Справа №22ц-752/10 Головуючий у 1-й інстанції: Шумська Н.Л.
Категорія: 27 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного Акціонерного Товариства „Банк „Фінанси та Кредит про відшкодування втраченої вигоди та відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 60 грн. 17 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм процесуального права, з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи. Викладаючи обставини свого позову, апелянт вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у стягненні моральної шкоди, неправомірно застосував норму ч.4 ст.60 ЦПК України, що суперечить п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, згідно якого збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Крім того зазначає, що суд першої інстанції незаконно зобовязав сплатити його 60,17 грн. судового збору і 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки відповідно до п.37 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито він є звільнений від сплати судового збору. Вказує, що є безпідставним твердження суду про те, що оскільки він не був стороною банківського вкладу, а тому це виключає можливість відшкодування збитків, так як у звязку з дорученням, яке є додатком до договору №7334, він мав право розпоряджатися даним вкладом та процентами за ним. Також зазначає, що судом порушено норми процесуального права, а саме ст.ст.129, 130 ч.1, 213, 157,158, 197 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає даним вимогам.

Місцевим судом встановлено, що між матір»ю позивача ОСОБА_4 та відповідачем 6.12.2007 року укладено договір банківського строкового вкладу(депозит) №7334 Ф-Г-П/2007 «Перспектива» строком до 6.12.2010 року.

Згідно додатку №1 до даного договору ОСОБА_4 доручила ОСОБА_2 розпоряджатися коштами, що знаходяться на її рахунках та отримувати проценти за вкладом.

Відповідно до ст.22 ЦК України одним із видів збитків є упущена вигода доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Доказів того, що позивач реально міг отримати 5167,78 грн. упущеної вигоди, ним не подано.

Так, оскільки стороною договору банківського строкового вкладу(депозит) №7334 Ф-Г-П/2007 «Перспектива» була ОСОБА_4, то це свідчить про те, що саме їй належали гроші в сумі 32100 грн. по цьому депозиту.

ОСОБА_4 розпорядилася належними їй коштами, вклавши їх на депозитний вклад у відповідача на три роки, не уповноважувала позивача перевкладати їх в інший банк, до часу виплати відповідачем ОСОБА_2 суми вкладу по ньому нараховувались відсотки, які також були виплачені позивачу(а.с. 94, 108).

Проте, навіть отримавши по спірному вкладу 37307,07 грн., ОСОБА_2 тільки частину з них 27200 грн. вклав у «Кредобанк» і лише на три місяці.

Колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави, передбачені ст.ст.23,1167 ЦК України, для стягнення в користь позивача моральної шкоди, а відтак рішення суду у цій частині також є законним.

Твердження апелянта про те, що місцевий суд безпідставно стягнув з нього судові витрати, не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, а доказів, які є підставою для звільнення сторони від сплати судових витрат відповідно до ст. 82 ЦПК України, позивачем не подано.

Згідно із ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм ст.ст. 129, 130 ч.1,213, 157, 158, 197 ЦПК України, на які вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_2, не призвели до неправильного вирішення справи, а тому не можуть бути підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 23 грудня 2009 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді: