Справа №22-ц-4261/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Гагіна М.В.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора Сумської області

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2008 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації»

про визнання права власності на самочинне будівництво.

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві власності належить 1/5 частина матеріального складу з колірною по вулиці Машинобудівників, 4 в м. Суми. З Сумською міською радою позивач уклав договір оренди відповідно до якого йому була надана земельна ділянка з метою несільськогосподарського використання, під розміщення складу з колірною. На вищевказаній земельній ділянці позивач здійснив будівництво нежитлового приміщення - складу «Е-1», в тому числі коридору 1, кабінету 2, кімнати охорони 3, кладової 4, санвузлу 5, туалету 5а, побутової кімнати 6, тамбуру 7, приміщення 8. гоночної 9. складу №1-10, складу №2-11, складу №3-12, складу №4-13, складу № 5-14. складу №6-17, складу № 7-18. Позивач має намір зареєструвати зазначені будівлі в КП «СМБТІ». Самочинне будівництво, на думку позивача не порушує прав інших осіб та санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будівлі, тому просить суд визнати право власності на самочинне будівництво.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований склад «Е-1», втому числі з коридору 1, площею 11,5 кв.м, кабінету 2, площею 13,4 кв.м, кімнати охорони 3, площею 16,1 кв.м, кладової 4, площею 3,7 кв.м, санвузлу 5. площею 6,3 кв.м.. туалету 5а, площею 0,9 кв.м, побутової кімнати 6, площею 34.8 кв.м, тамбуру 7. площею 1,9 кв.м, приміщення 8, площею 12,1 кв.м, толочної 9, площею 5,4 кв.м, складу №1-10 площею 24,3 кв.м, складу №2-11 площею 28,0 кв.м, складу №3-12 площею 33,8 кв.м. складу №4-13 площею 33,8 кв.м, складу № 5-14 площею 62,3 кв.м, складу №6-17 площею 19,4 кв.м, складу № 7-18 площею 34,8 кв.м по вул. Машинобудівників, 4 в м. Суми.

Прокурор Сумської області оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, вважає рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому є незаконним та необгрунтованим.

Апелянт зазначає, що судом не враховано того факту, що позивач не здійснював жодних передбачених законодавством дій спрямованих на узаконення будівництва. В матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують замовлення робочого проекту на будівництво, погодження і затвердження його у встановленому порядку, одержання дозволу інспекції ДАБК на виконання будівельних робіт, введення об'єктів будівництва і експлуатації та їх реєстрації.

Апелянт вважає позов безпідставним, оскільки порушене позивачем в суді питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвалення рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на підставі договору оренди, укладеного з Сумською міською радою надана в користування земельна ділянка несільськогосподарського призначення, яка розташована по вул. Машинобудівників,4 в м. Суми. На цій земельній ділянці знаходиться 1/5 частина матеріального складу з колірною, яка належить позивачу на праві власності.

ОСОБА_2 на зазначеній земельній ділянці за свій рахунок самочинно здійснив будівництво нежиглових приміщень - складу «Е-1», що складається з коридору 1. площею 11,5 кв.м, кабінету 2, площею 13,4 кв.м, кімнати охорони 3, площею 16,1 кв.м. кладової 4, площею 3,7 кв.м, санвузлу 5, площею 6,3 кв.м., туалету 5а, площею 0,9 кв.м. побутової кімнати 6, площею 34,8 кв.м, тамбуру 7, площею 1,9 кв.м, приміщення 8, площею 12,1 кв.м, толочної 9, площею 5,4 кв.м, складу №1-10 площею 24,3 кв.м, складу №2-11 площею 28,0 кв.м, складу №3-12 площею 33,8 кв.м, складу №4-13 площею 33.8 кв.м. складу № 5-14 площею 62,3 кв.м. складу №6-17 площею 19,4 кв.м, складу № 7-18 площею 34.8 кв.м.

В зв'язку з тим, що згідно висновку спеціаліста-будівельника №22 від 07 квітня 2008 року збудовані будівлі відповідають вимогам державних будівельних, санітарних та протипожежних норм, конструкції будівлі забезпечують необхідну несучу спроможність будівель «Е-1» за адресою м. Суми, вул. Машинобудівників, буд. 4 позивач просив суд визнати за ним право власності на самочинне будівництво.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що самочинно збудовані нежитлові приміщення не порушують права інших осіб, які є співвласниками матеріального складу та відповідають будівельним нормам, тому відповідно до ст. 376 ЦК України визнав право власності за позивачем на самовільно збудовані будівлі.

Проте, колегія суддів вважає, що з таким висновком суду погодитися не можна з наступних підстав.

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього відповідно до вимог ч.2 ст. 376 ЦК України. Нормами зазначеної статті також встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети. без належного дозволу чи належним чином затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Крім того відповідно до ч. З ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Доказів про наявність висновків зазначених органів та установ, додержання відповідних правил, а також відомостей про відведення земельної ділянки під будвіництво позивач, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, не надав.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

До 01 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22вересня 2004 року №1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва.

Суд на порушення вимог ст. 213, 214 ЦПК України визнав право власності на самочинно збудоване нерухоме майно лише за фактом завершення його будівництва, хоча воно не було прийняте в експлуатацію.

Визнаючи право власності, суд не встановив та не зазначив чи відповідає забудова усім визначеним законом вимогам та правилам. Отже, виходячи з зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що нежитлові приміщення збудовані позивачем на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без належного на це дозволу та належно затвердженого проекту, відповідно до ст.ст. 1, 2, 376 ЦК України, він не набув на них права власності, а тому доводи прокурора Сумської області про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові є обгрунтованими і такими, що заслуговують на увагу.

З врахуванням зазначеного та вимог ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Керуючись ч.І ст. 309, ст.ст. 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора Сумської області задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 серпня 2008 року в даній справі скасувати, відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -