Справа №22ц-751/10 Головуючий у 1-й інстанції: Курилець А.Р.
Категорія: 37 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: позивачів ОСОБА_2М, ОСОБА_3Ю, ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду частково задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора про продовження строку на прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визначення ідеальних часток у спадковому майні. Продовжено ОСОБА_4 строк на прийняття спадщини 1/6 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, яка померла 05.09.2000 року, визначивши такий у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора про виділення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності задоволено частково. Виділено ? ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_8. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_5. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду в частині продовження ОСОБА_4 строку на прийняття спадщини в розмірі 1/6 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 є незаконним, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Вказує, що співвласниками квартири АДРЕСА_3 були ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_7 5.09.2000 року відкрилась спадщина і її чоловік, який був сином померлої і проживав разом з нею у спірній квартирі, вступив у фактичне управління спадковим майном. ОСОБА_4 повернувся з місць позбавлення волі у 2001 році, а заяву до нотконтори про те, що буде звертатись до суду із позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини подав лише у 2004 році, хоча з такою заявою до суду він так і не звертався. Вказує, що висновок суду про поважність причин пропуску ОСОБА_4 строку для прийняття спадщини у звязку з перебуванням у місцях позбавлення волі на час відкриття спадщини є непереконливим, оскільки ОСОБА_4 знав про смерть бабці та не був позбавлений можливості направити заяву про прийняття спадщини. Крім того, зазначає, що на її думку, не є поважними і причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_4 з 5.08.2001 року по 9.03.2004 року, які суд визнав поважними: відсутність у нього оригіналів документів про право власності на квартиру, необізнаність у законодавстві, акт ЛКП від 9.02.2009 року про чинення йому перешкод у доступі до квартири( зазначений акт взагалі вважає неналежним доказом). Звертаючись у 2007 році до суду з позовом про продовження терміну на прийняття спадщини, яку пізніше просив залишити без розгляду, ОСОБА_4 пов»язував можливість прийняття спадщини лише зі смертю її чоловіка. Суд не дав жодної оцінки листам з міліції про те, що ОСОБА_4 не звертався туди з приводу чинення йому перешкод у користування квартирою і не вказав, чому він ці докази не бере до уваги.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та продовжуючи ОСОБА_4 строк на прийняття спадщини 1/6 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7 і визначаючи такий у три місяці з моменту набрання рішенням законної сили, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_4 є онуком померлої, батько якого помер 10.06.1987 року, строк на прийняття спадщини він пропустив з поважних причин. Визнавши, що ОСОБА_4 має право на спадкування половини майна ОСОБА_7, котра була одним із трьох співвласників( разом із ОСОБА_8 і ОСОБА_4Ю) квартири АДРЕСА_1, тобто 1/6 її ідеальної частки, тому суд вважав, що іншу половину майна померлої успадкував її син ОСОБА_8 та з врахуванням частки, яка йому вже належала, виділив йому ? ідеальну частку спірної квартири.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_7 померла 5.09.2000 року і після її смерті у той же день відкрилась спадщина(ст. 525 ЦК України у ред.1963 року).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 25.03.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Оскільки у матеріалах справи відсутні докази про те, що між співвласниками квартири АДРЕСА_1 було якесь інше визначення часток, що було встановлене домовленістю між ними, законом або рішенням суду, крім вказаного у свідоцтві про право власності на квартиру, то спадковим майном була належна померлій 1/3 ідеальна частка спірної квартири.

Згідно свідоцтв про народження дітьми померлої були ОСОБА_9В.(батько позивача ОСОБА_4Ю.), який помер 10.06.1987 року, та ОСОБА_4В.(чоловік відповідачки ОСОБА_5Б.), котрий помер 25.03.2007 року.

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка б належала при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Тому місцевий суд вірно визначив, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 були її син ОСОБА_8 та її онук ОСОБА_4

Згідно із ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.550 ЦК України строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_8 на час смерті своєї матері ОСОБА_7 і до дня своєї смерті проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1, що є доказом того, що він прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а 1.02.2002 року він звернувся у Першу Львівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7П.(а.с. 47).

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так як ОСОБА_8 прийняв спадщину у 2000 році, то колегія суддів вважає, що місцевий суд невірно застосував до правовідносин щодо пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_4 ст.1273 діючого ЦК України, хоча повинен був застосувати ст.550 ЦК України у ред. 1963 року.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_4 пропустив строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 з поважних причин.

При дослідженні поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій по прийняттю спадщини.

Судова колегія вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_4, які місцевий суд визначив як поважні, насправді такими не є, оскільки заяву про прийняття спадщини ОСОБА_4 міг подати і знаходячись у місцях позбавлення волі, а тим більше він не був позбавлений такого права після звільнення 5.08.2001 року з місць позбавлення волі, проте не скористався цим аж до березня 2004 року, коли він звернувся у нотконтору.

Однак, навіть після розяснення йому нотаріусом 2.03.2004 року його права звернутися до суду з позовом про продовження строку на прийняття спадщини (а.с.10), він цим правом не скористався, а подав позовну заяву про продовження терміну для прийняття спадщини у Галицький районний суд м. Львова лише у вересні 2007 року. Але навіть цю його позовну заяву за його ж клопотанням ухвалою суду від 1.02.2008 року було залишено без розгляду.

Покликання позивача ОСОБА_4 на те, що йому чинились перешкоди у користуванні квартирою № 2 по вул. Стуса, 13 у м. Львові належними доказами не підтверджене, оскільки акт ЛКП «Снопківське» від 9.02.2009 року таким доказом не може бути, оскільки відомості, викладені у ньому, спростовуються доказами, які знаходяться на а.с. 142, 143.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4, а тому оскаржуване рішення в цій частині слід скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні його позову.

Оскільки ОСОБА_8 залишається єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері ОСОБА_7, то він успадковує належну їй 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Оскільки ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 25.03.1996 року був одним із трьох співвласників квартири АДРЕСА_1, тобто йому належала 1/3 ідеальна частка її, то враховуючи успадковану ним частку ОСОБА_7, належна йому частка становитиме 2/3 ідеальних частки, яку йому і потрібно виділити, задоволивши позов ОСОБА_5, котра разом із сином є спадкоємцем після смерті ОСОБА_8 і 24.04.2007 року подала у нотконтору заяву про прийняття спадщини після його смерті.

Керуючись ст.ст. 524, 525, 527, 529, 549, 550, 551 ЦК України (в ред.1963 року), ст.ст.355, 370 ЦК України, ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5 скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Перша Львівська державна нотаріальна контора про продовження строку на прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, визначення ідеальних часток у спадковому майні відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа- Перша Львівська державна нотаріальна контора про виділення ідеальної частки у праві спільної сумісної власності задоволити.

Виділити 2/3 ідеальних частки в квартирі АДРЕСА_1 за ОСОБА_8.

У решті рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: