Справа № 2-1003/10
РІШЕННЯ

іменем України

"04" червня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі Дєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В :

30.03.2010 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення через неможливість спільного проживання .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власницею будинку № 1 по вул. Гагаріна в с. Бузьке Вознесенського району, після розірвання шлюбу з відповідачем 17.07.2001 року знов примирилася і пустила його жити до себе у вересні 2006 року, але на даний час у сторін вкрай негативні стосунки, оскільки ОСОБА_2 зловживає алкоголем, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. Двічі відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, але не реагує і продовжує створювати їй і дітям неможливі умови для проживання. Просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені в позові, зазначила, що незважаючи на неодноразові її вимоги про необхідність звільнення належного їй будинку відповідач безпідставно проживає в ньому, і в добровільному порядку виселятися не бажає.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що після розлучення проживав з позивачкою у цивільному шлюбі, опікувався сім»єю, все робив по господарству і вкладав кошти в ремонт та обслуговування будинку. Алкоголем не зловживає і сварок не вчиняв, тому категорично не згодний з притягненням його до адміністративної відповідальності. Вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_3 зазначив, що відповідно до Конституції України та ст. 9 ЖК України ніхто не може бути позбавлений житла, а у відповідача немає іншого житла. Крім того ОСОБА_2 приймає безпосередню участь в утриманні нерухомого майна та господарства, до того ж витрачає свої кошти на це. Вважає, що відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, тому позов не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, свідків ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши письмові докази по справі в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

ОСОБА_1 є власницею житлового будинку № 1 по вул. Гагаріна в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, що підтверджується договором дарування від 03.03.2004 року, посвідченим приватним нотаріусом ( а.с. 5), та витягом з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с.6).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 17.07.2001 року ( а.с.7).

ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.11.2000 року, що підтверджується будинковою книгою ( а.с. 15-16).

Згідно рішення Вознесенського міськрайонного суду від 02.11.2004 року ОСОБА_2 був виселений із зазначеного будинку на підставі ст. ст. 116, 157 ЖК України через систематичне порушення правил співжиття.

Статтею 157 Житлового Кодексу України передбачено, що відповідач, як член сім»ї власника житлового будинку може бути виселений тільки у випадках передбачених ст. 116 ЖК України.

Відповідно до ч 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Виселення вказаних у ст. 116 ЖК осіб без надання іншого жилого приміщення є санкцією за скоєне правопорушення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 59 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Відповідно до постанов Вознесенського міськрайонного суду від 17.02.2010 року та 09.03.2010 року ( а.с.10-11) до відповідача застосовувались заходи запобігання та впливу, а саме позивачка двічі зверталася до правоохоронних органів з приводу насильства в сім»ї, за що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КпАП України з накладенням відповідно штрафу та адміністративного арешту.

Як пояснив свідок ОСОБА_5- батько позивачки ОСОБА_2 після притягнення до адміністративної відповідальності продовжує зловживати алкоголем , а перебуваючи в такому стані жорстоко і агресивно поводиться із позивачкою, вчиняє сварки і бійки, а

ОСОБА_7- знайома ОСОБА_1, в судовому засіданні пояснила, що, була свідком того, як восени 2009 року відповідач в магазині с. Бузьке, де вона працювала, знаходячись у стані алкогольного сп»ягніння вдарив ОСОБА_1

Доводи позивачки, що на даний час спільне проживання з відповідачем стало неможливим, оскільки він порушуючи норми моралі, постійно висловлюється в її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою та б»є її, зявляється в нетверезому стані і такі дії мали неодноразове місце і після притягнення до адміністративної відповідальності, суд вважає обґрунтованими та доведеними.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач підлягає виселенню з належного позивачці житлового приміщення без надання йому іншого житлового приміщення.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати - 8,50 грн. судового збору та 37 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення - задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку № 1 по вул. Гагаріна в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати- судовий збір - 8.50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - 37 грн., а всього 45( сорок п"ять) гривень 50 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Висоцька Г.А.