16.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа 22ц-2702, 2010р. Головуючий в 1 інстанції
Категорія: 37 Доповідач Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня місяця 16 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Семиженка Г.В.

Суддів: Прокопчук Л.П., Вадзінського П.О.

при секретарі Костеннікові Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Херсонської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Третя Державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Херсонської міської ради про визнання права власності на ? частину квартири,

в с т а н о в и л а :

21 травня 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В обґрунтування зазначала про те, що 27 лютого 2007 року померла ОСОБА_4, яка за заповітом від 14 грудня 2006 року заповіла їй все належне майно і, в тому числі, квартиру АДРЕСА_1.

Нею прийнято спадщину, однак отримати свідоцтво вона не може через відсутність актового запису про смерть ОСОБА_4, складеного в Україні.

12 серпня 2008 року ОСОБА_2 звернувся з надалі уточненим позовом про визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири, посилаючись на те, що квартира придбана ним з ОСОБА_4 як результат ведення сумісної діяльності.

З ОСОБА_4 вони проживали однією сімєю з 1989 року, вели спільне господарство, придбавали сумісне майно і, в тому числі, квартиру, за яку він з особистих грошових коштів, які отримав у спадщину, сплатив 30 грудня 1991 року 4 513 крб.

Однак, сумісною власністю ОСОБА_4 розпорядилася без його згоди, склавши заповіт на ОСОБА_3

Ухвалою суду від 18 червня 2009 року позовні заяви обєднані в одне провадження.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено і визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру №211, розташовану у м. Херсоні по вул. Благоєва, 1.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом вимог матеріального і процесуального права, просив його скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала письмові заперечення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, ОСОБА_3 та її представник просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 27 лютого 2007 року померла ОСОБА_4, яка на праві власності мала квартиру АДРЕСА_1.

За життя, 14 грудня 2006 року, ОСОБА_4 за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом, заповіла належну їй квартиру ОСОБА_5

Задовольняючи позов ОСОБА_5 та визнаючи за нею право власності на спірну квартиру, суд першої інстанції належним чином оцінив зібрані у справі докази та обґрунтовано керувався ст.ст.1217,1222,1223 ЦК України.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його позову про визнання права власності на ? частину квартири, суд також прийшов до правильного висновку про відсутність доказів про сумісну діяльність його та ОСОБА_4, а отже і створення ними сумісної власності спірної квартири.

Таким чином, правильно встановивши характер спірних правовідносин, суд вірно застосував норми матеріального і процесуального права, дав належну оцінку зібраним у справі доказам і тому постановив законне та обґрунтоване рішення.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, які висновків суду не спростовують.

Так, посилання апелянта на те, що у справі за позовом ОСОБА_3 він був притягнутий до участі у справі в якості третьої особи спростовується ухвалою суду від 18 червня 2009 року, згідно з якою ОСОБА_2 визначений співвідповідачем у даному спорі /а.с.64/.

Хоч і обґрунтованим є твердження апелянта про те, що він не подавав зустрічного позову, як то зазначив у рішенні суд, а його позов і позов ОСОБА_3 були обєднані в одне провадження, однак ним не доведено, що допущені судом помилки при викладенні змісту рішення можуть вплинути на правильність постановленого рішення.

Щодо обєднання позовів, то воно проведено судом відповідно до вимог ст.126 ЦПК України і таке обєднання є правильним, оскільки стосується одного й того ж предмета спору, між тими ж сторонами.

Відносно заповіту, то цей правочин на час постановлення рішення судом не оспорений та не визнаний недійсним, а отже заперечення його апелянтом є безпідставним.

Неприйнятними на думку колегії є і посилання на відсутність оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_4, оскільки матеріали справи містять письмові докази відкриття спадщини /а.с.5-8,40, у справі №2-3165/09, а.с.7/, а також факт смерті ОСОБА_4 в судовому засіданні підтверджувався кожною із сторін.

Такими, що не можуть бути прийнятими до уваги апеляційним судом є твердження ОСОБА_2 про сплату ним 4 513крб. за квартиру №211, що належала ОСОБА_4 т.я. отримання ним грошей у спадок не підтверджує внесення їх за квартиру ОСОБА_4 і ні одна із долучених до справи довідок не підтверджує цього факту.

Безпідставними на думку колегії є й посилання апелянта на те, що на час внесення грошових коштів 30 грудня 1991 року шлюб з колишньою дружиною був розірваний.

В матеріалах справи знаходиться копія акта про укладення шлюбу №78 від 08 лютого 1986 року, на якому міститься також інформація про розірвання шлюбу 19 березня 1992 року /а.с.87/, а тому згідно ст. 44 КпШС, що була на той час чинною, шлюб вважається припиненим лише з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану, тобто з 19 березня 1992 року.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, як такі, що висновків суду не спростовують, не можуть бути задоволеними, а законне і обґрунтоване рішення скасованим.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий Г.В.Семиженко

Судді: П.О.Вадзінський, Л.П.Прокопчук

Копія вірна: ОСОБА_6