РІШЕННЯ Справа № 2 - 51/2010

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2010 р. Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Шестака О.І.

за участю секретаря Тріщук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: РАГС Красноградського району Харківської області, про визнання шлюбу недійсним,

встановив:

25.03.2002 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила шлюб, зареєстрований 02.04.2001 р. Христищенською селищною радою Красноградського району Харківської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис №3, визнати недійсним та анулювати свідоцтво про шлюб НОМЕР_1.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що після смерті свого брата ОСОБА_3 вона дізналась про реєстрацію шлюбу між ним та відповідачкою. Вважає, що даний шлюб є фіктивним, оскільки її брат хворів на онкологічне захворювання з 1974 року, був інвалідом 2-ї групи, знав про своє захворювання, тому не прагнув створити родину. Вважає, що даний шлюб був необхідним відповідачці для того, щоб стати спадкоємицею ОСОБА_3, оскільки після його смерті відкрилась спадщина на ? частину 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, автомобіль, гараж та дачу. Також про фіктивність шлюбу свідчить й те, що шлюб було зареєстровано Хрестищенською селищною радою 02.04.2001 року, хоча на той час ні її брат ні відповідачка не мешкали в с. Хрестищі.

05.07.2006 року ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідно до почеркознавчої експертизи ОСОБА_3 не заповнював заяву про реєстрацію шлюбу від 01.03.2001 р. та її не підписував, відповідно не висловив свою волю на укладання шлюбу з відповідачкою. Крім того, в порушення ч.2 п.55, п.65 Інструкції „Про порядок реєстрації актів цивільного стану в Україні" станом на 01.03.2001 р. у відповідачки була перешкода для укладання шлюбу - вона знаходилась в іншому шлюбі і тільки 07.03.2001 р. отримала свідоцтво про розірвання попереднього шлюбу.

26.08.2008 року ОСОБА_1 змінила підстави своїх позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №3490 від 30.05.2006 р., єдиний підпис ОСОБА_3, виконаний ним самим, знаходиться в „Книзі обліку оприбуткування та витрачання бланків свідоцтв про реєстрацію шлюбу за 2001 р. Хрестищенської селищної ради" від 24.04.2001 р., про те, в цей день він знаходився на лікуванні в Харківському НДІ ортопедії та травмотології ім. проф. М.І. Сітенка, що підтверджується довідкою вказаного інституту. Крім того, з квітня 1978 р. у зв'язку з інтоксикацією та опромінюванням у її брата ОСОБА_3 були вражені природні фізіологічні функції репродуктивних органів і разом з ними вражений правий гомілковий суглоб. Вважає, що в період часу з березня по квітень 2001 р. її брат ОСОБА_3 знаходився в особливому емоційному стані, що було викликано загостренням основного соматичного захворювання. За таких обставин у нього була порушена здатність здійснювати вольові, свідомі, цілеспрямовані дії, що підтвердили і свідки, як з боку позивачки, так і з боку відповідачки. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що у ОСОБА_3 не було добровільної згоди на укладення шлюбу, так як при втраті ним функцій репродуктивних органів з квітня 1978 р., поняття шлюбу в його загальновідомому сенсі, для її брата було неприйняте.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали заявлений позов, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі на тих підставах, які викладено в ньому.

В судовому засіданні відповідачка та її представники проти заявленого позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні.

Відділ РАЦС Красноградського району Харківської області просив слухати справу у відсутності його представника.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов задоволенню на підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 02.04.2001 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2.) було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Хрестищенською с/радою Красноградського р-ну Харківської області 02.04.2001 р., актовий запис №3.

Вказаний шлюб було припинено після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Укладенню і припинення цього шлюбу регулювалось положеннями Кодексу України про шлюб та сім'ю 1969 р., який діяв у вищезазначений період.

Відповідно вимог ст. 46 КУпШС шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім'ю (фіктивний шлюб).

Відповідно до ст.ст.15,16,17 КУпШС для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку. Шлюбний вік встановлюється у 18 років для чоловіків і в 17 років для жінок. Не допускається укладення шлюбу: між особами, з яких хоча б одна перебуває вже в іншому шлюбі; між родичами по прямій висхідній і низхідній лінії, між повнорідними і неповнорідними братами й сестрами, а також між усиновителями і усиновленими; між особами, з яких хоча б одна визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби або недоумства.

Відповідно до Висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3490 від 30.05.2006 р., підпис від імені ОСОБА_3, який розташований в графі „Розписка про одержання свідоцтва або назва органу реєстрації актів громадянського стану, в який надіслано свідоцтво" на 28 сторінці Книги обліку оприбуткування й витрачання бланків свідоцтв про реєстрацію одруження за 2001 рік Хрестищенської селищної ради, виконаний самим ОСОБА_3, а підпис на ксерокопії заяви про одруження від імені ОСОБА_3 ОСОБА_2, розміщений в графі „він", виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою. Проте даний факт не може бути підставою для визнання шлюбу недійсним, оскільки ОСОБА_6 був присутнім під час реєстрації шлюбу та сам отримував свідоцтво про шлюб.

Те, що шлюб було зареєстровано у с. Хрестищі Красноградського району Харківської області, хоча на момент подачі заяви про реєстрацію шлюбу та реєстрації самого шлюбу, ані ОСОБА_3, ані відповідачка ОСОБА_2 не мешкали у вказаному селищі, пояснюється тим, що ОСОБА_3 тимчасово працював у вказаному селищі. Само по собі місце реєстрації шлюбу не може служити підставою для визнання цього шлюбу недійсним і не впливає на волевиявлення осіб, які його уклали.

Посилання позивачки на те, що ОСОБА_3, внаслідок свого захворювання, втратив функцію репродуктивних органів з квітня 1978 р., та поняття шлюбу в його загальновідомому сенсі, для її брата було неприйнятне, не може слугувати підставою для визнання шлюбу недійсним, оскільки закон не передбачає обов'язковою умовою укладення шлюбу наявність у подружжя репродуктивної функції та можливості мати дітей, тому ця обставина не може служити підставою для визнання шлюбу недійсним.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 дійсно хворів на онкологічне захворювання, з 1974 року по 2001 рік знаходився на лікуванні в різних лікарняних закладах, проте ознак стійкого хронічного психічного розладу, які б лишали його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними, у нього не встановлено, що підтверджується висновками посмертної комплексної судової медико-психіатричної експертизи від 25.01.2010 р., акт №50. Також у вказаній експертизі вказано, що за своїм психічним станом ОСОБА_3 в період часу з 01.03.01 р. по 02.04.01 р. (оформлення шлюбу), був здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Допитані в судовому засіданні експерти, пояснили, що в онкологічних хворих, внаслідок соматичних порушень та прогресування захворювання, може проявлятися астенічний синдром - психічне захворювання, яке істотно обмежує здатність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними, але не виключає такої можливості повністю, тобто цей стан не може бути підставою для визнання особи недієздатною. Окрім того, в дослідженій медичній документації не міститься даних про наявність такого стану у ОСОБА_3

Посилання представника позивачки на висновок судової медико-психіатричної експертизи по іншій справі, якою в аналогічному випадку було визнано наявність у піддослідного астенічного сіндрому, не може слугувати підставою для задоволення позову ОСОБА_1, оскільки цей факт не має ні приюдиційного ні доказового значення для спору, що розглядається. У задовленні клопотання про призначення відповідної експертизи судом було відмовлено, т.я. по справі вже проведено таку експертизу і в чому неправильність цієї експертизи чи невідповідність обставинам справи представником позивача не зазначено. З показань експертів вбачається, що наявність астенічного сіндрому характерна для таких захворювань, якими страждав померлий, однак в медичній документації відсутні дані про наявність у нього такого захворювання. Також слід враховувати, що навіть надані суду висновки експертизи у відношенні сторонньої особи свідчать про суттєве обмеження волі піддослідного, а не її відсутність, тобто особа не позбавлена можливості розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Посилання позивачки на те, що її брат ОСОБА_3 не бажав реєструвати шлюб з відповідачкою спростовуються й показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні. Так, ОСОБА_7 пояснила, що знає ОСОБА_3 з 1998 року, що вони дружили сім'ями, всі свята проводили разом, разом відпочивали. Також пояснила, що завжди вважала ОСОБА_3 подружньою парою, навіть вважала, що діти ОСОБА_8 - це їх сумісні діти, тому що ОСОБА_3 дуже гарно до них ставився і діти не відходили від нього. Про те, що між ОСОБА_3 шлюб не зареєстрований дізналась випадково, коли ОСОБА_9 став наполягати на реєстрації шлюбу на одному зі свят. Чому шлюб зареєстрували у с. Хрестищі, вона не знає, пояснила, що на реєстрацію шлюбу вони їздили на автомобілі ОСОБА_3, що він сам був за кермом та почував себе добре. Хвороба ОСОБА_3 стала для неї несподіванкою, оскільки він ніколи не справляв враження хворої людини. Свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає ОСОБА_2 з 1994-1995 років, вони разом працювали. Також пояснила, що десь з 1998 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 стали проживати разом, а у 2001 році зареєстрували шлюб, вона була свідком на реєстрації шлюбу. ОСОБА_3 завжди наполягав на реєстрації шлюбу, але ОСОБА_2 відмовлялась, оскільки в неї ще був зареєстрований попередній шлюб. Пояснила, що шлюб реєстрували в с. Хрестищі, оскільки ОСОБА_3 там працював, постійно знаходився в селищі, а до Харкова приїздив тільки на вихідні, також, як сам він пояснював, що реєструвати шлюб у Харкові соромно, оскільки багато знайомих, а він у такому віці йде під вінець. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 почував себе добре, щоб він важко хворів, вона не знає, він завжди був здоровим, квітучим чоловіком. ОСОБА_11 пояснив, що ОСОБА_3 він знає як сусіда з 1984 року. Пояснив, що десь з 1997-1998 року

ОСОБА_8 з дочками стала проживати разом з ОСОБА_6. Він питав ОСОБА_3 ким приходиться йому ОСОБА_8, чому він не зареєструє з нею шлюб, а він відповідав, що ще встигне. А у 2001 році десь весною ОСОБА_3 приїхав нарядний, веселий, пояснив, що вони з ОСОБА_8 зареєстрували шлюб. Про те, що ОСОБА_3 важко хворів, він не знав, пояснив, що він завжди був адекватним, складав враження нормального, здорового чоловіка. Сам ОСОБА_3 за життя усвідомлював факт укладення шлюбу з ОСОБА_2, однак ніколи не ставив питання про розірвання шлюбу, чи визнання його недійсним і не висловлював такого наміру.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 стверджували про відсутність у ОСОБА_3 наміру утворити сім'ю, однак з їх свідчень не вбачається, що ОСОБА_3 не усвідомлював факт укладення шлюбу з ОСОБА_2, також ними не було наведено фактів суттєвого погіршення його здоров'я і здійснення ним неадекватних вчинків.

Таким чином, суд доходить до висновку що шлюб між ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений добровільно за взаємною згодою подружжя. Доказів того, що під час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, суду не надано, отже підстав для визнання шлюбу недійсним не вбачається.

На підставі ст.ст. 15, 16, 17, 46 Кодексу України про шлюб та сім'ю, керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий