Справа № 2-338/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2010 Заставнівський районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді: Стрільця Я.С.

при секретарі: Задорожняк О.М.

розглянувши в судовому засіданні в м. Заставна справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боянчуцької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Боянчуцької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини. Посилаються на те, що 18 березня 2009 року померла їхня мати ОСОБА_7. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Боянчук по вул.. Центральній, 74 Заставнівського району та на земельну ділянку площею 0,3635 га, розташовану на території Боянчуцької сільської ради, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства. Вказане майно їх мати отримала у спадщину на підставі заповіту, який був складений 26 вересня 1997 року її батьком ОСОБА_8. Вказаним заповітом ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив розпорядження: все його майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він матиме право заповів ОСОБА_7.

Вони, як спадкоємці першої черги, звернулися для оформлення спадщини до Першої Чернівецької державної нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на належне їхній матері майно, що знаходиться в м.Чернівці. При оформленні документів про право на спадщину, яка знаходиться в с.Боянчук Заставнівського району виникли труднощі, оскільки їх мати за час свого життя не оформила спадщину належним чином після смерті свого батька ОСОБА_8

Зазначили, що в листопаді 2009 року на їхню адресу надійшли листи з Заставнівської державної нотаріальної контори з повідомленням про відкриття спадщини за померлим ОСОБА_8 та запропоновано надати відповідь, оскільки в противному випадку свідоцтво про право на спадщину буде видано спадкоємцям, які прийняли спадщину. З даного листа стало відомо їм про відкриття спадкової справи.

Також вважають, що їхня мати фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вона прийняла спадщину. Саме тому, вони звернулися до суду для встановлення факту своєчасного прийняття спадщини їх померлою матірю ОСОБА_7

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Представник відповідача територіальної громади с. Боянчук Заставнівського району Чернівецької області в судовому засіданні позов не визнав та показав, що ОСОБА_8 помер 18 квітня 1999 року, після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцем за заповітом була ОСОБА_7, однак вона протягом передбаченого законом шестимісячного строку не подала заяви про прийняття спадщини. Вона могла бути визнана такою, що прийняла спадщину тільки якщо протягом шести місяців фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Зазначив, що таких дій вона не вчинила і позивачі належних доказів цього не надали. Крім того, ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_8 Таким чином, підстав для встановлення факту своєчасного прийняття спадщини померлою ОСОБА_7 не має. Разом з тим, вказав, що право на спадщину мають право спадкоємці за законом, а саме діти померлого ОСОБА_8: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6. Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та показала, що після смерті їхнього батька ОСОБА_8 в 1999 році, їхня сестра ОСОБА_7 протягом шести місяців не вчинила жодних дій, що свідчили б про те, що вона прийняла спадкове майно. Вона не зверталася із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в спірному будинку не проживала та не підтримувала його в належному стані. Разом з тим, факт складання заповіту на користь ОСОБА_7 не заперечила. Також зазначила, що покійна ОСОБА_7 ще за життя передала їй документи на спірне майно і сказала, щоб вона зробила з ними що захоче.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні також позовні вимоги позивачів не визнала та підтвердила покази дані відповідачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги позивачів не визнав та показав, що заповіт їх батьком ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 складений був 1997 року. Вони всі знали про його існування. Однак після смерті ОСОБА_8 в квітні 1999 року, ОСОБА_7 у встановлений законом строк не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спірний житловий будинок не доглядала та не вступила в управління ним. Більше того, він особисто здійснював догляд за будинком, робив ремонт. Саме тому, інші відповідачі не претендують на майно, що стверджується заявами поданими до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Вважає вимоги позивачів безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що перед смертю їх батька ОСОБА_8, останній проживав в м.Чернівці в квартирі, що належала їх сестрі ОСОБА_7 Вони як діти по черзі обходили його, оплачували за квартиру. Про існування заповіту складеного на імя ОСОБА_7 їм всім було відомо. Після смерті ОСОБА_8 за спірним майном доглядав їх брат ОСОБА_6 зі своєю дружиною, вони обробляли земельну ділянку та слідкували за будинком. Всі вони дуже рідко відвідували житловий будинок батьків. Додала, що ОСОБА_7 не була там прописана, оскільки мала квартиру в м.Чернівці та там була прописана. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник відповідачів в судовому засіданні позовну заяву не визнала, покази відповідачів підтримала та просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в запереченні на позовну заяву.

Суд, вислухавши покази позивачів та їх представника, покази відповідачів та їх представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_8, 26 вересня 1997 року склав заповіт на користь ОСОБА_7 у відповідності до якого все своє майно заповів останній (а.с. 14). В коло спадкової маси зокрема входили: житловий будинок по вул. Центральній, 74 в с.Боянчук Заставнівського району, який належав померлому згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (а.с. 12); земельні ділянки загальною площею 0,3635 га цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, а також ведення особистого підсобного господарства, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю (а.с. 13); цінні папери у вигляді іменного інвестиційного сертифікату, що підтверджується випискою №1/79 з реєстру власників іменних цінних паперів та самим іменним інвестиційним сертифікатом (а.с. 21, 24 фотокопії спадкової справи).

18 квітня 1999 року у віці 77 років помер ОСОБА_8. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 58). Таким чином, після його смерті відкрилася спадщина на вищеперераховане майно.

Згідно ч.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, вказаний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.

У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положення ст. 549 цього ж кодексу визначали дії, які свідчили про прийняття спадщини. Зокрема визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а також якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні були бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ЦК УРСР не передбачав, які саме дії чи докази свідчили про фактичний вступ спадкоємця в управління або володіння спадковим майном.

Разом з тим, п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 14.06.1994 року №18/5 передбачає, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (а.с. 15), ОСОБА_7 померла 18 березня 2009 року у віці 53 років.

В судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_8 протягом життя ОСОБА_7 не зверталася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Вказані дії не були нею вчинені ні протягом встановленого законодавством шестимісячного строку, ні пізніше. Крім того, вона не зверталася до суду із позовною заявою про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Даний факт в судовому засіданні був визнаний сторонами, а також він підтверджується матеріалами цивільної справи.

З довідки виданої виконавчим комітетом Боянчуцької сільської ради від 16.12.2009 року за №837 ( а.с. 17) вбачається, що ОСОБА_8 постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем постійного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1980 року по 18 квітня 1999 року, тобто по день смерті. На день смерті з останнім ніхто не проживав. Даний факт також підтверджується витягом з погосподарської книги №3 (а.с. 18).

Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що приблизно 2 роки до своєї смерті ОСОБА_8 проживав в м.Чернівці в квартирі, яка належала ОСОБА_7 Остання проживала по сусідству і здійснювала за ним догляд. Крім покійної ОСОБА_7 за ОСОБА_8 почергово здійснювали догляд і інші його діти, відповідачі по справі. Догляд полягав зокрема в оплаті за квартиру, наданням необхідної медичної допомоги, забезпечення харчуванням та вчиненням інших дій необхідних для обслуговування ОСОБА_8 Даний факт в судовому засіданні був підтверджений показами свідка ОСОБА_10, яка вказала, що діти ОСОБА_8, відповідачі по справі, сплачували по 10 доларів США ОСОБА_7 як орендну плату за квартиру, забезпечували свого батька необхідним харчуванням, надавали медичну допомогу та почергово здійснювали догляд за ним. Покази свідка ОСОБА_10 є послідовними та мають логічний взаємозвязок із показами свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Так свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_7 була присутня на похоронах ОСОБА_8, однак після його смерті в село приїжджала дуже рідко. Відповідач ОСОБА_6 протягом року обробляв город біля будинку зі своєю дружиною, вона ж обробляла земельну ділянку, що розташована в полі.

Свідок ОСОБА_12 даючи покази в судовому засіданні також показала, що після смерті ОСОБА_8, земельну ділянку розташовану біля спірного будинку обробляла дружина ОСОБА_6 з ним, а вже значно пізніше городом займалася ОСОБА_7 Даний свідок показала також, що перші 2-3 місяці після смерті ОСОБА_8 в спірному будинку проживали її діти зі згоди останнього, яку він дав за життя. Ніхто з дітей померлого не заперечував проти цього. Вона ж здійснювала догляд за подвірям.

З показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що після того як ОСОБА_8 захворів, то його діти забрали в м.Чернівці де почергово здійснювали за ним догляд.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що після смерті ОСОБА_8 присадибну земельну ділянку обробляла дружина ОСОБА_6 Чи здійснювала обробіток земельної ділянки ОСОБА_7 їй не відомо.

Також свідок ОСОБА_15 повідомила, що зі слів ОСОБА_7 їй відомо, що остання не мала наміру оформляти документи на спадщину за заповітом.

Суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17, оскільки вони не конкретизовані, нічим не підтверджені і носять лише загальний характер. Крім того, покази дані вказаними свідками не відповідають показам самих позивачів. В судовому засіданні позивач ОСОБА_18 показала, що її мати ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_8 їздила в с.Боянчук приблизно один раз в місяць. Проте свідок ОСОБА_16 стверджувала, що ОСОБА_7 їздила разом з нею та її сином ОСОБА_17 в с.Боянчук майже кожних вихідних. З приводу догляду ОСОБА_8 в м.Чернівці, то свідок показала, що жодного разу відповідачів там не бачила. Суд вказані пояснення вважає неправдивими та не бере їх до уваги.

Крім того, позивачі не надали жодних доказів, які б документально підтвердили сплату податку за землю та інших обовязкових платежів по утриманню спірного майна (будинку та земельної ділянки), інших документів, які б були оформлені на ОСОБА_7 протягом шести місяців після відкриття спадщини і які б свідчили про прийняття спадщини.

Оскільки доказів на підтвердження факту вступу в управління та володіння спадковим майном позивачі суду не надали, підстав вважати, що померла 18 березня 2009 року ОСОБА_7 вступила у володіння та управління спадковим майном у відповідності до ст.549 ЦК УРСР не має, тобто факт прийняття спадщини померлою ОСОБА_7 не доведений, отже, спадщина фактично не прийнята.

Сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги не обґрунтовані і в їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 14.06.1994 року №18/5, ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Боянчуцької сільської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.С. Стрілець