Справа № 2-1479/10
РІШЕННЯ

іменем України

"20" жовтня 2010 р. суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у складі :

головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Будім І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ( далі ПАТ) «Укрсиббанк» про визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

01.07.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом через свого представника ОСОБА_2 до ПАТ "Укрсиббанк" про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01.11.2007 року уклав договір про надання кредиту № 0 на суму 75000 доларів США, зі сплатою 13,90 % річних. Згідно умов кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що на даний час значно погіршує його становище. Тому позивач просить визнати договір № 0, укладений 01.11.2007 року між ним та ПАТ "Укрсиббанк" недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав свої позовні вимоги пояснив, що відповідач не має ліцензії на надання кредитів в іноземній валюті, тому просить задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, заявила, що спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства, зазначила, що відповідно до отриманої ним ліцензії та письмового дозволу Національного банку України N 75-2 від 19.11.2002 р. та додатку до нього має право здійснювати кредитні операції (надавати кредитні кошти позичальникам) в іноземній валюті на валютному ринку України.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, оцінивши та дослідивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.11.2007 року був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0 між банком та ОСОБА_1, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 75000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом 13,90% строком до 01.11.2012 року ( а.с.6-13).

Згідно умов договору ОСОБА_1 зобов'язався щомісячно повертати отриманий кредит в розмірі відповідно до узгодженого сторонами графіку та сплачувати проценти за користування ним (а.с.10,12,13).

Позивач оспорює вказаний кредитний договір, вважає, що він не відповідає вимогам ст. 203 ч. 1, ст. 215 ч. 1 Цивільного кодексу України, оскільки банк не мав права надавати кредит в іноземній валюті, тому що відповідно до ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" N 15-93 національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частина перша ст. 203 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до кредитних відносяться операції зазначені у п. 3 ч. 1 та у пунктах 3 - 7 ч. 2 ст. 47 цього Закону, в тому числі розміщення залучених коштів шляхом надання кредитів є однією з основних банківських операцій.

В розумінні ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Надаючи кредит банк розміщає таким чином, залучені ним кошти, як у національній валюті (гривні) так й в іноземній валюті.

Стаття 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлює ряд обмежень і заборон, що стосується умов здійснення окремих банківських операцій.

Приписи вказаної статті Закону не містять заборони на видачу кредитів у іноземній валюті (розміщення залучених коштів у іноземній валюті).

Згідно ч. 2 ст. 13 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" уповноважені банки здійснюють контроль за валютними операціями, що провадяться резидентами і нерезидентами через ці банки.

Пунктом 8.12 Постанови Правління Національного Банку України від 30 травня 2007 року за № 200 "Про затвердження Правил використання готівкової валюти на території України", регламентовано що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного Банку України на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв"язку можуть використовувати готівку іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного Банку України на здійснення валютних операцій.

Статею 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07 грудня 2000 року за № 2121-ІІІ ( з наступними змінами), передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка надається Національним Банком України на підставі клопотання банку. Без отримання банківської ліцензівї не дозволяється здійснювати одночасно діяльність по залученню валютних вкладів та інших коштів, що підлягають поверненню і наданню кредитів, а також вести рахунки.

При цьому, валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Волевиявлення сторін на укладання оспорюваного кредитного договору було вільним. Банк для надання кредиту мав вільні кошти в іноземній валюті та банківську ліцензію N 75 від 24 грудня 2001 року і дозвіл N 75-2 на право здійснення операцій визначених пп. 1 - 4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (в т. ч. на залучення та розміщення іноземної валюти), додаток до дозволу 75-2 від 19.11.2002 року, позичальник надав всі необхідні для отримання кредиту документи, з яких випливає, що позивач просив надати йому кредит саме в іноземній валюті.

З огляду на викладене, кредитний договір № 0 від 01.11.2007 року відповідає діючому законодавству, підстави для визнання його недійсним відсутні. В позові слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215 суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання неійсним кредитного договору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Висоцька Г.А.