Справа № 2 - 251/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2010 р. Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шестака О. І.

за участю секретаря Тріщу к К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «48 завод Залізничної техніки», ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, визнання ордеру недійсним,

встановив:

19.02.2007 р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів державного підприємства «48 завод Залізничної техніки» і ОСОБА_2 , в якому просила поновити її житлові права в гуртожитку сімейного типу по АДРЕСА_1 , зобов`язати підприємство повернути в загальне користування побутове приміщення №103 «А», як приміщення для сушіння білизни, одночасно заборонити ОСОБА_2 подальше переобладнання та реконструкцію цього приміщення.

27.03.2009 р. позивачкою було уточнено позовні вимоги до відповідача ДП «48 завод Залізничної техніки», вона просила суд визнати незаконним пункт 12 протоколу №5 від 25.12.2003 р. засідання житлової комісії державного підприємства «48 завод Залізничної техніки» про надання третій особі приміщення для сушіння білизни першого поверху, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , а також визнати ордер, виданий державним підприємством «48 завод Залізничної техніки`на ім`я ОСОБА_2 від 29.03.2007 року за №61 серії А недійсним.

19.10.2009 р. представником позивачки було уточнено позовні вимоги, він, окрім вищезазначених уточнень від 27.03.2009 р., просив суд зобов`язати ОСОБА_2 згідно первісного плану, розробленого інститутом «Южгіпроруда», привести в попередній стан нежитлове приміщення та коридор першого поверху.

В судовому засіданні представником позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності, підтримано заявлений позов з врахуванням уточнень до нього в повному обсязі, в обґрунтування заявленого позову пояснив, що його сім`я мешкає в сімейному гуртожитку гостиничного типу за адресою: АДРЕСА_1 з 11.12.1992 року, яка складається з двох житлових кімнат, коридору, туалету та ванної кімнати. Відповідно до протоколу №5 засідання житлової комісії відповідача від 25.12.2003 року було розглянуте питання про надання блоку АДРЕСА_3 після звільнення ОСОБА_2 зі встановленням комунікаційних мереж, виготовленням проекту прибудови. Потім на це приміщення відповідачем було видано ордер від 29.03.2007 р. Однак, ці дії проведено відповідачем в порушення законодавства України, ані протокол комісії ані ордер не відповідають вимогам законів та нормативних актів, порушують права позивачки та членів її сім`ї, тому підлягають судом визнанню незаконними та недійсними, так як ОСОБА_2 надано в користування підсобне приміщення-сушка, що позбавляє її користування цим приміщенням, крім того, ОСОБА_2 без відповідних дозволів, без проекту, без погодження з санстанцією, пожежним надзором, виконкомом та іншими органами виконано прибудову до цього приміщення, що є самоуправством. Є відповіді цих інстанцій, які підтверджують позицію позивачки про порушення третьою особою норм і правил при проведенні перепланування та перебудови. В зв`язку з чим просить позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача, державного підприємства «48 завод Залізничної техніки», проти заявленого позову заперечував, просив суд в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень пояснив, що дійсно, згідно протоколу №5 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.12.2003 року було розглянуте питання про надання блоку АДРЕСА_3 після звільнення ОСОБА_2 зі встановленням комунікаційних мереж, виготовленням проекту прибудови. Але, позивачка забуває вказати суду, що цим протоколом також було прийняте рішення про відмову в наданні цього спірного приміщення - блоку АДРЕСА_3 їй, ОСОБА_1 в зв`язку з невеликим робочим стажем на підприємстві ОСОБА_3 , відсутністю клопотання керівництва та великою заборгованістю за комунальними послугами та відмовою в погашенні виниклої заборгованості, що, насправді, і послужило підставою для подачі цього надуманого позову. ОСОБА_4 виконано прибудову до цього приміщення але без належних дозволів, в нього був тільки технічний висновок інституту «Харків-проект», це його провина, він був за це підвергнутий штрафу. Ордер видавався ОСОБА_4 на жиле приміщення, так як відповідно до технічного паспорту кімната № НОМЕР_2 «А» вважалась жилим приміщенням. Чому її використовували в якості сушки і чому, він пояснити не може. Всі дії відповідача були законними, порушень прав позивачки не спричиняють. Не зрозуміло, як передача спірного приміщення ОСОБА_4 взагалі порушує її права, а також незрозуміло, звідки саме в неї виникає право на користування спірним приміщенням замість ОСОБА_2 , якому воно було надано в користування. Доводи позивачки та її представника є надуманими та не підтверджуються ніякими доказами по справі. В зв`язку з чим просить в задоволенні позові відмовити.

ОСОБА_2 і його представник проти позову заперечували, просили в його задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень вони пояснили, що дійсно, адміністрацією заводом, нвідповідачем, на підприємстві якого ОСОБА_2 працював тривалий час , останньому було виділено в користування блок АДРЕСА_3 після звільнення зі встановленням комунікаційних мереж, виготовленням проекту прибудови. Потім на це приміщення відповідачем було видано ордер від 29.03.2007 р. ОСОБА_2 було самовільно споруджено прибудову до цього приміщення але без належних дозволів, тільки на підставі технічного висновку інституту «Харків-проект». Але це відносини самого ОСОБА_2 з органами санстанції, пожежного надгляду та іншими контролюючими органами, які в разі порушення ОСОБА_2 їх прав можуть звернутися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав. Позивачкою не надано суду доказів того, що її права порушено відповідачем, третьою особою і саме які її права було порушено, не надано доказів того факту, що в 2003 році, коли спірне приміщення було передано третій особі по справі, воно не відповідало умовам, що ставляться до жилих приміщень, не надано доказів, що саме в неї

виникає право на користування спірним приміщенням замість ОСОБА_2 , якому воно було надано в користування. Позов є надуманим та необґрунтованим, який не посилається на доказову базу. В зв`язку з чим просить в задоволенні позові відмовити.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Будинок АДРЕСА_4 має статус гуртожитку та знаходиться на балансі державного підприємства «48 завод Залізничної техніки». Відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м.Харкові ради від 29.11.2007 р. за № 186/1 було упорядковано поштову адресу відомчого гуртожитку відповідача, та йому присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_5 .

Позивачка разом зі своєю сім`єю мешкає в сімейному гуртожитку гостинного типу за адресою: АДРЕСА_6 з 11.12.1992 року, яка складається з двох житлових кімнат, коридору, туалету та ванної кімнати.

Відповідно до протоколу №5 засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 25.12.2003 року , на якій були присутніми члени комісії ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 було розглянуте питання про відмову в наданні для користування блоку АДРЕСА_3 ОСОБА_1 в зв`язку з невеликим робочим стажем на підприємстві ОСОБА_3 , відсутністю клопотання керівництва, великою заборгованістю за комунальними послугами та відмовою в погашенні виниклої заборгованості (пункт №11 протоколу). Пунктом 12 цього ж протоколу блок АДРЕСА_3 , після звільнення, було надано начальнику цеху №1 Котенкову С.М. зі встановленням комунікаційних мереж, виготовленням проекту прибудови.

За самовільне без дозвільних документів виконання прибудови до квартири, що є самоуправством ОСОБА_2 відповідно до постанови від 25.05.2006 р., винесеної адміністративною комісією виконавчого комітету Дзержинської районного в м.Харкові ради, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.186 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн. ОСОБА_2 штраф добровільно сплачений 08.06.2006 р., що підтверджується відтиском штампу на постанові від 25.05.2006 р.

Відповідно до акту санітарно-епедеміологічного обстеження об`єкта від 19.09.2007 р. зазначено, що працівник заводу ОСОБА_2 має житлову площу- одну кімнату загальною площею 29,5 кв.м. (кімната №103 «А»), в якій він ще не мешкає, але вже проводить роботи по переплануванню на підставі технічного висновку інституту «Харків-проект» (контракт №1085 і смета на проектні роботи від 11.04.2005 р.) без проектної документації.

Таким чином, ОСОБА_10 було самовільно проведене перепланування та реконструкцію приміщення блоку АДРЕСА_3 , наданого йому в користування на підставі протоколу №5 засідання житлової комісії в/ч А- 3463 від 25.12.2003 року під жиле приміщення без отримання на проведення цих робіт дозвільних документів. Вищевказані його дії є такими, що порушують норми діючого законодавства України.

Відповідно до ст.376 ЦК України житловий будинок, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо їх побудовано або вони будуються без належного дозволу або без належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому, відповідно до ст. 100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім`ю. Переобладняння і перепланування жилого приміщення докускаються за згодою наймача, членів сім`ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозводу виконавчого комітеут місцевої Ради народних депутатів.

Дозвільні документи від виконавчого комітету, погодження з пожежною, санітарною службами та іншими організаціями на проведення будівництва та відповідність проведеного третьою особою будівництва державним будівельним вимогам та іншим діючим нормам, протипожежним, технічним та санітарним нормам та забезпечення подальшого їх безпечного використання за своїм призначенням та технічні висновки про це, ОСОБА_2 суду не надано, таким чином, суд приходить до висновку про їх відсутність на момент проведення переобладнання приміщення.

Хоча, вищеперелічені дії ОСОБА_10 щодо самовільного виконання без дозвільних документів переобладнання і перепланування жилого приміщення є такими, що порушують норми діючого законодавства України, але позивачем тне наведено належних доказів того, що ці дії порушують права позивача по справі та його представника.

Відповідно до ст.8 Житлового кодексу України не допускається переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі. Однак, законодавець не ставить заборони на переведення нежитлової площі в житлову, тобто, на проведення переобладнання і перепланування, однак у встановленому законодавством порядку з додержанням необхідних норм і правил та отриманням дозвільних документів.

29.03.2007 року ОСОБА_2 адміністрацією ДП «48 завод Залізничної техніки» було видано ордер на право зайняття з сім`єю із 1 чоловіка жилої площі в гуртожитку розміром 27,9 кв.м. в кімнаті № НОМЕР_2 « АДРЕСА_4 . Ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації, профспілкового комітету від 25.12.2003 р., підписано уповноваженою особою з проставлянням печатки підприємства, який було одержано останнім 29.03.2007 р.

Відповідно до ст.129 ЖК України на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу.

Таким чином, ордер відповідачем було видано на жиле приміщення. Підтвердженням того, що це приміщення було жилим, є відомості, які закріплено в технічному паспорті на квартирний будинок АДРЕСА_7 , виданому ще станом на серпень 2005 року КП «Харківське міськБТІ», в якому зазначене, що приміщення АДРЕСА_3 є квартирою, яка складається з коридору, площею 10,0 кв.м., житлової кімнати, площею 14,7 кв.м. та комори, площею 3, 2 кв.м.

Відповідно до ст.59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на назначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення , а також в інших випадках порушення

порядку і умов надання жилих приміщень.

Доказів, що є підставами для визнання ордеру недійсним в цьому випадку позивачем та його представником суду не надано, тому підстави для визнання ордеру від 29.03.2007 року, виданого адміністрацією заводу Котенкову С.М. відсутні.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачі в позові посилаються на той факт, що з протоколом від 25.12.2003 р. відповідача про надання спірного приміщення третій особі по справі вони не згодні.

Однак, саме по собі заперечення особи проти надання приміщення в користування не може служити підставою для відмови в наданні цього приміщення іншій особі. Ця особа повинна навести достатні обґрунтування своїх заперечень. Позивачка та її представник не надали таких обґрунтувань при прийнятті рішення про надання спірного приміщення в користування. Не надали вони його і при розгляді свого позову.

У відповідності зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

У відповідності зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У відповідності зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивачів, наведені в обгрунтування своїх позовних вимог, слід поділити на дві групи.

До першої групи належать посилання позивачів на велику кількість порушеннь з боку відповідача та контролюючих органів при самовільному проведенні перепланування та реконструкції квартири АДРЕСА_3 .

Суд вважає ці доводи безпідставними, оскільки порушення, на які вони посилаються не можуть служити підставами для задоволення їхніх позовних вимог. У відповідності зі ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання третьої особи ОСОБА_2 згідно первісного плану, розробленого інститутом «Южгіпроруда», привести в попередній стан нежитлове приміщення та коридор першого поверху з мотивів відсутності дозвільних документиів на реконстуркію та перепланування, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил може бути подано відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування. Позивачка ОСОБА_1 та її представник не наділені повноваженнями звертатись від імені відповідних органів чи в їхніх інтересах з таким позовом. Якщо вони не згодні з діями чи бездіяльністю відповідних органів з цього приводу, вони не позбавлені права оскаржити це в судовому порядку.

Друга група доводів позивачів, якими вони обґрунтовують свої позовні вимоги, це порушення відповідачами їхніх особистих прав.

У відповідності зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, позивачі вправі вимагати знесення виконаної прибудови до квартири та зобов`язання ОСОБА_10 щодо приведення в попередній стан спірного приміщення, якщо вони доведуть, що у результаті проведених третьою особою дій порушено саме їхні особисті права. Як на порушення своїх прав позивачі посилаються на наступні обставини:

-захвачена частина спільного коридору;

-використання приміщення АДРЕСА_3 перешкоджає евакуації у разі виникнення пожежі;

-створено несприятливі умови для проживання;

-створено суттєву шкоду інтересам держави і громадян-мешканцям гуртожитку;

Однак, на думку суду, позивачем і його представником не надано достатніх доказів того, що вони користувались

зазначеними приміщеннями до проведення переобладнань ОСОБА_10 і їх право користуванням зазначеними приміщеннями було порушено.

Оскільки перебудова була проведена вже після передачі приміщень в користування ОСОБА_10 , то навіть порушення нормативів перебудови не можуть вплинути на законність самого рішення про передачу приміщення третій особі, яке позивачка просить визнати незаконним. Відповідність чи не відповідність здійсненого перепланування не має жодного відношення до спору, що розглядається судом. В предмет доказування по даній справі входить відповідність чи не відповідність спірного приміщення умовам, необхідним для передачі його в користування на момент прийняття такого рішення про передачу.

Представником позивачки не надано суду жодного доказу того факту, що в 2003 році, тоді, коли спірне приміщення було передано іншій особі, воно не відповідало умовам, що ставляться до жилих приміщень. Також, представником позивачки не надано суду жодного доказу, який підтверджував би, що використання спірного приміщення перешкоджає евакуації.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим

кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, представником позивачки вказано, що передачею в 2003 році спірного приміщення у

користування ОСОБА_2 були порушені його права і права їх сім`ї, проте, які саме їх особисті права було в зв`язку з цим порушено, не зазначено. Хоча представник позивачки посилався на те, що спірні приміщення призначені для загального користування мешканців гуртожитку, однак спір виник фактично після того, як позивачці було відмовлено в наданні в користування вказаного приміщення і передано його ОСОБА_2 . Однак з цих підстав позивачка і її представник рішення житлової комісії не оскаржували і не спростували доводи, які послужили підставою для відмови в наданні їм у користування спірного приміщення.

Таким чином, позивачкою та її представником не доведено того факту, що передача спірного приміщення ОСОБА_10 взагалі порушує їх права, що вони раніш користуватись кімнатою АДРЕСА_3 і що саме в них виникло право на користування спірним приміщенням замість ОСОБА_2 , якому воно було надано в користування.

Судом неодноразово роз`яснювалось представнику позивачки про те, що питання технічного характеру, що виникають по справі, підлягають вирішенню шляхом проведення судово-технічної експертизи, про наявність у нього права клопотати перед судом про призначення такої експертизи, так як суд не є експертним органом та позбавлений спеціальних знань в цієї отраслі відносин. Однак, представник позивачки своїм правом не скористався, клопотання про призначення експертизи суду не заявляв.

Таким чином, обставини, викладені позивачем та її представником, на підставі яких обґрунтовується заявлений позов, не підтверджені ніякими належними доказами, і не базуються на належних доказах, в зв`язку з чим суд вважає ці обставни не доведеними, а позов такими, що не підлягає задоволенню.

На підставі, ст.ст.11, 16, 60, 376 ЦК України, ст.ст.8, 59, 100, 129 ЖК України, керуючись ст.ст. 1, 3, 8, 10, 15 Г 58 50, 61, 79, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного підприємства «48 завод Залізничної техніки», ОСОБА_2 про поновлення порушеного права, визнання ордеру недійсним - відмовити. Заяву про апеляційне скарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Головуючий