Справа №2-2629/10 15.09.2010
Справа 22ц- 6460/ 2010 року Головуючий 1-ї інстанції: Притуляк І.О.
Категорія 52 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

2010 року вересня місяця 15 дня судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Дудник Ю.П.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

Комунального виробничо-екологічного підприємства (далі - КВЕП) «Миколаїввторресурси»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року постановлене по справі за позовом

ОСОБА_2

до

КВЕП «Миколаїввторресурси»

про

визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до КВЕП «Миколаїввторресурси» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 2007 року працював у відповідача водієм автозавантажувача. Наказом від 4 грудня 2009 року його було звільнено з роботи за неодноразове порушення трудових обовязків та прогул. Одночасно зі звільненням позивача було ознайомлено з наказом від 27 листопада 2009 року про оголошення йому догани та позбавлення премії за листопад 2009 року за недобросовісне виконання службових обовязків. Позивач, посилаючись на те, що прогул він не скоював, оскільки за усною вказівкою керівника виконував іншу роботу, трудові обовязки виконує сумлінно, вважає своє звільнення незаконним, а тому просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року позов задоволено частково. Накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача визнано незаконними, поновлено його на роботі, стягнуто з відповідача 7488 грн. 30 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 грн. моральної шкоди, розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати, по справі ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши докази по справі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, і таке встановлено судом, що відповідно до наказу № 55-к від 24 вересня 2007 року ОСОБА_2 працював в КВЕП «Миколаїввторресурси» водієм автозавантажувача. В звязку з відсутністю посадової інструкції, з пояснень сторін встановлено, що в обовязки позивача входило перевезення автонавантажувачем по території виробничої бази підприємства пресованих пакетів вторинної сировини від пакувального преса та завантаження їх на транспорт перевізника.

Наказом за № 58-а від 27 листопада 2009 року за недобросовісне виконання своїх службових обовязків ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Місцевий суд даючи оцінку тому з яких підстав позивача було притягнуто до вказаного дисциплінарного стягнення, вірно виходив з того, що в зазначеному наказі не вказано за які конкретно дії працівника притягнуто до відповідальності. Також неможливо встановити час та місце, а також суть неправомірних дій позивача з докладної ОСОБА_5, де вона не зазначає про конкретні факти порушення з боку працівника, а дає загальну оцінку його роботі (а. с. 42).

Тому суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність дисциплінарного проступку та неправомірність про таке наказу № 58-а від 27 листопада 2009 року.

Згідно з доповідною запискою ОСОБА_5 позивач відмовився виконати доручення замісника директора ОСОБА_6 та без поважних причин з 13 до 17 години був відсутній на робочому місці (а.с. 45).

Наказом за № 62 від 4 грудня 2009 року ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п. п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України за неодноразове порушення трудових обовязків та прогул.

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що 2 грудня 2009 року робота для водія автозавантажувача була відсутня, в звязку з поломкою пресувального механізму.

Письмового розпорядження керівника про покладення обовязку на позивача виконання іншої роботи з 13 години по 17 годину 2 грудня 2009 року не видавалось.

За таких обставин, відсутність ОСОБА_2 на робочому місці в зазначений день та час, фактично була викликана незабезпеченням його з боку роботодавця роботою, відповідно до його трудових обовязків. А тому така відсутність не може вважатись прогулом без поважних причин. Тому застосування до позивача положень п. 4 ст. 40 КЗоТ України є безпідставним.

Враховуючи наведені висновки про безпідставність застосування до позивача дисциплінарного стягнення за наказом за № 58 А від 27 листопада 2009 року та недоведеність трудового проступку 2 грудня 2009 року, підстави для звільнення позивача відповідно до положень п. 3 ст. 40 КЗоТ України також відсутні.

Враховуючи наведене, суд правомірно задовольнив позовні вимоги, визнав неправомірними накази від 27 листопада та 2 грудня 2009 року про накладення дисциплінарного стягнення та поновив ОСОБА_2 на роботі, стягнувши 7488 грн. 30 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди, відповідно до положень ст. 237-1 КЗоТ України.

Доводи апеляційної скарги про доведеність факту відсутності позивача 2 грудня 2009 року на робочому місці з 14 години не спростовують наведені висновки суду. Так звільнення за цією підставою допускається лише у тому разі, якщо працівник скоїв прогул чи був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Поважними є такі причини, які виключають вину працівника. Таке вбачається і зі змісту п. 24 Типових правил внутрішнього розпорядку, який кваліфікує поведінку працівника як порушення трудової дисципліни (прогул - різновид такого порушення) при наявності вини працівника. Отже факт відсутності можливості виконання позивачем своїх трудових обовязків водія автозавантажувача з вини адміністрації підприємства, виключає його вину в скоєнні порушення трудової дисципліни, а саме прогулу, рівно, як і його відмова від виконання іншої роботи не передбаченої трудовим договором.

Враховуючи наведене, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу КВЕП «Миколаїввторресурси» - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, тобто з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: