Справа №22-792/10
Категорія справи -53
Головуючий у 1-й інстанції Гуляк В.В.
Доповідач в апел. Інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Штефаніца Ю.Г.,

при секретарі: Панчук І.С.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

та адвоката ОСОБА_6,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 31 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» заборгованості по заробітній платі, середньомісячного

заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» в користь ОСОБА_2 565, 11 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із роботи.

У задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом неповно зясовано всі обставини справи, рішення ухвалене при недоведеності обстави справи, що мають істотне значення для справи, які суд помилково вважав встановленими, судом не дотримано норми матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції обгрунтував рішення покликанням на наданий 27 листопада 2009 року експертом - почеркознавцем висновок за № 3017 про те, що на платіжних відомостях про виплату заробітної плати за січень і лютий м-ці 2008 року стоїть особистий підпис позивача, - проте під час розгляду справи він категорично настоював на тому, що ніколи не отримував від відповідача в січні та лютому 2008 року гроші в розмірі 3 410,02 грн. та настоював на тому, що ніколи не підписувався про отримання вказаної суми в платіжних відомостях відповідача.

Саме в зв»язку з цим він просив суд призначити по справі комплексну судову почеркознавчо-трасологічну експертизу, на вирішення котрої поставити питання про те, чи на платіжних відомостях про виплату заробітної плати за січень та лютий м-ці 2008 року маються сліди від напису олівцем (чи іншим пишучим засобом слід котрого можна вивести), чи мають місце в графі нарахованих до виплати сум сліди підтирання, виправлення, тощо. Він заявив, що не настоює на проведенні лише почеркознавчої експертизи щодо встановлення тотожності його підпису на складених відповідачем платіжних відомостях за січень і лютий 2008 року, оскільки такий висновок значення по справі мати не буде. Через що суд протиправно вирішив питання про стягнення саме з нього вартості проведення вказаної експертизи в розмірі 2 767.63 грн.

Суд прийшов до надуманого та безпідставного висновку про те, що з відповідача в його користь слід стягнути заборгованість в розмірі 565.11 грн. лише за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 лютого по 05 березня 2008 року. Так, під час розгляду справи було безспірно встановлено те, що звільнивши його з роботи ще 11 лютого 2008 року відповідач навіть на час постановлення судом рішення 31 грудня 2009 року не провів зі ним повного розрахунку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ОСОБА_7 «Сота» 3410 грн. заборгованості по заробітній платі, яку йому не було виплачено при звільненні із роботи 11 лютого 2008 року, 25575 грн. середньомісячного заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку за період із 11 лютого 2008 року по травень 2009 року, 3000 грн. моральної шкоди завданої у зв'язку із невиплатою заробітної плати, всього стягнути із відповідача 31985 грн.

В обґрунтування позову покликався на те, що він із 24 листопада 1997 року по 11 лютого 2008 року працював у ОСОБА_7 «Сота». Після звільнення його із роботи 11 лютого 2008 року відповідач, всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, не провів із ним розрахунку по заробітній платі. 01 серпня 2008 року він отримав у відповідача довідку № 40 від 01.08.2008 року про те, що він отримав у січні 2008 року 960, 17 грн., а у лютому 2008 року 2449, 85 грн. заробітної плати, тобто разом - 3410, 02 грн. Однак цих грошових сум заробітної плати він фактично не отримував і у платіжних відомостях на видачу зарплати за січень 2008 року і за лютий 2008 року про отримання вищевказаних грошових сум він не розписувався. Цієї нарахованої заробітної плати в сумі 3410, 02 грн. відповідач йому не виплатив і у добровільному порядку виплатити відмовляється. Тому цю суму слід стягнути із відповідача у судовому порядку.

У зв'язку із несвоєчасною виплатою йому, тобто позивачу, заробітної плати при звільненні із роботи, відповідач, відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, повинен виплатити йому середньомісячний заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Загальний розмір середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, за період із 11 лютого 2008 року по травень 2009 року становить 25 575 грн., з розрахунку того, що його середньомісячний заробіток на час звільнення становив 1705 грн. (1705 грн. х 15 місяців). Протиправними діями відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати в розмірі 3410, 02 грн. йому, тобто позивачу, завдано моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Судом встановлено, що заробітну плату за січень 2008 року в сумі 798, 79 грн. позивач отримав 07 лютого 2008 року, а після звільнення із роботи 11 лютого 2008 року остаточний розрахунок із позивачем проведено 05.03.2008 року і виплачено 2057, 43 грн.. Період затримки розрахунку після звільнення позивача із роботи становив із 11 лютого 2008 року по 05 березня 2008 року.

Це стверджено платіжними відомостями № 01 від 07 лютого 2008 року і № 02 від 05 березня 2008 року на видачу зарплати у ОСОБА_7 «Сота» відповідно за січень 2008 року і за лютий 2008 року, висновком експерта № 3017 від 27.11.2009 року, актом перевірки № 13-01-048/0175 від 10лютого 2009 року Територіальної державної інспекції праці у Львівській області вимог законодавства про працю у ОСОБА_7 «Сота», інформацією Територіальної державної інспекції праці у Львівській області № 02-0453/07 і № 02-0452/07 від 13.02.2009 року та поясненнями представників відповідача і свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Тому суд вірно не прийняв до уваги покликання позивача про те, що він ніколи не отримував від відповідача в січні та лютому 2008 року гроші в розмірі 3 410,02 грн.

Покликання апелянта на те, що він не отримував гроші в розмірі 3 410,02 грн. не заслуговують на увагу, т.я. суд належно обґрунтував чому вони не прийняті до уваги і доказів на спростування цього в засідання судової колегії не представлено.

Також встановлено, що розрахункові кошти ОСОБА_2 не були виплачені в день звільнення з роботи 11.02.2008 року, а були виплачені 05.03.2008 року.

Оскільки всупереч вимогам ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивача із роботи 11.02.2008 року йому не було виплачено всіх грошових сум, відповідно до ст. 117 КЗпП України на користь позивача стягнуто 565, 11 грн. - середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (із 11.02.2008 року по 05.03.2008 року, тобто 23 дні, а не 17 днів як про це вказувалось представниками відповідача і не 15 місяців, як про це вказував позивач).

Розмір середньоденної заробітної плати позивача на час звільнення визначено судом у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМ України № 100 від 08 лютого 1995 року, що не оспорюється.

Відмовляючи в задоволені вимог про стягнення із відповідача в користь позивача моральної шкоди, суд вказав, що заробітну плату позивачеві після звільнення із роботи було виплачено і остаточний розрахунок із ним було проведено повністю 05 березня 2008 року. Період затримки розрахунку становив 23 дні, тобто був незначний.

Однак судом не враховано, що з сторони відповідача були допущені порушення ст. 117 КЗпП України, що стверджено постановою Франківського районного суду м. Львова від 18.03.2009 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч.1 КУпАП, згідно яких, при проведенні перевірки у ОСОБА_7 «Сота» щодо дотримання вимог законодавства про працю встановлено, що розрахункові кошти ОСОБА_2 не були виплачені в день звільнення з роботи 11.02.2008 року, а були виплачені 05.03.2008 року.

Суд також вказав, що не отримано доказів настання для позивача моральної шкоди, як то моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, що була пов'язана саме із вищевказаним періодом затримки позивачу розрахункових коштів.

Однак позивач покликався на те, що був позбавлений можливості утримувати свою багатодітну сім»ю, не мав можливості оплачувати своє власне лікування, був вимушений позичати гроші, з вини відповідача зазнав стійкого душевного дискомфорту.

В апеляційній скарзі він вказує, що сам факт заподіяння та розмір завданої моральної шкоди обґрунтував та довів в судовому засіданні належними доказами: письмовими документами та показами свідків на підтвердження того, що під час протиправних дій відповідача був позбавлений можливості утримувати свою багатодітну сім»ю, не мав можливості оплачувати своє власне лікування, був вимушений позичати гроші, - через що саме з вини відповідача зазнав стійкого душевного дискомфорту, був змушений докладати значних зусиль для забезпечення своєї життєдіяльності.

Таким чином судом цих обставин не враховано помилково, а тому рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди слід скасувати та постановити нове рішення.

При цьому судова колегія прийшла до висновку, що позивачу дійсно задана моральна шкода, але розмір відшкодування моральної шкоди визначає з врахуванням характеру, тривалості та обсягу душевних страждань позивача у зв'язку неправомірної поведінкою відповідача в сумі 1000 грн.

Суд також вказав, що всю вартість експертизи 2817, 50 грн. сплачено відповідачем, тому із позивача в користь відповідача підлягає стягненню 2767, 63 грн. (2817, 50 грн. - 49,87 грн. (1,77 %) = 2767, 63 грн.) сплаченої вартості експертизи, що апелянтом оспорюється.

Однак, оскільки судовою колегією частково задоволено позов в частині відшкодування моральної шкоди, тому слід змінити і розмір вказаного стягнення та із позивача в користь відповідача підлягає стягненню 1000 грн. сплаченої вартості експертизи.

В іншій частині рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 232, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 60, 212, п.1 п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 314 ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської областівід 31 грудня 2009 року в частині відмови у стягненні моральної шкодискасувати та постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» моральної шкодизадоволити частково та стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» на користь ОСОБА_2 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 в користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сота» 1000 грн. понесених витрат за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: