Апеляційний суд Житомирської області
Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Франовської К.С.,
суддів Широкової Л.В., Худякова А.М.,
при секретарі судового ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2010 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Житомирської міської ради, Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про визнання правовстановлюючих документів частково недійсними, -
У червні 2009 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3,ОСОБА_4, Житомирської міської ради, Комунального підприємства «Житомирське обласне бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про визнання частково недійсними правовстановлюючих документів на частину будинку № 3 по провулку Орлова в міста Житомирі, про часткове визнання незаконним рішення міськради, про визнання незаконним державного акту про право власності на земельну ділянку.
На обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалась на те, що її батьку ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 9 липня 1979 року належало 32/100 ід.частки будинку по провулку Орлова, 3. Інші 68/100 будинку належали ОСОБА_6 Позивач зазначала, що протягом 1980-1990 років батько перебудував належну йому частину будинку, внаслідок чого житлова площа значно збільшилась. Прибудова прийнята в експлуатацію рішенням Житомирського міськвиконкому № 2 від 24 січня 1991 року. В подальшому, належна ОСОБА_6 частина будинку за договором довічного утримання перейшла у власність ОСОБА_7, від нього - в порядку спадкування ОСОБА_3 і у 2007 році за договором купівлі- продажу стала належати ОСОБА_4
На думку ОСОБА_2 ідеальні частки у праві власності на будинок визначені неправильно, внаслідок чого частки при відчуженні у оспорюваних договорах також вказані неправильно. Оскільки внаслідок неправильного визначення ідеальних часток у будинку прийняті незаконні рішення в частині приватизації земельної ділянки, позивач, яка є спадкоємицею ОСОБА_2 1.1., порушує питання про визнання правочинів щодо відчуження 68/100 будинку частково недійсними, а також свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане ОСОБА_3 21.03.2006 року. Крім того, позивач просить визнати незаконним рішення 13 сесії міськради від 1 серпня 2007 року про передачу у власність ОСОБА_3 680 м кВ. землі біля будинку, та виданий на підставі цього рішення державний акт про право власності на землю. Також ОСОБА_2 просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу ОСОБА_4 будинку в частині визначеної частки та в частині відчуження земельної ділянки.
Ухвалою Богунського районного суду від 15 жовтня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 роз»єднані - виділені позовні вимоги щодо оскарження рішення міської ради, оспорювання державного акту на землю та договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, укладеного 3.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4В.(а.с.67)
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 15 жовтня 2010 року у позові ОСОБА_2 відмовлено

У апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову з підстав неповного з»ясування судом обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права. На думку ОСОБА_2 суд дійшов помилкового висновку про те, що оспорюваними правочинами її права не порушуються, безпідставно відмовив у проведенні судово-технічної експертизи на предмет визначення належних ідеальних часток у праві власності на дім та не звернув уваги на докази, якими підтверджено, що фактично її батьку до смерті належало внаслідок прибудови 92/100 домоволодіння.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Суд встановив, що за договором купівлі-продажу від 9 липня 1979 року ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_5 купив 32/100 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель по вул..Орлова, №3 (а.с.9-10). За цим договором в користування ОСОБА_5 перейшла кімната 1-5 площею 13,66 м кв.

Як вбачається з матеріалів інвентарної справи, у листопаді 1990 року ОСОБА_5 звернувся до бюро техінвентаризації з заявою про реєстрацію здійсненої прибудови до належної частини будинку (а.с.35). На підставі технічної документації, складеної БТІ, міжвідомча архітектурно-будівельна комісія міськвиконкому, 24.01.91 року задовольнила заяву ОСОБА_5 і прийняла в експлуатацію прибудову з двох жилих кімнат загальною площею 15,20 м кВ., кухні 7,90 м кВ., коридора площею 3,50 м кВ., веранди-9,0 м кВ., збільшену жилу кімнату 18,8 м кв. та самовільно збудований сарай «Б» по провулку Орлова ,3.

Згідно акту прийняття прибудови в експлуатацію, її будівництво розпочато в травні 1988 року і закінчено у вересні 1989 року.

Відтак, правовідносини, що виникли, регулюються законодавством, чинним на вказаний період - Цивільним кодексом в редакції 1963 року.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_2 встановлено, що спір між нею та співвласником іншої частини будинку виник у зв»язку з приватизацією іншим власником частини земельної ділянки, яка на думку ОСОБА_2 не відповідає частці у праві власності на будинок, виходячи з того, що внаслідок прибудови, здійсненої батьком, належна їй в порядку спадкування частина будинку складає 92/100, а не 32/100, як це вказано у правовстановлюючих документах. Відповідно, вважає позивач, відповідачі набули права власності не на 68/100 частин будинку, а лише на 8/100.

Згідно зі ст.119 ЦК підставою для зміни часток у спільній власності на жилий будинок може бути лише збільшення учасником спільної власності за свій рахунок корисної площі будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку.

На це ж звертає увагу судів і п.12 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року з наступними змінами Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку/жилих і підсобних приміщень/шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконкому місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності.

Частки співвласників можуть бути змінені на підставі договору між співвласниками або на підставі судового рішення. За відсутності хоча б однієї з вище перерахованих умов поліпшення жодним чином не вплине на зміну часток у праві спільної часткової власності. Слід мати на увазі, що договір між співвласниками про зміну часток у праві спільної часткової власності не вважається правовстановлюючим документом згідно Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5. Зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок, що сталися у зв»язку з прибудовою, перебудовою або надбудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку користування та розпорядження земельною ділянкою, а якщо цей порядок не визначався, то суду належить виходити з розміру часток на будинок, які були у сторін при первісному виникненні права спільної часткової власності на будинок.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання правовстановлюючих документів про право власності на частину будинку недійсними у зв»язку з зміною розміру ідеальних часток.

Рішення є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.