Справа №2-1581/10 09.08.2010 09.08.2010 09.08.2010
Справа N 22ц 5645 2010 року Головуючий у 1 інстанції Богатирчук Г.А.
Категорія 20. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

9 серпня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я., ,

із секретарем судового засідання Голубкіною О.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 переглянула заочне рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю ДВС про стягнення боргу за неповернутою позикою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

9 липня 2009 року ОСОБА_3 предявив позов до товариства з обмеженою відповідальністю ДВС про стягнення 39 790 гривень, переданих ним тому у 2004 2008 роках за сімома письмовими договорами позики і неповернутих після настання строку їх виконання.

27 серпня 2009 року він уточним свою вимогу, зменшивши розмір відшукуваного боргу до 19 700 гривень.

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що товариство грошей у позику від свого колишнього директора позивача по справі не отримувало, а тому і не повинно їх повертати.

Заочним рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2010 року у позові відмовлено за його недоведеністю.

Позивач подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення - про задоволення позову.

Скаргу обгрунтовував невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що позивач допустимими і належними доказами не довів своїх вимог, а тому його позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленим судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За статтями 59,60, 213 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Оскаржене рішення місцевого суду ухвалено у повній відповідності з виписаним.

Так, договори, на укладенні яких наполягає позивач, відповідно до статей 205-208, 218 ЦК України потребують письмової форми. Недотримання названої форми не тягне за собою їх недійсності, проте, сторони по ним можуть доводити або заперечувати факт їх вчинення лише письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

В матеріалах справи відсутні допустимі і належні докази тому, що договори про взяття товариством з обмеженою відповідальністю ДВС в борг у ОСОБА_3 фізичної особи, який одночасно виступав і позикодавцем, і представником позичальника, були реальними.

Позивач не надав судовим інстанціям беззастережних доказів, які б свідчили про передачу ним грошей в позику відповідачеві. Наявні у справі копії платіжних доручень про таке не свідчать, оскільки згідно них платником є товариство, а не фізична особа ОСОБА_3

За таких обставин, вимоги ОСОБА_3, як недоведені не могли бути задоволені.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про помилкове сприйняття судом положень чинного цивільного законодавства та наданих нею доказів, то воно не може слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки ґрунтується на субєктивному сприйнятті названих обставин саме зазначеною особою.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: