Справа №22-ц-939/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

25 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Гагіна М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про усунення перешкод в користуванні майном

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,

треті особи: ОСОБА_2, Міністерство закордонних справ України

про визнання довіреності недійсною, -

встановила:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 забезпечити ОСОБА_2 безперешкодний вільний доступ в квартиру № 45, що розташована в будинку № 9 по проспекту Шевченка м. Суми шляхом видачі їй ключів від вхідної двері.

Зобов'язано ОСОБА_1 винести власне майно та особисті речі із житлової кімнати площею 16,5 м.кв.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 100 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору та 7.50грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 не є власницею квартири, а отже суд безпідставно застосував вимоги статті 391 ЦК України, де зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В зв'язку з тим, що донька апелянта проживає в Швейцарії, саме ОСОБА_1, як батько і законний представник, має право здійснювати нагляд за кімнатою, що виділена в користування доньці.

ОСОБА_1 також не погоджується з рішенням суду в частині відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2, оскільки суд необгрунтував в чому саме полягала моральна шкода, з приводу цього ОСОБА_2 не надала доказів в

обгрунтування суми шкоди, що підлягає стягненню, а тому суд безпідставно стягнув з нього 100 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, встановив обставини справи та дослідив всі наявні докази і відповідно до ст. 212 ЦПК України дав їм належну правову оцінку.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30 серпня 2000 року була придбана двокімнатна квартира ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (в особі представника).

ОСОБА_3 на той час перебувала в шлюбі з ОСОБА_1

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 жовтня 2002 року шлюб між відповідачем та ОСОБА_3 було розірвано. Місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 визначено з матір'ю, яка до повноліття дитини є її законним представником.

27 листопада 2006 року заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми (а. с. 64) проведений розподіл майна та визначений порядок користування придбаною квартирою № 45 по проспекту Шевченка 9. Цим рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності 1/4 частку спірної квартири і виділено в його користування житлову кімнату площею 8,9 кв. м., а ОСОБА_3 та неповнолітній доньці ОСОБА_4 виділено в користування житлову кімнату площею 16,5 кв.м., а коридор, кухня, вбиральня та ванна кімната залишені в загальному користуванні.

На даний час в спірній квартирі проживає ОСОБА_1, а ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною з червня 2004 року - в Швейцарії.

18 лютого 2009 року ОСОБА_3 надала своїй матері ОСОБА_2 довіреність за № 573-040-09 представляти її інтереси у будь-яких установах, організаціях та підприємствах стосовно питань управління, розпорядження та експлуатації належної їй на праві власності !4 частини квартири № 45, розташованої в будинку 9 по пр. Шевченка в м. Суми, в зв'язку з чим її матері надається право на вільний доступ в квартиру, що знаходиться у спільному користуванні (а. с. 17,18).

Довіреність посвідчена консулом Посольства України в Швейцарській Конфедерації ОСОБА_5 Проте відповідач ОСОБА_1 ігнорує довіреність і чинить перешкоди щодо вільного доступу в квартиру, замінив замок на вхідних дверях та зламав замок у кімнату площею 16,5 кв.м., яка виділена ОСОБА_3 та неповнолітній дочці ОСОБА_4 з 04 березня 2009 року. Позивач ОСОБА_2 знята з реєстрації в спірній квартирі.

Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про те, що він, як батько дитини, здійснює догляд за кімнатою площею 16,5 кв.м., яка виділена в користування його доньці ОСОБА_4С, як співвласниці квартири, і посилання на те, що він має доступ до балкону, який прилягає до кімнати, оскільки цей об'єкт нікому із сторін не був виділений, а тому має право проходу через кімнату площею 16,5 кв.м., проте кімнатою не користується, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.11.2000 за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частину спірної квартири і виділено в користування кімнату площею 8,9 кв.м., а ОСОБА_3 та їхній доньці ОСОБА_4 кімнату 16,5 кв. м.

Виходячи з зазначеного ОСОБА_1 повинен користуватися і проживати у виділеній йому рішенням суду кімнаті та користуватися тими приміщеннями, що знаходяться в спільному користуванні.

Щодо користування балконом, то він є об'єктом прилеглим до кімнати площею 16,5 кв.м., а тому він апелянту не належить.

Посилання апелянта на те, що балкон можливо віднести до об'єктів, що знаходяться в загальному користуванні є безпідставними, оскільки це питання в судовому порядку не вирішувалось.

Доводи апелянта про те, що суд невірно послався на ст. 391 ЦК України, так як ця норма закону надає право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності та розпорядженні майном саме власнику майна, а не третій особі за довіреністю, колегія суддів не може взяти до уваги, в зв'язку з тим, що власник майна ОСОБА_3 наданою довіреністю уповноважила позивача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її майном, як власника частки квартири.

Що стосується доводів про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 100 грн., то колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку в цій частині, оскільки ОСОБА_1 чинив позивачу перешкоди у вільному доступі до спірного житла, в зв'язку з чим вона не могла виконати делеговані їй дочкою ОСОБА_3 повноваження в добровільному порядку і змушена була звертатися до суду, що призвело її до душевних страждань. Суд виходячи з принципу розумності та справедливості вірно задовольнив вимогу ОСОБА_2 в цій частині і стягнув з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 грн.

Доводи апелянта стосовно недійсності довіреності, то вона складена і посвідчена консулом Посольства України в Швейцарії відповідно до ст. 38 Закону України «Про нотаріат» та ст. 44 Указу Президента України «Про консульський статут України».

За таких обставин колегія суддів вважає, що ОСОБА_3, як співвласник квартири розпорядилася своєю часткою квартири у спосіб, який передбачений довіреністю і який за змістом довіреності жодним чином не суперечить діючому законодавству і такі дії не порушують право відповідача на користування своєю часткою в квартирі.

В апеляційній скарзі не наведені обставини та докази, які могли б бути підставою для скасування судового рішення і відмови в задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що відповідно до статті 308 ЦПК України суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст.307,308,313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 березня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий :

Судді :