АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 6370 Головуючий суддя І інстанції Шестак
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Справа №22-ц-6370/2010 рік Головуючий 1 інстанції: Шестак О.І.
Категорія: угоди Доповідач: Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого, судді Овсяннікової А.І.

Суддів Ситнік О.М., Сащенка І.С.

За участі секретаря Москаленко Е.А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - За апеляційною скаргою ОСОБА_2 На рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду надійшов позов ОСОБА_1, у якому той вказував, що 10 вересня 2008 року він передав у борг ОСОБА_2 65000 грн., на умовах сплати останнім щомісячно частинами боргу та двох відсотків від суми боргу. Про умови договору позики ОСОБА_2 склав розписку, оригінал якої знаходиться у ОСОБА_1 Однак ОСОБА_2 свої зобовязання не виконує, кошти не повертає. Просив стягнути із ОСОБА_2 борг у сумі 65 000 грн. та відшкодувати судові витрати.

ОСОБА_2 проти позову заперечував. Вказував, що гроші у ОСОБА_1 не позичав, а борг виник у зв*язку із виконанням ним трудових обовязків у ПП. ОСОБА_3 Розписка надана ним під впливом насилля і є безгрошовою. Просив у позові відмовити.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2010 року позовні вимоги задоволено. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 65 тисяч грн. суми боргу, 650 грн. судового збору та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу у якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки вважав, що судом першої інстанції не враховано, що сам договір був безгрошовим. Гроші ним отримані не були, так як порушена кримінальна справа за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ПП. ОСОБА_3. Обвинуваченим у кримінальній справі є відповідач, а розписка написана ним під впливом насилля, про що дала показання свідок ОСОБА_4. Суд неповно зясував обставини справи та порушив вимоги ст.ст. 213-215 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції достовірно встановлено і сторонами не оспорюється, що ОСОБА_2 10 вересня 2008 року склав розписку про те, що він отримав позику від ОСОБА_1 у розмірі 65 тисяч грн., які зобовязувався повертати щомісячно, частинами. Вказана розписка ОСОБА_2 неоспорена.

Оригінал розписки знаходиться у ОСОБА_1 і наданий до суду.

За договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, як це передбачено ст. 1046 ЦК України.

Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

ОСОБА_2 заперечує отримання грошей у борг від ОСОБА_1 При цьому посилається на ту обставину, що працюючи у ПП. ОСОБА_3 на його імя було відкрито три банківських рахунки, на які надходили гроші від клієнтів ПП.. Однак, 10 липня 2008 року він виявив, що вказані картки зникли, про що поставив до відома як керівника, так і банк. Йому було видано інші пластикові картки. Однак, 10 вересня 2008 року, він прибув у офіс ПП, де під впливом насилля з боку співробітників фірми, ним була написана розписка про борг перед ОСОБА_1.Г., комерційним директором ПП, у розмірі 63 тисяч грн. Про вказані обставин и написання розписки підтвердила і свідок ОСОБА_5

Інші свідки про вказану обставину не підтвердили.

З матеріалів кримінальної справи, по якій досудове слідство зупинено, вбачається, що ОСОБА_1 та ПП. ОСОБА_6 зверталися до Фрунзенського РВ із заявою про застосування заходів впливу до ОСОБА_2, який заволодів грошима ПП у розмірі 93359 грн. Заяви датовані11 і 13 вересня 2008 року відповідно. У поясненнях, наданих до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМУСУ ОСОБА_2 13.10.2008 року та при проведенні очної ставки з ОСОБА_3 12листопада 2008 року та очної ставки з ОСОБА_1 у присутності своїх представників, жодних пояснень з приводу того, що ним на відшкодування саме заборгованості перед ОСОБА_3 була написана розписка на ім.*я ОСОБА_1 не надавав. Крім того, жодних пояснень з приводу написання розписки ОСОБА_2 не надавав і при очній ставці із ОСОБА_6 17 листопада 2008 року.

ОСОБА_3 подав до кримінальної справи позовну заяву із проханням визнати його цивільним позивачем і стягнути з ОСОБА_2 140198 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Про тиск з боку співробітників ПП та написання розписки про позику ОСОБА_1 у своїх пояснення ОСОБА_2 повідомив лише при допиті у якості підозрюваного, 22 червня 2009 року

тобто після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення боргу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не надано доказів, що розписка про позику на суму 65000 грн. нам написана під впливом насилля чи погроз з боку ОСОБА_1, а тому не можуть бути прийняті як належні докази свідчення його матері, ОСОБА_7, яка є

зацікавленою особою у результатах розгляду справи.

Не можуть бути прийняті як належні докази пояснення ОСОБА_8, оскільки він сам вказував, що не знає, яку розписку написав ОСОБА_2 після розмови про заволодіння останнім грошима ПП..

За таких обставин, доказів, які би свідчили про безгрошевість договору позики ОСОБА_2 не надано.

Того факту, що оригінал розписки знаходиться у кредитора, також не спростовано.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, 308,313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів-,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, судця

Судді