Справа № 2-3394/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого судді Головчака М.М.,

при секретарі Михальчук Л.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Рівненської філії акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про розірвання кредитного договору,

встановив:

В грудні 2009 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до РФ АТ "Український інноваційний банк" про розірвання кредитного договору №1998 від 28.02.2008 року.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат ОСОБА_1 позов підтримав,покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вказував,що 28.02.2008 року між ОСОБА_4 та АТ "Український інноваційний банк" в особі Рівненської філії було укладено кредитний договір № 1998,відповідно до якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 19 700 євро зі сплатою 13 % річних до 27.01.2009 року. Вважає,що даний кредитний договір повинен бути розірваний судом з наступних підстав. На час укладення кредитного договору його сторони керувалися стабільною фінансовою ситуацією на валютному ринку України,однак з листопада 2008 року відбулося різке підвищення вартості євро по відношенню до національної валюти. Така зміна обстановки порушила права ОСОБА_3 В кредитному договорі відсутні положення про те,що ризик обставин покладається на ту чи іншу сторону. Таким чином,ризик обставин несе не лише позичальник кредитних коштів. Отже, виконання кредитного договору в умовах стрімкого падіння курсу гривні по відношенню до валюти кредиту призведе до порушення співвідношення майнових інтересів сторін і позбавить позивача того, на що він розраховував при укладанні кредитного договору. Покликаючись на викладене, просив позов задовольнити і розірвати кредитний договір.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що АТ «Укрінбанк» не порушив жодних договірних зобов»язань перед позивачем та вимог чинного законодавства. Так,зобов»язання,покладені на Банк кредитним договором № 1998 від 28.02.2008 року, Банк виконав повністю, кредитні кошти передав позичальнику. В порушення умов договору та вимог чинного законодавства ОСОБА_3 договір не виконав,кредит не повернув. Рішенням суду стягнуто на користь Банку з ОСОБА_4 борг за вищевказаним кредитним договором. Термін дії договору закінчився 28.02.2009 року, заборгованість за договором стягується органом державної виконавчої служби. В період дії кредитного договору № 1998 від ОСОБА_3 жодних заяв про зміну чи розірвання договору не надходило. ОСОБА_3 кредитний договір було підписано, з його умовами останній погодився. Покликаючись на викладене, просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Ст.524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Судом встановлено, що 28.02.2008 року між АТ «Укрінбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1998, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 19 700 євро зі сплатою 13 % річних по 27.02.2009 року.

Рішенням Рівненського міського суду від 03.03.2009 року було стягнуто на користь АТ «Укрінбанк» з ОСОБА_3 борг за вищевказаним договором №1998 від 28.02.2008 року в сумі 187362 грн. 73 коп. ( 58661,50 євро).

Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до п.1 глави 3 розділу ІІ Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженою постановою Правління НБУ від 10.08.2005 року за N 281, резиденти мають право купувати, обмінювати іноземну валюту з метою виконання зобов'язань (у тому числі власних операцій суб'єктів ринку) за кредитними операціями та платежами за цими операціями (проценти, комісійні винагороди, неустойки тощо) в іноземній валюті на підставі кредитних договорів.

Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак ч.3 цієї статті встановлює, що використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Пункт "г" ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" від 19.02.1993 N 15-93 визначає, що використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання особою індивідуальної ліцензії.

Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 N 483 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 за N 1429/10028, надає право уповноваженим банкам використовувати іноземну валюту як засіб платежу без отримання індивідуальної ліцензії за умови, що банк є ініціатором або отримувачем за валютною операцією.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" банки мають право на підставі банківської ліцензії здійснювати банківські операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, при цьому ст.2 цього закону встановлено, що терміни "кошти" у цьому Законі вживається у значенні - "гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент". Даний пункт дозволяє банкам на власний ризик, при наявності ліцензії, проводити операції з кредитування,і не зобов'язує банки брати на себе будь-які ризики пов'язані з цим кредитуванням.

Зазначена ліцензія за №23 надана 10.01.2002 року АТ "Український інноваційний банк" на право здійснювати банківські операції,визначені ч.1 та п.п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки та банківську діяльність".

Крім того, згідно з листом НБУ від 01.09.94 р. N 19013/2124, видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до генеральної ліцензії якого передбачене таке право. Тому, невід'ємною частиною ліцензії № 23 є Дозвіл від 11.02.2002 року за №19 та №23-2 від 30.09.2009 року з додатком, в яких наведено перелік операцій, які має право здійснювати АТ "Український інноваційний банк" з валютними цінностями.

Відповідно до Додатку до дозволу № 23-2 Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, шляхом залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб АТ "Український інноваційний банк" не мало право укладати кредитні договори та видавати кредити в іноземній валюті - немає.

Позивач посилається на те, що у зв»язку зі зміною іноземного курсу валют, змінилось та істотно погіршилось його становище, що унеможливило виконання боргових зобов»язань по Договору

Пунктом 3.1 кредитного договору встановлено, що кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, цільового використання,строковості,повернення та плати за користування кредитними коштами.

Позивачем не оспорюється факт укладення даного договору та сума кредиту,яку надав Банк.

При укладанні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов, дія даного договору закінчилась 27.02.2009 року,договір недійсним судом не визнавався.

Статтею 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу, закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.203 ЦК України 28.02.2008 року позивач виявив власне волевиявлення та вільну внутрішню волю, про що свідчать підпис позивача у Кредитному договорі № 1998.

У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Позивач вирішуючи питання про отримання кредиту в іноземній валюті, діяв на власний різик і достовірно знав про можливу нестабільність національної валюти гривні по відношенню до євро.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України , зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Твердження позивача про зміну умов договору в зв»язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні кредитного договору, спростовуються тим, що відповідно до ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав встановлених частиною четвертою цією статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно чотирьох умов, закрема умови, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник), що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю , виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Однією з підстав визнання умов договору несправедливими є надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в одностороннему порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі, як це передбачено п.11 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, як вбачається з пунктів 1, 2 абзацу 4 частини 4 ст.18 вказаного Закону положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої ст.1 8 не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем, а також договорів про купівлю-продаж іноземної валюти, дорожніх чеків або про міжнародні грошові перекази, номіновані в іноземній валюті.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов»язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов»язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов»язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов»язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

У статті 2 вищезазначеного Закону дається визначення поняття кошти це гроші у національній, іноземній валюті чи їх еквіваленті.

Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як зазначено в ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду татакої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Аналіз приведених норм свідчить про безумовне зобов»язання позивача повернути відповідачу позику грошові кошти у іноземній валюті (євро) з врахуванням відсотків, в строки та на умовах, визначених сторонами у Кредитному договорі.

Крім того частиною 2 ст.533 ЦК україни передбачено, якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за відповідним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правоим актом.

Під час укладення сторонами у справі спірного договору інший порядок визначення грошового еквіваленту іноземної валюти встановлений не був.

Як вбачається з матеріалів справи при укладенні спірного договору АТ "Український інноваційний банк" зазначив у договорі всі істотні умови договору, а ОСОБА_3 був належним чином ознайомлений з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняв пропозицію і як наслідок підписав кредитний договір та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай не вигідних для себе умовах.

ОСОБА_5 згідно з ч.2 ст.1056 Цивільного кодексу України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця, проте цим правом він не скористався і не відмовився від отримання кредитних коштів саме у валюті євро.

Посилання позивача на нестабільну економічну ситуацію є безпідставними і не дають підстав розривати кредитний договір, дія якого,окрім того, вже закінчилась 27.02.2009 року.

На підставі викладеного, ст.ст.524,526,527,530,533,627, 629,651,1050,1054,1049,1056 ЦК України, керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Рівненської філії акціонерного товариства "Український інноваційний банк" про розірвання кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк встановлений для подання цієї заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак