Справа №22-ц-4436/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Попруги С.В.

суддів - Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2010

року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» до ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2010 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Володимирський» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «КБ «Володимирський» 46034 грн. 49 коп. заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2008 року.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду змінити в частині стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором. Вважає, що місцевий суд неправомірно стягнув з нього суму заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку, оскільки основним боржником є ОСОБА_2 тому і всю суму в першу чергу потрібно стягувати з останнього.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом 26 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «КБ «Володимирський» було укладено кредитний договір № 18/980-КФ/0206. Відповідно до якого банк зобовязався надати ОСОБА_2 на поточні потреби кредит в сумі 25 000 грн. на строк з 26 березня 2008 року по 26 березня 2013 року, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом а останній зобов'язався щомісячно сплачувати мінімальні платежі за кредитом (кредит, нараховані проценти) шляхом внесення грошових коштів на свій поточний рахунок в сумі 808,83 грн. не пізніше 15 числа місяця, що йде за розрахунковим, починаючи з

2

1 квітня 2008 року, забезпечити повне остаточне повернення кредиту не пізніше 26 березня 2013 року.

У разі прострочення ОСОБА_2 строку сплати щомісячного мінімального платежу по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення, за кожний день прострочення від суми погашеної в строк заборгованості. В разі не усунення протягом ЗО календарних днів з дати одержання вимоги банку порушення умов договору, в разі надіслання банком такої вимоги, позичальник сплачує штраф у розмірі 2% від суми наданого кредиту за кожний випадок (а.с.6-8).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 26 березня 2008 року між ТОВ «КБ «Володимирський» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, було укладено договори поруки № 0249-18/КФ/08/0206 та № 0248-18/КФ/08/0206, за умовами яких поручителі зобовязались перед кредитором відповідати солідарно та в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором (а.с. 12, 13).

20 жовтня 2009 року, 23 листопада 2009 року та 23 грудня 2009 року банк направ відповідачу ОСОБА_2 листи-попередження про сплату заборгованості за кредитним договором (а.с. 14-16).

Але ОСОБА_2 на дане повідомлення кредитора не відреагував та в подальшому належним чином зобовязання за кредитним договором не виконував, тому станом на 31 травня 2010 року у останнього перед банком виникла заборгованість по кредитному договору

- 22987,29 грн., сума заборгованості по процентах - 1 1077,25 грн., пеня - 2469,95 грн., штраф

- 9500,00 грн., загальна сума,- 46034,49 грн. (а,с, 10).

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальников у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, в даному випадку згідно договору.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відловідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечувати виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором не виконує, тому відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору - це є підставою для повернення всієї суми

кредиту, а суму заборгованості слід стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2, як з позичальника за кредитним договором, так і з ОСОБА_1, ОСОБА_3, які є поручителями.

Відповідно до п. 1.2 договору поруки № 0249-18/КФ/08/0206 від 26 березня 2008 року ОСОБА_1 визнав, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору поручитель несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих процентів за користування кредитом та неустойки (штрафу, пені).

Твердження апелянта, що всю суму заборгованості по кредиту в першу чергу потрібно стягувати з ОСОБА_4 а потім, якщо не вистачить майна чи грошових коштів на погашення всієї суми кредиту, з нього, висновків місцевого суду не спростовують.

Згідно ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Тобто солідарна відповідальність характеризується тим, що в разі її застосування кредитор вправі притягти до відповідальності як усіх боржників разом, так і кожного з них окремо, як повністю, так і в частині боргу. Більш того, кредитор, який не одержав повного задоволення від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане з решти солідарних боржників. При цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки зобов'язання не погашено повністю*

Оскільки в даних правовідносинах ОСОБА_1 виступив поручителем, то він повинен нести відповідальність разом з ОСОБА_2 перед ВАТ КБ «Володимирський» як солідарний боржник, і на свій розсуд банк має право вимагати виконання зобовязання по погашенню кредитної заборгованості частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, а тому колегія судців не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20 липня 2010 року в даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)