Справа №2-1885/09 15.03.2010 15.03.2010 15.03.2010
Справа N 22ц 519 2010 року Головуючий у 1 інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія - 20 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

15 березня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю. та Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Завтурою О.С.,

з участю :

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2009 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю Експрес-Авто про розірвання договору купівлі-продажу і стягнення сплаченої за товар грошової суми.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

в с т а н о в и л а :

20 січня 2009 року ОСОБА_2 предявив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

12 серпня 2008 року він у простій письмовій формі уклав з товариством з обмеженою відповідальністю Експрес-Авто (надалі ТОВ Експрес-Авто) договір купівлі-продажу автомобіля моделі Skoda-Fabia.

За його умовами товариство брало на себе зобовязання протягом 65 банківських днів з моменту підписання договору доставити, оформити і передати йому автомобіль, а він, в свою чергу, - сплатити за автомобіль 112 710 гривень, з яких 12 710 гривень - готівкою в день укладення договору, а 100 000 гривень - після отримання в банку цільового кредиту.

14 серпня 2008 року він вніс до каси ТОВ Експрес-Авто 12 710 гривень, що на той час було еквівалентно 2 542 доларам США, і став чекати доставки та оформлення автомобіля, бо тільки з цього моменту він міг отримати кредит.

Проте, відповідач вчасно автомобіль не доставив, у звязку з цим він не зміг укласти кредитний договір, а, відповідно, і внести решту ціни автомобіля.

Посилаючись на зазначені обставини та втрату з його боку інтересу до договору, просив договір розірвати і стягнути з товариства на його користь 23 554 гривні, що на час ухвалення рішення еквівалентно 2 542 доларам США та 4 000 гривень витрат на правову допомогу.

У подальшому зменшив розмір відшукуваної правової допомоги до 2 000 гривень.

Представник відповідача позов визнав частково, вважає, що договір слід розірвати, оскільки покупець так і не сплатив 100 000 гривень, згоден повернути тому 12 710 гривень.

Рішенням місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2009 року позов задоволено частково, укладений договір купівлі-продажу розірвано, з ТОВ Експрес-Авто на користь позивача стягнуто 12 710 гривень, авансованих ним раніше за товар, та 1 015 гривень витрат на правову допомогу, в задоволені решти вимог відмовлено.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення - про задоволення позову у повному обсязі.

Скаргу обгрунтовував невідповідністю висновків суду обставинам справи та положенням чинного цивільного законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що 12 серпня 2008 року сторони у простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу автомобіля моделі Skoda-Fabia. На його виконання, позивач, у валюті України, вніс до каси відповідача аванс у розмірі 12 710 гривень, проте з вини обох учасників договору він так і не був виконаний до кінця, в звязку з цим позивач відмовився від нього і зажадав повернення авансу. Продавець добровільно отримані гроші не повернув, в звязку з чим їх слід стягнути за судовим рішенням у розмірі дійсного внеску. Крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто грошову суму, відповідну частині задоволених вимог, для покриття витрат останнього на правову допомогу.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з серпня 2008 року сторони знаходилися у договірних правовідносинах, підставою виникнення яких є дійсний договір купівлі-продажу транспортного засобу.

На виконання цього договору, позивач, у валюті України вніс до каси відповідача 12 710 гривень, зобовязавшись внести решту ціни автомобіля зразу ж після отримання цільового кредиту.

Проте, вже в грудні 2008 року від відмовився від договору, оскільки з жовтня 2008 року банківська установа, яка повинна була надати кредит, припинила кредитування фізичних осіб і забажав отримати авансовану суму назад, збільшивши її розмір відповідно зростання курсу долара США до гривні. Погодившись на припинення договору, відповідач відмовився повернути аванс, фактично у подвійному розмірі, безпідставно утримуючи його в себе.

За такого, відповідно до статей 612, 664, 1212 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути авансовану грошову суму. При цьому, через наявність вини обох сторін у невиконанні договору, розмір стягуваної грошової суми повинен відповідати розмірові внесеного позивачем авансу. Відповідно до задоволеної частини позову слід розподілити і судові витрати.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до вимоги позивача стягнути аванс, збільшивши його розмір виходячи із різниці курсів долара США до гривні на час його внесення до каси відповідача і на час ухвалення судового рішення, то вона не може бути задоволена, оскільки не ґрунтується на законі.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: