Справа №2-2/10 07.12.2010 07.12.2010 07.12.2010
Справа N 22ц-8425/10 Головуючий І інстанції Семенова Л.М.
Категорія 32. Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

7 грудня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Бобуйок І.Ф.,

з участю :

позивача ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» (далі ТОВ «Сандора») переглянула рішення місцевого Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ТОВ «Сандора» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданою смертю годувальника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували ,-

у с т а н о в и л а :

13 листопада 2007 року подружжя ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а також їх онука ОСОБА_2 предявили зазначений позов, який обґрунтовували наступним.

1 серпня 2006 року з вини працівника товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» ОСОБА_8, під час виконання тим своїх трудових обовязків на належному товариству тракторі «Беларусь» реєстраційний номер НОМЕР_1 було смертельно травмовано їх сина і батька онуки - ОСОБА_9

Від отриманих пошкоджень ОСОБА_9 помер, у звязку з чим вони витратили 8 070 гривень, з яких:

●470 гривень на оплату перевезення тіла з моргу до місця поховання;

●750 гривень як оплату за ритуальні послуги;

●1 200 гривень на організацію та проведення поминального обіду;

●5 000 гривень для виготовлення та установки памятника і 650 гривень за виготовлення та монтаж огорожі.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється відшкодувати понесені витрати, просили стягнути їх за судовим рішенням.

Крім, того, просили стягнути з відповідача на їх користь 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, оскільки загиблий є їх єдиним сином і дуже опікуваним батьком, надією на забезпечену старість батьків, престижну освіту та достойне життя доньки.

У подальшому позивачі зменшили розмір відшукуваного відшкодування збитків до 7 663 гривень і просили стягнути його тільки на користь ОСОБА_4, а щодо вимоги про стягнення відшкодування за моральну шкоду - то стягнути його в рівних частках на користь кожного з них окремо.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на відсутність вини товариства, а також особи, яка керувала транспортним засобом, у загибелі ОСОБА_9

Рішенням місцевого Жовтневого районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2010 року позов задоволено частково, з ТОВ «Сандора» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування витрат на встановлення памятника на могилі ОСОБА_9 стягнуто 3 783 гривні, та на відшкодування моральної шкоди на користь кожного з позивачів - по 5000 гривень, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідач подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й залишити позов без розгляду або відмовити у його задоволенні.

Скаргу обґрунтовував тим, що місцевий суд прийняв до розгляду позовну заяву, яка не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, а також недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, місцевий суд виходив з того, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки, яким заподіяна смерть близького родича відповідачів, повинен відшкодувати тим, з урахуванням добровільно сплачених сум, їх витрати на поховання сина та спорудження памятника, а також, завдану таким моральну шкоду, достатнім розміром якої на кожного, з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, є сума у 5 000 гривень.

Підстав вважати, що шкода заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого немає, оскільки відповідач не надав належних та допустимих доказів такому, хоча зобовязаний був їх надати, немає.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими обставинами та правовідносинами, висновки суду І інстанції щодо них і результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до ст. ст. 1187, 1201 ЦК України шкода, (як майнова так і моральна) завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого.

Особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобовязана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного памятника, ці витрати.

Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування не зараховується.

При цьому, якщо груба необережність самого потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоду також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається, з копій свідоцтв про народження (а.с. 9 - 10); довідок про склад сімї (а.с. 6-7); довідки з місця навчання (а.с. 8 ); копій паспортів та пенсійних посвідчень (а.с. 14-20); постанови суду (а.с. 46); копій рахунків (а.с. 64, 65); довідки медичної установи (а.с 66) - ОСОБА_9 є єдиним сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і батьком ОСОБА_2

1 серпня 2006 року близько 23 години 30 хвилин працівник відповідача ОСОБА_10, виконуючи трудові обовязки по керуванню належним товариству трактором «Беларусь» реєстраційний номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на ОСОБА_9 в результаті чого останній загинув на місці події. У звязку із зазначеним ОСОБА_4 понесла витрати на його поховання в сумі 810 гривень та встановлення надгробного памятника у розмірі 3 783 гривні, що підтверджують оплачені рахунки № 5 від 3 серпня 2006 року та № 29 від 8 лютого 2008 року, з яких 1200 гривень відшкодована ТОВ «Сандора» шляхом виплати допомоги.

Доказів тому, що подія сталася внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, товариство не надало, хоча за ст. 60 ЦПК України, це є його обовязком.

За такого з відповідача на користь ОСОБА_4 слід було стягнути 3 783 гривень на відшкодування майнової шкоди.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині немає.

Вірним є і висновок суду, щодо необхідності покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню позивачам моральної шкоди, оскільки в результаті втрати близької їм людини та годувальника, вони зазнали значних моральних страждань.

З врахуванням віку відповідачів, погіршення стану їх здоровя після дорожньої пригоди, істотності змін у звичайному для них укладі життя, необхідності докладати додаткових зусиль для організації подальшого існування та відстоювання своїх інтересів у правоохоронних органах і суді, грубої необережності самого потерпілого, яка сприяла виникненню шкоди, а також, відсутністю вини ОСОБА_8, як на думку колегії, достатньою компенсацією моральних страждань відповідачів є грошова сума у розмірі 5 000 гривень на кожного, і яку і повинно сплатити позивачам товариство, а оскільки воно проти такого то гроші слід стягнути з нього за судовим рішенням.

Місцевий суд був такої ж думки, а тому його рішення і в цій частині є законним та обгрунтованим.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на відсутність вини юридичної особи та його працівника в настанні смерті потерпілого, а, відповідно, і відсутності підстав для стягнення з товариства відшкодування шкоди, не може братися до уваги, оскільки законодавець виписав для власників джерела підвищеної небезпеки інші умови звільнення їх від відповідальності за шкоду завдану джерелом, а саме наявність непереборної сили чи умислу потерпілої особи.

Доказів ні першому, ні другому у справі немає.

Також відсутні підстави для залишення позову без розгляду і закриття по ній провадження, як того вимагає апелянт, оскільки позивачі у судовому засіданні підтвердили свої вимоги, а їх представники діяли в межах наданих повноважень, про що свідчать наявні у справі доручення.

За такого вважати, що ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не заявляли даного позову підстав немає.

Що ж до, як на думку представника відповідача, наявності в події впливу непереборної сили то таке твердження необґрунтоване, а тому не може вплинути на процесуальну долю судового рішення. Під непереборною силою розуміють - дію надзвичайної ситуації техногенного, природного або екологічного характеру, яка унеможливлює надання відповідної послуги відповідно до умов договору. Наявності таких факторів стороною не доведено.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сандора» відхилити.

Рішення місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді