Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2а-135/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2010 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря Целюпи А. Б.

з участю: позивача підприємця ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

відповідача державного виконавця Гордійчука Р. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Галичі справу за позовом підприємця ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції, державного виконавця державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та підприємця ОСОБА_6 про визнання права на майно, виключення майна з опису та звільнення майна з - під арешту, -

установив:

Підприємець ОСОБА_2 предявив позов до відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції, державного виконавця державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та підприємця ОСОБА_6 і просить визнати за ним право власності на телевізор марки «ТОМСОН» - сірого кольору №28 DF - 170 G 628 В/ТХ 807 CS, який вказаний у акті опису й арешту майна від 27 січня 2010 року, виключити його з акту опису та зняти арешт з телевізора.

ОСОБА_2 посилається на ті обставини, що він 01 січня 2007 року передав в оренду підприємцю ОСОБА_6 Л, належне йому приміщення по вул. Коновальця, 4 у м. Галичі, а 14 жовтня 2009 року від ОСОБА_6 надійшла заява про розірвання договору оренди і 15 жовтня 2009 року вона згідно акта передала йому приміщення. В звязку з тим, що в приміщенні залишився нереалізований товар, між ними було укладено договір купівлі - продажу товару і ним проведено оплату згідно виданої підприємцем ОСОБА_6 квитанції. 27 січня 2010 року у його приміщення прийшли працівники Державної виконавчої служби і повідомили, що майно підприємця ОСОБА_6 буде описано. На його зауваження, що у приміщенні належного підприємцю ОСОБА_6 майна немає, державні виконавці не реагували і наклали арешт на телевізор, який він придбав у ОСОБА_6 та внесли його до складеного акту опису.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав і пояснив, що розірвав договір оренди з відповідачем ОСОБА_7 і придбав всі залишки її товару, оскільки вона припинила підприємницьку діяльність, а він в свою чергу зареєструвався як субєкт підприємницької діяльності. За придбаний товар він розрахувався повністю і йому було видано квитанцію, яка підтверджує оплату. Тому він є законним власником описаного і арештованого майна і державні виконавці в ході виконання судового рішення про стягнення коштів з підприємця ОСОБА_6 неправомірно включили телевізор до акту опису й арешту майна та наклали арешт на нього. Просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції та державний виконавець Гордійчук Р. В. не визнали позовних вимог і пояснили, що в ході виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_8 до підприємця ОСОБА_6 було проведено опис майна за місцем здійснення підприємницької діяльності боржника і при накладенні арешту на спірне майно від позивача дійсно не надходило будь - яких зауважень. Це дає підстави вважати, що договір купівлі - продажу укладений після опису майна і має на меті уникнення від виконання рішення суду. Вважають, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

ОСОБА_5 та підприємець ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи. При цьому підприємець ОСОБА_6 подала суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі.

В свою чергу ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою, у якій виклав свої заперечення проти позову і, зокрема послався на те, що договір купівлі - продажу, укладений між сторонами про купівлі - продаж залишку товару підприємця ОСОБА_6 С Л. є фіктивним, оскільки ціни у ньому не відповідають дійсності. Так вартість спірного телевізора становить три гривні. Також у договорі вказано, що він набирає чинності з моменту підписання, тобто з 15 жовтня 2009 року і діє до 31 грудня 2008 року. Крім цього у акті опису майна позивач не зробив будь - яких зауважень з приводу дій державних виконавців по накладенню арешту на спірне майно, не представив їм договорів купівлі - продажу та накладних. Відповідач ОСОБА_5 просить справу розглядати без його участі.

Заслухавши в судовому засіданні доводи позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши представлені на обґрунтування позовних вимог докази, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Згідно з рішенням Галицького районного суду від 04 червня 2009 року, яке відповідно до ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано - Франківської області набуло законної сили 29 вересня 2009 року, з підприємця ОСОБА_6 підлягали стягненню на користь ОСОБА_5 , як споживача, 1957 гривень вартості неякісного товару (телевізора).

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який направлено у відділ Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції для виконання. В звязку з виконанням рішення суду державним виконавцем Гордійчуком Р. В. проведено опис майна за місцем здійснення підприємницької діяльності боржника (підприємця ОСОБА_6 Л.) і накладено арешт на телевізор марки «ТОМСОН» - сірого кольору №28 DF - 170 G 628 В/ТХ 807 CS.

Наведені факти підтверджуються в судовому засіданні поясненням сторін; договором купівлі - продажу приміщення по вул. Коновальця, 4 у м. Галичі укладеним 24 квітня 2002 року між Галицьким районним споживчим товариством та ОСОБА_2 Л; Договором оренди від 01 січня 2007 року; копією акту опису й арешту майна від 27 січня 2010 року.

Як вбачається з договору купівлі - продажу від 15 жовтня 2009 року, укладеного між підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_6, накладної від 15 жовтня 2009 року, сторони уклали угоду про купівлі - продаж товару згідно накладної в тому числі і спірного телевізора за ціною три гривні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою та у випадку відсутності документа, який посвідчує право власності.

Також згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з - під арешту.

Разом з тим слід наголосити на наступному.

Однією із умов чинності правочину у відповідності до ст. 203 ЦК України є відповідність його змісту нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і недодержання у момент вчинення правочину цієї умови є підставою для його недійсності (ст. 215 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Зокрема, відповідно до ст. 228 ЦК України нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок, тобто спрямований на порушення конституційних прав, свобод людини і громадянина. Також під дію вказаної статті можуть підпадати і правочини, які суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемні правочини є недійсними з моменту їх вчинення і правові наслідки, передбаченні ст. 216 ЦК України, наступають без визнання таких правочинів недійсними судом.

За змістом ст. 228 ЦК України для нікчемності правочину необхідною умовою є його спрямованість на порушення прав і свобод громадян, передбачених ст. ст. 21 - 68 Конституції України. Статтею 41 Конституції України встановлено право кожного громадянина на майно, якого він не може бути протиправно позбавлений. Майном в розумінні ст. 190 ЦК України є, окрім речей, і майнові права особи.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, доводи сторін, представлені сторонами докази і зокрема, зміст документів про купівлю - продаж, довідку підприємця ОСОБА_9 про вартість спірного майна, суд вважає, що угода купівлі - продажу майна, укладена 15 жовтня 2009 року між підприємцями ОСОБА_10JI. та ОСОБА_6 є нікчемною, оскільки спрямована на порушення майнових прав ОСОБА_11, які виникли у нього на підставі рішення Галицького районного суду про стягнення у його користь коштів.

Тому вказана угода не може бути підставою для виникнення у підприємця ОСОБА_2 прав на спірне майно, в звязку з чим суд не приймає викладене письмово визнання відповідачем ОСОБА_2 С, Л. позовних вимог, так як таке визнання суперечить законові і порушує майнові права ОСОБА_11 1. И..

Крім цього, як вбачається із змісту акту опису й арешту майна, на час проведення виконавчих дій від позивача будь - яких зауважень не поступало.

В звязку з вищевикладеним в задоволенні позову слід відмовити.

З позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути в доход держави державне мито та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ, які не були в повній мірі сплачені при подачі позовної заяви з врахуванням майнової вимоги, тобто в сумі 51 гривні недоплаченого судового збору та 83 гривні недоплачених витрата інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 190, 203, 215, 216, 228, 236, 392 ЦК України та керуючись ст. ст. 88, 209, 213 - 215, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог підприємця ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції, державного виконавця державної виконавчої служби Галицького районного управління юстиції ОСОБА_4, ОСОБА_5 та підприємця ОСОБА_6 про визнання за підприємцем ОСОБА_2 права власності на телевізор марки «ТОМСОН» - сірого кольору №28 DF - j G 628 В/ТХ 807 CS вартістю 2100 (дві тисячі сто) гривень, який вказаний у акті опису й арешту майна від 27 січня 2010 року, виключення телевізора з опису та зняття арешту з телевізора марки «ТОМСОН» - сірого кольору №28 DF - 170 G 628 В/ТХ 807 CS відмовити.

Стягнути з підприємця ОСОБА_2 в дохід держави 51 гривню судового збору та 83 гривні витрат з інформаційно-технічного розгляду цивільних справ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

У разі подання заяви про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, рішення суду набуває законної сили після закінчення цього строку.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення та апеляційна скарга на рішення суду подаються до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд.

Суддя: ОСОБА_12