Справа № 22-4806/2010 Головуючий у 1 інстанції Зима І.Є.
Категорія 57 Доповідач Мусіна Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Петричка П.Ф.

Суддів: Мусіної Т.Г., Курій Н.М.

При секретарі: Стасів М І.

розглянувши в порядку ч. 1 ст. 304 - 1 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області

на постанову Шевченківського районного суду у м. Львові від 20 квітня 2010 року, -

встановила:

У жовтні 2009 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобовязання здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він відноситься до категорії „діти війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати йому не проводяться у розмірі, встановленому законом, просив зобовязати відповідача здійснити ці нарахування за період з 1 січня 2008 р. по 31 грудня 2008 р. в сумі 1158, 60 коп., з 1 січня 2009 року до 31 жовтня 2009 року в сумі 996 грн. 00 коп.

Постановою Шевченківського районного суду від 20 квітня 2010 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної допомоги як дитині війни за період з 22.05. 2008 року до 31.12.2008 року, з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеному ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст.6 цього Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України тексти ст.. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції: „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи із змісту ст.71 Закону України „Про Державний бюджет Україні на 2009 р. нарахування і виплата у 2009 р. „дітям війни щомісячної допомоги до пенсії в розмірі 30% повинно здійснюватись в розмірах, визначених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державні пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи.

Керуючись п.п.1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1691-УІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, ч. 1 ст, 304-1, п.1 ч.1 ст.307; ст.ст.308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відхилити.

Постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 20 квітня 2010 р. залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді Львівської області у Державний бюджет Личаківського району, р/р 0006 в УДК у Львівській області, МФО 825014, код бюджетної класифікації 22050000, ідентифікаційний код 22389406.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий : Петричка П.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_2