Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача , в якому зазначає наступні обставини. 01.12.2008 року відповідачка взяла у неї в борг 1 200 (одна тисяча двісті) доларів США і зобовязалася повернути вищевказану суму до 01 січня 2009 року, про що видала їй власноручно написану розписку.

Починаючи з 5 січня 2009 року вона постійно в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідачка не виконувала взяті на себе зобовязання. До теперішнього часу відповідачка борг не повернула, чим взяті на себе зобовязання не виконала.

Приймаючи до уваги ту обставину, що вона на теперішній час не працює, являється пенсіонером, отримуючи мізерну пенсію, потребує стаціонарного лікування, у звязку з чим знаходиться в скрутному матеріальному становищі, вважає, що суд може строчити їй сплату судових витрат до ухвалення судового рішення.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2, на її користь 1 200 доларів США, в якості відшкодування матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги . Дала пояснення по суті справи . Зазначає , що у прохальній частині позову вона просила суд стягнути з відповідачки на її користь 1200 доларів США в якості відшкодування матеріальної шкоди. Уточнює , що вказана сума є боргом по договору позики .

Відповідачка у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що вона дійсно брала в борг у позивачки 1 200 доларів США та зобовязалась повернути до 01.01.2009 року, але не виконала своїх зобовязань вчасно через поважні причини, але вона у найкоротший термін віддасть позивачці борг.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню .

Судом встановлено , що відповідачка дійсно взяла в борг у позивачки гроші в сумі 1200 (тисяча двісті ) доларів США та зобовязалася повернути до 01.01.2009 року, що підтверджується розпискою від 01.12.2008 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за змістом та формою договір позики відповідає вимогам ст. ст. 208, 638, 639, 1046, 1047 ЦК України, відповідно до яких позивачем як підтвердження отримання грошової позики суду надана розписка позичальника про отримання грошових коштів.

Відповідно до договору, відповідачка зобов'язувалася повернути визначену договором суму позики не пізніше 01.01.2009 р., однак зобов'язання відповідачкою виконано не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 ст 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт укладання договору позики та наявності боргу, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки борг в сумі 31720 грн. Дана сума еквівалентна курсу валют , встановленого Національним банком на 30.03.2010 р. ( 100 доларів США = 793.000 грн. Урядовий кур'єр № 58 ( 4209) від 30.03.2010 р. )

Крім того , позивачка в своєму позові ставить питання про відшкодування моральної шкоди , яку вона отримала в результаті невиконання відповідачем умов договору . Суд вважає , що дана вимога є необґрунтованою .

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Нормами ст. 23 ЦК України не зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди в разі невиконання договірних зобовязань .

Крім того , оскільки ст. 1050 ЦК України , яка встановлює наслідки порушення договору позичальником , не передбачає права на відшкодування моральної шкоди і таких наслідків не встановлено договором , тому підстав для задоволення таких вимог немає .

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність стягнення судових витрат з позивачки в дохід держави , так як остання до ухвалення судового рішення дані витрати не сплатила.

На підставі викладеного , керуючись ст.ст. 3 , 57, 82, 212-214 ЦПК України , ст. 509, 1047, 1049 , 1050 ЦК України ,суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9 516 грн. (девять тисяч пятсот шістнадцять), що є заборгованістю за договором позики.

В задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди відмовити .

В порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати: судовий збір -95 грн. та витрати на ІТЗ 120 грн.

Сторони мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження .

Суддя