Справа №2-4-155/10 25.05.2010 25.05.2010 25.05.2010
Провадження №22ц-1379/10
Справа N 22ц 4163 2010 року. Головуючий у 1 інстанції Яворська Ж.М.
Категорія 5. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України.

25 травня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю. та Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Завтурою О.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні коридором, що знаходиться у спільній частковій власності сторін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази ,-

у с т а н о в и л а :

18 лютого 2009 року ОСОБА_2 предявив зазначений позов, який обгрунтовував наступним.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 7 серпня 2008 року він є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 (до одруження Соболєва) є власником сусідньої квартири № 6.

Обидві квартири виходять в коридор, що в рівних частках належить сторонам, а, відповідно, кожна з них має рівне право на користування ним.

Не дивлячись на це, ОСОБА_4 самочинно відгородила металевою перегородкою частину коридору, позбавивши його у такий спосіб можливості користуватися усім коридором і вільно обслуговувати сантехнічні комунікацій належні його квартирі. Крім того, постійне закривання та відкривання дверей, які вмонтовані в перегородку і є її складовою, створює скрегіт та галас, заважає його сну та відпочинку.

Посилаючись на зазначене та на те, що сторони не знайшли мирного вирішення проблеми, просив зобовязати відповідачку демонтувати самовільно зведену перегородку.

Представник відповідача позов не визнав, вважає, що перегородка ніяким чином не порушує права позивача на користування коридором.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2010 року у задоволенні позову відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати і ухвалити нове, про задоволення позову.

Скаргу обгрунтовував неповним зясуванням судом обставин справи, які мають значення для її вирішення та допущені судом помилки при застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Так, вирішуючи справу таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції виходив з того, що для задоволення позову підстав немає, оскільки доказів порушенню відповідачкою законних прав та інтересів позивача немає.

Колегія суддів судової палати у повній мірі з таким не погоджується, вважає висновки суду щодо відсутності підстав для знесення перегородки в коридорі необґрунтованими й незаконними.

Так, відповідно до статей ст. 41 Конституції України, 391, 356 - 358 ЦК України, глави 4 ЖК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зазначене стосується і права спільної часткової власності.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, які можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Якщо такої згоди не досягнуто і відсутня можливість виділу частки або визначення порядку користування нею, то співвласники користуються власністю спільно.

Як вбачається із матеріалів справи сторони в рівних частках є співвласниками спірного коридору, частину якого для власного користування, без згоди на те позивача і необхідних узгоджень з відповідними державними органами, самовільно відгородила відповідачка. Цим вона позбавила позивача можливості використовувати спільне приміщення у повному обсязі, а також вільного доступу до квартирних комунікацій.

За такого, порушене право ОСОБА_2 підлягало судовому захисту, шляхом демонтажу обєкту самочинного перепланування.

Оскільки місцевий суд був іншої думки і безпідставно в такому захисті відмовив, то його слід здійснити за рішенням апеляційної інстанції, поклавши на відповідачку обовязок по демонтажу металевої перегородки в коридорі літ. ХІІІ.

Крім того, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 92 гривні 50 копійок судових витрат, понесених на розгляд справи в обох судових інстанціях.

Керуючись ст.ст. 307 - 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Зобовязати ОСОБА_4 демонтувати самочинно зведену металеву перегородку в коридорі літ. ХІІІ, належному до квартир № 5 та № 6 в будинку № 11 по вул. Громадянській м. Миколаєва.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 92 гривні 50 копійок на відшкодування понесених ним судових витрат.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: