Справа №22-ц-3243/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду вільну справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції Фонду -соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, Відкритого акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім.М.В.Фрунзе» про стягнення моральної шкоди,

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулась за зазначеним позовом, який обгрунтовувала тим, що під час роботи у ВАТ «СМНВО мі.М.В.Фрунзе» внаслідок незабезпечення належних умов праці отримала професійне захворювання, у звязку з чим 03 липня 2001 року їй встановлено 55% втрати професійної працездатності, тому просила стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на її користь 20000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми 17 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_2 3000 грн. відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави 15 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми просить скасувати зазначене рішення суду і відмовити у позові.

При цьому апелянт посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не враховано характер та обсяг моральних і фізичних страждань позивачки, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, часткове відшкодування моральної шкоди роботодавцем, а також на те, що суд не взяв до уваги вимоги Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатної» в частині виключення положення щодо відшкодування моральної шкоди,

Як встановлено судом першої інстанції, позивачка з 1971 року працювала у ВАТ «СМНВО ім.Фрунзе» на посаді кранівника, а з 21 липня 1999 року переведена на посаду прибиральника. Під час роботи вона отримала професійне захворювання, звязку з чим за висновком МСЕК від 06 травня 1999 року їй встановлено 30% втрати професійної працездатності. ВАТ «СМНВО ім.Фрунзе» відшкодовано у звязку з цим моральну шкоду в розмірі 510 грн. (а.с.46-49, 60-63). За висновком МСЕК від 03 липня 2001 року їй встановлено 55% втрати професійної працездатності: за основним діагнозом «хронічний бронхіт» повторно - 30%, пневмоколіоз - 20%, туговухість

5% - первинно (а.с.42-45).

Відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 20 квітня 2001 року причиною захворювання позивачки стало створення неналежних умов праці адміністрацією підприємства (а.с.9), тому суд вважав, що є підстави для стягнення моральної шкоди відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2, який просив рішення суду залишити без зміни, доводи представника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми, який просив апеляційну скаргу задовольнити дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України покладено обовязок здійснювати виплати у разі настання страхового випадку, в тому числі і грошову суму за моральну шкоду.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони зроблені у звязку неповним дослідженням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачка звернулася з позовом до Фонду. Разом з тим, дію підпункту "е" пункту 1 частини першої статті 21 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" зупинено на 2006 рік згідно із Законом України від 20.12.2005 р. № 3235-ІV, на 2007 рік - згідно із Законом України від 19.12.2006 р. N 489-V, підпункт "е" пункту 1 частини першої статті 21 виключено згідно із Законом Україні від 23.02.2007 р. N 717-V, тобто положення про зобовязання Фонду відшкодувати моральну шкоду виключено взагалі. Таким чином, кошти у Фонду на ці цілі відсутні, тому суд необгрунтовано поклав на нього цей обовязок.

Стосовно відповідача ВАТ «СМНВО ім.Фрунзе», залученого за ініціативою суду (а.с.30), то колегія суддів не може обговорити питання щодо складення на підприємство обов'язку по відшкодуванню моральної шкоди, оскільки позов до нього не заявлявся і в ході судового розгляду позивачка свої вимоги не сповнювала до іншого відповідача. Взагалі питання щодо відповідальності за спричинення моральної шкоди підприємством суд не розглядав і висновки з цього приводу відсутні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки позов був предявлений саме до Фонду, а правове регулювання для стягнення з нього коштів відсутнє, то це є підставою для відмови в позові.

Крім того, суд не врахував, що на день вирішення спору порядок відшкодування моральної шкоди в даному випадку регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка діє з січня 2000 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.2; 309 ч.І п.п.3, 4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 17 червня 2010 року скасувати а ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді -