Справа №22-ц-1578/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного 3суду Сумської області у

складі:

головуючого - Криворотенка В.І.,

судців - Попруги С.В., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

^розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі Сумської області

на постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання провести перерахунок пенсії,-

встановила:

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2009 року позов Кулик Л.1. задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі протиправною.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі здійснить перерахунок пенсії Кулик Л.1. з підвищення її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2009 рік, з 01 січня 2009 року. *

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних

вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованість на законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус дитина війни, прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування^.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши постанову суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася 27 березня 1936 року та згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни».

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за 2009 рік з 1 січня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону

України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів погодитись не може. За чинним законодавстві розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. З ст. 28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на

отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Протягом періоду, за який предявлено позовні вимоги діяв Закон України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 25.12.2008 року № 835-6, яким не передбачено зупинення на 2009 рік дії положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»

Оскільки на 2009 рік дій положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не зупинялась, і сам відповідач не надав належного обґрунтування підстав, виходячи з яких ним проводилось часткове нарахування та виплата вказаного підвищення до пенсії позивачу за цей період, тому відповідач повинен був проводити нарахування

та виплату зазначеного підвищення до пенсії позивачу в розмірі в0ідсотків мінімальної пенсії за віком. Крім того, це не суперечить положенням ч.2 ст.54 Закону України «Про Держави бюджет України на 2009 рік», оскільки розмір підвшценйя до пенсії дітям війни безпосередньо зазначений в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

При цьому слід враховувати, що п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами визначаються, зокрема, основи соціального захисту, а ст. 75 Конституції України встановлено, що єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Конституція України не надає права парламенту делегувати свої повноваження іншим державним органам, а останнім - своїми нормативно - правовими актами змінювати положення законів.

/ Колегія суддів, також вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст. 46 Конституції України. Крім того, питання фінансування цих виплат не є предметом спору, що розглядається і проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу, на який покладено обовязок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Доводи скарги про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії «дітям війни» врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 колегія суддів також не може взяти до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Твердження апелянта щодо неможливості нарахування позивачу підвищення до пенсії, оскільки Міністерство праці та соціальної політики України не направило управлінню Пенсійного фонду компютерне програмне забезпечення для проведення перерахунку в автоматизованому режимі, не спростовують висновків суду і не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення.

Доводи апелянта про те, що позивач пропустив річний строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, є необгрунтованими, оскільки згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно ж до посвідчення, копія якого є на а.с. 5, позивачу виплачується пенсія за віком. Підвищення ж до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є складовою пенсії. -

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять даних, які б були підставою для зміни чи скасування постанови.

Таким чином, перевіривши постанову в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308,313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Охтирському районі Сумської області відхилити, а постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.