ухвала

Іменем україни

10 червня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого -ОСОБА_1,
суддів : ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі - ОСОБА_4,

з участю: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням частково задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», скасовано рішення третейського суду у складі судді Зіневича І.А. від 22.01.2009 року в частині визнання права власності ОСОБА_7 на приміщення магазину у будинку №73 по вул. Івана Франка у м. Львові як предмета неустойки та в частині зобовязання Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної експертизи та експертної оцінки» (далі ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати дане рішення і видати витяг про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на дане нерухоме майно.

Цим же рішенням відмовлено ПАТ «ОТП Банк» в задоволенні заяви про визнання права власності ОСОБА_8 на спірне нерухоме майно та про зобовязання ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» відновити реєстрацію прав власності ОСОБА_8 на це майно.

Рішення оскаржили представник ОСОБА_7 - ОСОБА_6 та ПАТ «ОТП Банк».

ОСОБА_6 просить його скасувати і залишити рішення третейського суду без змін. Посилається на те, що районний суд безпідставно прийняв до провадження заяву ПАТ «ОТП Банк» про оскарження рішення третейського суду, так як на момент ухвалення цього рішення підстави для його перегляду були відсутні, адже ст. 51 Закону України «Про третейський суд» була доповнена пунктом 5 лише 05.03.2009 року. Зазначає апелянт і про те, що районний суд не перевірив твердження представника Банку про причину пропуску строку на оскарження рішення третейського суду. Вважає рішенням незаконним, так як, скасувавши рішення третейського суду про визнання права власності на майно за ОСОБА_7, суд відновив право власності на спірне майно ОСОБА_8, яка не уповноважувала на це Банк.

Крім цього, апелянт вважає порушеними судовим рішенням вимоги Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»: господарським судом Львівської області порушено провадження у справі про банкрутство ОСОБА_7, як субєкта підприємницької діяльності, на його майно накладено арешт, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів і тому відповідно до чинного законодавства у цей період не допускається індивідуального задоволення вимог окремого кредитора за рахунок майна, яке входить до конкурсної маси.

ПАТ «ОТП Банк» просить рішення суду в частині відмови в задоволенні їх заяви скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення вимог. Зазначає, що відмовивши в повному задоволенні їх заяви, районний суд, в порушення вимог Цивільного та Цивільного процесуального кодексів, не виконав свого завдання, оскільки не відновив порушеного їх права на забезпечення зобовязання іпотекою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_7 ОСОБА_6 та представника ПАТ «ОТП Банк» ОСОБА_5 на підтримання доводів своїх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, межі і доводи скарг колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність і тому скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» від 11.05.2004 року №1701-IY (далі Закон №1701-IY ) рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, якщо воно прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішено питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди.

Як убачається із третейської угоди від 11.09.2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовились про передачу будь-якого спору, що виникає з цивільних та господарських правовідносин з приводу укладання, зміни, припинення, розірвання, дійсності чи виконання договору безпроцентної позики грошей від 22.08.2006 року до третейського суду, крім випадків, коли спір стосуватиметься визнання недійсними нормативно-правових актів.

За матеріалами справи рішенням третейського суду стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 50000 грн. заборгованості по договору від 22.08.2006 року, визнано право власності ОСОБА_7 на предмет неустойки приміщення магазину у будинку №73 по вул. Івана Франка у м. Львові та зобовязано ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» зареєструвати дане рішення і видати витяг про державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на дане нерухоме майно.

Однак, із матеріалів справи убачається, що 10.08.2007 року (за 12 днів до закінчення дії зазначеного вище договору безпроцентної позики грошей від 22.08.2006 року) ОСОБА_8 як майновий поручитель за зобовязанням ОСОБА_7 уклала із ПАТ «ОТП Банк» договір іпотеки, відповідно до якого передала іпотекодержателю приміщення магазину, яке було предметом неустойки за договором від 22.08.2006 року.

Отже, одна із вимог предмету позову ОСОБА_7 до третейського суду стосується прав і охоронюваних законом інтересів іншої особи, яка не залучена до участі у справі.

За таких даних колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи і правильно застосував ст. 51 Закону №1701-IY (у системному аналізі із статтями 2, 3 Закону і визначенням терміну «сторони третейського розгляду»), вирішивши, що питаннями, які виходять як межі третейської угоди, так і за межі самого рішення третейського суду, слід вважати, зокрема, питання прав та обовязків інших осіб, які не є сторонами, що передали спір на вирішення третейського суду., оскільки у межах рішення третейського суду можливо вирішувати лише питання, що стосуються виключно сторін третейського розгляду.

Таким чином, рішенням третейського суду вирішено питання за вище вказаними межами, що є порушенням Закону і безумовною підставою для скасування рішення третейського суду саме у цій частині.

Вірним є рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні інших вимог заяви ПАТ «ОТП Банк», оскільки чинним законодавством не передбачено вирішення таких вимог компетентним судом при вирішенні питання про скасування рішення третейського суду.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційні скарги ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді :