Справа №22ц-188/10 Головуючий у 1-й інстанції: Курилець А.Р.
Категорія: 27 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду частково задоволено позов ПАТ „ПроКредит Банк до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарно в користь ПАТ „ПроКредит Банк 57915 гривень 61 копійку заборгованості за кредитним договором, 39245 гривень 86 копійок відсотків за користування кредитом, 44656 гривень 87 копійки пені, 97161 гривню 47 копійок штрафу, а всього 238979 гривень 81 копійку. Стягнуто з відповідачів солідарно в користь ПАТ „Про ОСОБА_8 741 гривню 28 копійок судового збору і в користь держави 958 гривень 72 копійки судового збору та 30 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, вказує, що при розгляді позовних вимог суд не визначив правового статусу відповідачів, не зясував предмету та правової природи заявленого позову. Вважає, що оскільки він не є стороною кредитного договору від 14.05.2004 року, а саме не є позичальником, то він не може бути і відповідачем. Також вказує, що укладений ним з позивачем договір поруки № ЛГ-0959/05.04.-П-1 від 14.05.2004 року згідно із положеннями ч.4 ст.559 ЦК України діяв лише один рік з часу його укладення. Крім того вважає, що суд всупереч вимогам статей 614 та 617 ЦК України безпідставно стягнув з нього штрафні санкції, не врахувавши відсутність його вини як підстави відповідальності за порушення зобовязань та існування випадку ( смерті сина ОСОБА_3 9.02.2005 року) і форс - мажорних обставин (ініціювання судових процесів ОСОБА_5, забезпечення позовів по яких позбавило його права володіння, управління, розпорядження та користування майном). Просить рішення районного суду змінити, виключивши солідарне стягнення з ОСОБА_3 тона Петровича штрафних санкцій та суми основного боргу позичальника ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Задовольняючи частково позов ПАТ „ПроКредит Банк та стягуючи солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в користь ПАТ „ПроКредит Банк 57915,61 грн. заборгованості за кредитним договором, 39245,86 грн. відсотків за користування кредитом, 44656,87 грн. пені, 97161,47 грн. штрафу, а всього 238979 гривень 81 копійку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без поважних причин не виконали своїх зобовязань перед позивачем.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.І ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до умов договору про надання траншу № ЛГ-0959/05.04-ДТ-1 від

14.05.2004року, що є невідємною частиною рамкової угоди № ЛГ-0959/05.04 від

14.05.2004року, позивач надав ОСОБА_9 кредит в сумі 10000 доларів США на 36 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 17 % річних з умовою, що кредитодавець набуває право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань за ним у разі прострочення протягом більш ніж трьох банківських днів сплати поточних платежів по кредиту, відсотків або нарахованих штрафних санкцій. Крім цього, згідно кредитного договору за неналежне виконання зобовязання позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцеві штраф, а також пеню за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 ПАТ „ПроКредит Банк було укладено договори поруки: № ЛГ-0959/05.04.-П-1 від 14.05.2004 року із ОСОБА_3, № ЛГ-0959/05.04-П-2 від 14.05.2004 року із ОСОБА_6 та № ЛГ-0959/05.04-П-3 від

14.05.2004року із ОСОБА_7

Відповідно до умов договорів поруки поручителі, у тому числі ОСОБА_3, на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед кредитором відповідати за зобовязаннями ОСОБА_5, які виникають з умов кредитного договору у повному обсязі цих зобовязань.

Так як судом першої інстанції доведено порушення ОСОБА_5 виконання своїх зобовязань перед позивачем, то згідно ст.ст.553, 554 ЦК України суд підставно визначив обовязок апелянта відповідати перед кредитодавцем.

Не ґрунтуються на матеріалах справи та законі доводи апелянта про припинення договору поруки після спливу одного року після його укладення, оскільки згідно п.1.1 кредитного договору кредитодавець надав позичальникові кредит на 36 місяців, що свідчить про те, що строк основного зобовязання сторонами був визначений і договір поруки не міг бути припинений в силу ч.4 ст.559 ЦК України.

Відповідно до ч.І ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Оскільки ОСОБА_5 не виконала свого зобовязання перед ПАТ „ПроКредит Банк і не змінила зобовязання без згоди ОСОБА_3, то суд правомірно стягнув з відповідачів, у тому числі і з ОСОБА_3, усю суму заборгованості за кредитним договором, штраф та застосував передбачену договором поруки пеню.

ОСОБА_3 не доведено, що порушення зобовязання сталось внаслідок випадку чи непереборної сили, а тому суд першої інстанції обґрунтовано не звільнив його від відповідальності, врахувавши обставини, на які він покликався (смерть сина ОСОБА_3, 09.02.2005 року, ініціювання судових процесів ОСОБА_5, забезпечення позовів по яких позбавило його права володіння, управління, розпорядження та користування майном), як підставу для значного зменшення розміру штрафу.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 жовтня 2009 року року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: