Яготинський районний суд Київської області
Справа №2-705/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області у складі:

ггловуючого судді Литвин JI.I.

при секретарі Ковряк О.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розгглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин Київської області справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Селекційний племзавод «Золотоніський», с.Пісчане Золотоніського району Черкаської області, третя особа - директор товариства ОСОБА_3 Ахмат про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з ПОЗОВНОЮ заявою ДО ТОВ "Селекційний племзавод «Золотоніський», с.Пісчане Золотоніського району Черкаської області, третя особа ОСОБА_3 Ахмат про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, в котрій зазначив, що 3 лютого 2009 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» старшим сторожем, де працював до 21 вересня 2009 року. Згідно наказу № 225 «к» від 21 вересня 2009 року він був звільнений з роботи за власним бажанням. Після чого отримав трудову книжку, копію наказу про звільнення з роботи, проте довідку-розрахунок по заробітній платі йому вручено не було. В жовтні 2009 року йому було виплачено частину заробітної плати за липень 2009 року, а решту заробітної плати за липень 2009 року він отримав лише 16 липня 2010 року. З довідки про заробітну плату, виданої відповідачем вбачається, що розмір його середньомісячного заробітку становить 1850 гривень, а затримка з виплати заробітної плати з 22 вересня 2009 року по 16 липня 2010 року складає 9 місяців 25 днів, тобто сума середньої заробітної плати за час затримки по день розрахунку становить 18 253 гривні 25 коп. В звязку з чим, він просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 18 253 грн. 25 коп. та стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, пояснивши, що в день звільнення позивач відбував адміністративний арешт та перебував в Драбіському РВ ГУМВС України Черкаської області на підставі постанови Золотоніського райсуду. Вчинення позивачем злочину було обумовлено тим, що підприємство відповідача тривалий час не виплачувало йому заробітної плати. Про звільнення він дізнався наступного дня. Заява про звільнення на вимогу керівництва ним була подана одночасно із заявою про прийняття на роботу, та в цій заяві дата звільнення написана не рукою позивача. Після звільнення позивач неодноразово звертався у касу підприємства по питанню виплати належних йому при звільненні сум, але йому пояснювали, що директор розпорядився грошей йому не видавати. Так як товариство знаходиться на значній відстані від його місця проживання, та можливості їздити за розрахунком особисто у нього не було, він видав доручення ОСОБА_4. Останній в жовтні 2009 року частково отримав належні йому при звільненні суми, але в порушення ст. 116 КзПП України підприємство відповідача так і не повідомило його в письмовому вигляді про розмір нарахованих йому сум, не виплатило всієї суми заборгованості, та остаточний розрахунок з ним був проведений лише в липні 2010 року після письмового звернення адвоката. Порушенням прав, та несвоєчасною виплатою відповідачем належних при звільненні сум, позивачеві завдана моральна шкода, яка полягала в тому, що у позивача не вистачало коштів для забезпечення нормальних умов існування, а тому позивач та його представник просили задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову з тих підстав, що згідно заяви про звільнення ОСОБА_2, останній просив звільнити його з роботи за власним бажанням 21 вересня 2009 року. При цьому, він повинен був зявитися на підприємство 21 вересня 2009 року для отримання трудової книжки та повного розрахунку, оскільки згідно норм законодавства день звільнення є ще й останнім робочим днем. Незважаючи на вчинений позивачем за сім днів до цього злочин, повязаний з крадіжкою майна, належного підприємству, відповідач надав йому можливість 21 вересня 2009 року звільнитись з роботи саме «за власним бажанням» та отримати в цей день розрахунок та трудову книжку, в звязку з чим було підготовлено відповідні документи та суму коштів. Проте, 21 вересня 2009 року ОСОБА_2 не зявився на підприємство з власної вини, не повідомивши причини неявки, про що працівниками ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» було складено відповідний акт. Письмового прохання чи згоди на пересилання позивачу трудової книжки поштою, останній не надавав. Таким чином, він самостійно перешкоджав підприємству належно виконати 21 вересня 2009 року свої обовязки, повязані з порядком та строками розрахунку при звільненні. В подальшому звільнений з роботи позивач не предявив будь-яких вимог до відповідача про проведення розрахунку із зазначенням тієї чи іншої дати його проведення та не зявлявся на підприємство взагалі. Крім того, останній самостійно не здійснив ніяких дій, направлених на отримання належних йому при звільненні сум, а уповноважив іншу особу, ОСОБА_4 одержувати належну йому заробітну плату в ТОВ СП «Золотоніський» та представляти його інтереси. В свою чергу, ОСОБА_4 також не звертався до підприємства із зазначеними вимогами до 15.07.2010 року. Таким чином, невиплата належних позивачу при звільненні коштів у строки, передбачені законом, сталася не з вини підприємства, а в звязку з неявкою позивача на місце роботи 21 вересня 2009 року та не предявленням ним в подальшому вимоги про розрахунок. Просив в задоволенні позву відмовити. Як в день звільнення так і під час отримання заробітної плати ОСОБА_5 у жовтні 2009 року в касі товариства було достатньо коштів для остаточного розрахунку із позивачем, проте такої вимоги від його представника не надходило, в звязку з чим останній не отримав всієї належної йому при звільненні суми. Виконавчий лист про стягнення з позивача завданої злочином шкоди товариство до виконання не предявляло. Заборгованість по заробітній платі існувала лише перед незвільненими працівниками.

Третя особа в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково.

Так, в силу ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа або організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В силу ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до судув тримісячний термін..., а у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до .моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні з пояснень сторін, з копії паспорта позивача (а.с.4-6), з витягу з трудової книжки ( а.с.7), з довідки про розмір середньої заробітної плати позивача (а.с.8), з розрахунку суми середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_2 (а.с.9), з копії вироку від 26 листопада 2009 року у відношенні ОСОБА_2 (а.с.29-30), з довідки ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» про розмір заробітної плати ОСОБА_2 (а.с.31), із заяви позивача про звільнення з роботи (а.с.32), з відомостей на виплату коштів за серпень-вересень 2009 року (а.с.33), з видаткового касового ордера від 15.07.10 року (а.с.36), з наказу про звільнення з роботи ОСОБА_2 (а.с.37), з квитанції про сплату коштів (а.с.38), з акту на встановлення відсутності працівника від 21 вересня 2009 року (а.с.41), з табеля обліку ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» за вересень 2009 року (а.с.56), з довідки ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» про розмір остаточного розрахунку з ОСОБА_2 (а.с.57) встановлено, що ОСОБА_2 з 3 лютого 2009 року працював в ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» на посаді старшого сторожа, після чого 21 вересня 2009 року був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 255-к від 21 вересня 2009 року. Проте, 21 вересня 2009 року ОСОБА_2 не зявився на підприємство для отримання трудової книжки та коштів, належних йому при звільненні, оскільки відбував адміністративний арешт у Драбівському РВГУМВС України по 21 вересня 2009 року включно. 23 жовтня 2009 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до підприємства відповідача для отримання належних ОСОБА_2 при звільненні сум. На підставі відомості на виплату грошей за серпень 2009 року та за вересень 2009 року підприємство відповідача 23 жовтня 2009 року виплатило ОСОБА_2 частину належних йому коштів в сумі 3091,17 грн., що підтверджується відповідними відомостями поданими в касу для оплати 23 жовтня 2009 року, (а.с.33,34). В порушення вимог ст. 116 КзПП України підприємство відповідача в день звернення ОСОБА_4 з вимогою про виплату належних ОСОБА_2 при звільненні коштів не повідомило його в письмові формі про нараховані суми, належні ОСОБА_2 при звільненні, та остаточний розрахунок з позивачем був проведений 15 липня 2010 року на підставі видаткового касового ордера, (а.с.36). Невиплата належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КзПП України сталась з вини підприємства відповідача, при відсутності спору про їх розмір, а тому є підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки виплати розрахункових по день фактичного розрахунку. Розмір середньомісячної заробітної плати позивача (а.с.8) складає 1850 гривень, сума його середньоденного заробітку становить 64 грн. 13 коп., строк затримки виплати належних при звільненні ОСОБА_2 сум з 23 жовтня 2009 року по 15 липня 2010 року становить 8 місяців 25 днів, а тому сума середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку становить 16403,25 грн., (1850 грн. х 8 місяців + 64,13 грн. х 25 днів). Разом з тим, суд вважає, що позивач дізнався про порушення його прав 23 жовтня 2009 року, проте, з вимогами про стягнення на його користь моральної шкоди в межах трьохмісячного терміну, визначеного ст.233 КзПП України до суду не звернувся, в звязку з чим вимоги в цій частині до задоволення не підлягають.

Дійшовши такого висновку суд приймає до уваги наступне.

Представник відповідача в судовому засіданні стверджував, що позивач взагалі не звертався із вимогою про виплату всіх належних при звільненні сум та в касі підприємства було достатньо коштів для проведення з ним повного розрахунку. Проте, з табеля товариства за вересень місяць 2009 року (а.с.56) вбачається, що 21 вересня 2009 року з підприємства були звільнені декілька сторожів, які також не отримали в день звільнення всіх належних їм сум, що підтверджується відомостями про виплату їм заробітної плати від 23 жовтня 2009 року (а.с.33,34). Таким чином, суд вважає, що заперечення відповідача в цій частині є надуманими.

Оскільки в підтвердження своїх доводів про звернення з вимогою про отримання всіх належних при звільненні сум 22 вересня 2009 року позивачем не надано переконливих доказів, суд вважає, що днем звернення з такою вимогою необхідно вважати 23 жовтня 2009 року, що підтверджується наявністю підпису представника позивача ОСОБА_4 у відомості на виплату грошей за серпень та вересень 2009 року (а.с.33,34). Саме в цей день підприємство повинно було повідомити позивача про нараховані йому суми у письмовому вигляді. Проте, з пояснень представника відповідача вбачається, що такого повідомлення звільненому працівникові підприємство не надавало.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що несвоєчасна виплата звільненому працівникові всіх належних при звільненні сум сталася з вини підприємства.

При цьому, суд також вважає, що спору про розмір нарахованих позивачеві сум між сторонами не існувало, оскільки на день вирішення справи, відповідач не звернув до виконання виконавчий лист про стягнення з позивача завданої злочином шкоди.

Таким чином, позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст. 10,60,209,212, 218, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 116,117,233,237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський», с.Пісчане Золотоніського району Черкаської області, третя особа. Директор підприємства ОСОБА_3 Ахмат про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Селекційний племзавод «Золотоніський» на користь ОСОБА_2 16 403 (шістнадцять тисяч чотириста три) гривні 25 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 164 (сто шістдесят чотири) гривні державного мита на користь держави, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскарженим до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому :ісіданні під час проголошення рішення, протягом 10 днів з дня отримання його копії та в частині стягнення заробітної плати за 1 місяць в розмірі 1850 гривень підлягає обовязковому негайному виконанню.

Суддя Литвин Л.І.