Справа №2-13/10 01.04.2010 01.04.2010 01.04.2010
Провадження №22-ц-837/10
Справа №22ц-837/10 Суддя першої інстанції Савін О.І.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

без участі сторін,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства ,,Комерційний банк ,,ПриватБанк" (далі - ,,ПриватБанк") на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 лютого 2010 р. по справі за позовом ,,ПриватБанку" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А:

8 квітня 2009 р. ,,ПриватБанк" подав у суд позов до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позивач вказував, що 28 листопада 2006 р. між сторонами був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачці 35550 дол. США кредиту для придбання квартири під 12% річних, строком на 20 років.

Повернення кредиту та процентів позичальник зобовязався провадити однаковими платежами по 393,82 дол. США щомісячно до 27 листопада 2026 р.

Для забезпечення виконання вказаних зобовязань 11 грудня 2006 р. сторони уклали іпотечний договір, за умовами якого відповідачка передала банку в іпотеку свою квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 57,2 кв. м. і житловою площею 36,5 кв. м.

Посилаючись на те, що станом на 16 березня 2009 р. відповідачка має 30316,68 дол. США заборгованості по вказаному кредитному договору, позивач просив суд звернути стягнення на зазначену квартиру, як предмет іпотеки, і виселити відповідачку з указаного житла.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 лютого 2010 р. у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив указане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази і дійшов вірного висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 576 ЦК України та ст. 1 Закону України ,,Про іпотеку" від 5 червня 2003 р. (з наступними змінами) (далі Закон) іпотека є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання.

Водночас, ч. 1 ст. 35 указаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено місцевим судом, що 28 листопада 2006 р. між сторонами був укладений зазначений кредитний договір. У якості забезпечення його виконання 11 грудня 2006 р. сторони уклали іпотечний договір, за яким відповідачка передала банку в іпотеку вказану квартиру. Зміст п. 22 договору іпотеки відповідає положенням ст. 35 указаного Закону.

Однак, ні положення іпотечного договору, ні акти цивільного законодавства не надають права кредитору звертати стягнення на предмет іпотеки в розмірі, що перевищує суму заборгованості за основним зобов'язанням, тобто застосовувати наслідки, передбачені ч. 2 ст.1050 ЦК без пред'явлення самостійних вимог про дострокове повернення суми позики, що залишилася.

Позивач не заявляв вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором і в суді не надав доказів щодо періоду та розміру такої заборгованості, обмежившись лише загальною сумою неповернутого кредиту за договором, який діє до 27 листопада 2026 р., а це, з огляду на положення ст. 39 указаного Закону, унеможливлює вирішення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачки зі спірного житла.

Крім того, ,,ПриватБанком" не надано доказів про виконання ним приписів ст. 35 указаного Закону та умов п. 22 іпотечного, а саме: направлення відповідачці письмової вимоги про усунення порушення зобовязань по кредитному договору (щодо розміру заборгованості на конкретне число та її погашення).

Правильно встановивши такі обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Аргументи апелянта, який також і в апеляційній скарзі не зазначив точну суму заборгованості на час звернення з позовом до суду, щодо порушення права на звернення до суду є безпідставними, так як дане рішення не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як з інших підстав, так і в майбутньому, коли розмір заборгованості по кредитному договору буде співмірним із вартістю іпотечного майна.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права. В звязку з чим, апеляційна скарга в силу ч. 2 ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 311- 315ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства ,,Комерційний банк ,,ПриватБанк" відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 3 лютого 2010 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: