Справа №22ц-4920/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Гуляк В.В.
Категорія: 37 Доповідач: Бермес І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.,

при секретарі: Глинський О.А.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

та адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Золочівськогорайонного суду Львівської області від 07 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - Золочівська державна нотаріальна контора Львівської області, приватний нотаріус ОСОБА_5 ОСОБА_6 районного нотаріального округу Львівської області про визнання недійсним заповіту

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що згідно з актом посмертної комплексної судово-медичної та судово-психіатрична експертизи від 20.11.2009 року № 814, що виконаний судово-психіатричним експертним підрозділом КЗ „Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня та за даними медичних документів спадкодавець ОСОБА_7 станом на 19 березня 2008 року повністю втратила функції читання та розуміння прочитаного. Це повністю узгоджується з відомостями медичних документів і показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_11

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2та виступ адвоката ОСОБА_4,перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у позові просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 від 19 березня 2008 р., який складений в користь ОСОБА_12 і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5.

В обґрунтування позову покликався на те, що із 30 березня 1995 року по 08 травня 2008 р. він перебував у шлюбі із Димон (до одруження Грабовською) ОСОБА_13, яка померла 08 травня 2008 р.. Від цього шлюбу дітей у них не було. Коли він звернувся до ОСОБА_6 державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, то взнав про існування вищевказаного заповіту, згідно якого його дружина ОСОБА_7 заповіла усе своє майно своїй дочці від першого шлюбу ОСОБА_12, тобто відповідачці по справі. Спадковим майном являється однокімнатна квартира АДРЕСА_1 у якій вони разом із дружиною проживали і яка оформлена на праві власності за померлою дружиною.

Вищевказаний заповіт від 19 березня 2008 року слід визнати недійсним, оскільки ще 02 березня 2008 року його дружина ОСОБА_7 була тяжко захворіла, втратила мову, пам'ять, вела себе неадекватно, була агресивною з оточуючими людьми, безпричинно кричала із використанням нецензурних слів, скаржилась на різкі болі голови. Така поведінка дружини зумовила необхідність її психіатричного лікування і тому вона була госпіталізована до КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». З 07 березня 2008 року і до смерті у дружини спостерігався процес психічного розладу. На час складання вищевказаного заповіту 19 березня 2008 року його дружина перебувала у хворобливому психічному стані, не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Тому його дружина не могла вчинити свідомого і вільного волевиявлення шляхом складання заповіту. Відповідачка ОСОБА_12 життям і здоров'ям його дружини ніколи не цікавилась, до неї не навідувалась. Його дружина із відповідачкою перебувала у неприязних відносинах і тому його дружина не могла свідомо заповісти відповідачці усе своє майно.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно своїй дочці ОСОБА_12, тобто відповідачці по справі. Цей заповіт складений і посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 в приміщенні нотаріальної контори в м. Золочеві.

Суд з врахуванням пояснень свідків встановив, що після прибуття із Львівської обласної психіатричної лікарні у березні 2008 року ОСОБА_7 в окремих життєвих ситуаціях, в тому числі і 19 березня 2008 року поводилась звично, самостійно ходила, розуміла значення своїх дії і могла свідомо ними керувати. Волевиявлення ОСОБА_7 було вільним і усвідомленим.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_14, пояснив, що оскільки експертиза була посмертною, тому висновки експертизи є припущеннями. Категоричний і однозначний висновок про те чи станом на 19 березня 2008 року ОСОБА_7 могла розуміти значення своїх дій і чи могла керувати ними, дати неможливо.

Допитана у судовому засіданні свідком лікар-психіатр ОСОБА_15, що ОСОБА_7 могла самостійно ходити і сама вийшла із лікарні при її виписці 13.03.2008 року.

Суд вказав, що вищевказаний висновок експертів від 20.11.2009 року як окремий доказ, на який покликається позивач як на підставу своїх позовних вимог, у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, зокрема показами допитаних свідків, не достатнім для висновків про те, що станом на час складання заповіту від 19.03.2008 року ОСОБА_7 не розуміла значення своїх дій і не могла свідомо ними керувати.

При цьому вірно дано і оцінку поясненням свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Тому покликання апелянта на те, що судом не дано належної оцінки акту посмертної комплексної судово-медичної та судово-психіатрична експертизи є безпідставними.

Суд вказав, що підставами позовних вимог про визнання недійсним заповіту від 19.03.2008 року позивач зазначав те, що в момент вчинення заповіту ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними (ст. 225 ЦК України), її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі (ч.3 ст.203, ч.2 ст.1257 ЦК України) та з врахуванням здобутих доказів прийшов до вірного висновку про відсутність наведених позивачем обставин, які б давали підстави для визнання недійсним цього заповіту.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. а тому підстав для скасування його рішення немає.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Золочівськогорайонного суду Львівської області від 07 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді: