03.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-1964/10 Головуючий в 1 інстанції:
Категорія № 21
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня місяця 03 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кузнєцової О.В.

суддів Бездрабко О.В.

ОСОБА_2

при секретарі Ляшенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого в інтересах ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2010 року в справі

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2009 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що 20.03.2008 року був нотаріально посвідчений договір дарування відповідачці 29/100 частин житлового будинку №17 по вул.. Петровського в м. Генічеську. Просив визнати цей договір недійсним з підстав його фіктивності, оскільки жодна із сторін не мала наміру створити правові наслідки, передбачені договором. Він продовжує проживати в будинку, вважаючи себе власником, проти чого на час укладення договору не заперечувала ОСОБА_4, у звязку із чим видала йому доручення на право розпорядження будинком, включаючи право продажу і отримання коштів за договором.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 уточнив заявлені ним підстави позову, зазначивши, що при укладенні договору він помилявся щодо природи цього правочину, прав та обовязків сторін, що є його істотними умовами, і не мав на меті передати у власність відповідачки належну йому частину жилого будинку.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від30 березня 2010 року позов задоволений. Визнано недійсним договір дарування 49/100 частин житлового будинку по вул.. Петровського, 17 в м. Генічеську на земельній ділянці 946м.кв, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 20.03.2008 року в м. Генічеську, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за №455. Стороні повернуті в первинний стан. За ОСОБА_5 визнано право власності на 49/10 частин житлового будинку по вул.. Петровського, 17 в м. Генічеську на земельній ділянці 946м.кв.. З ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 735грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діючи на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_5 зазначив, що рішення суду , на його думку, є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

ОСОБА_5 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що при вчиненні договору дарування частини житлового будинку він помилявся щодо природи цього договору, прав та обовязків сторін, що має істотне значення, оскільки його дочка, відповідач у справі, запевнила його, що позивач залишиться власником належної йому частини будинку, а укладення договору їй необхідно лише для приватизації земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення , такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_5, укладаючи оскаржуваний договір дарування вважав, що залишається власником належної йому частини житлового будинку, та мав на меті лише допомогти своїй дочці, відповідачці по справі, приватизувати земельну ділянку на які розташований спірний будинок. На підтвердження його права на вільне володіння, користування та розпорядження частиною будинку ОСОБА_4 20.03.2008 року, в день укладання договору дарування, видала позивачу довіреність на розпорядження 49/100 частинами житлового будинку №17 по вул.. Петровського в м. Генічеську на двадцять років.

Після укладення договору дарування ОСОБА_5 продовжує проживати в цьому ж житловому будинку, за власний кошт здійснив його ремонт, сплачує комунальні платежі. Будь-якого іншого нерухомого майна у власності позивач не мав на час укладення договору, та не має на теперішній час. Спірний будинок є його єдиним місцем проживанням.

ОСОБА_4 постійно проживає в м. Бровари, подаровану нерухомість не використовувала.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що оскаржуваний правочин є недійсним, оскільки вчинений під впливом помилки, яка полягала в неправильному сприйнятті позивачем істотних умов укладеної угоди, що вплинуло на його волевиявлення, і за відсутності якої, виходячи з обставин справи, угода не була би укладена.

Правові підстави для визнання спірного договору дарування фіктивним або удаваним відсутні.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,314 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили безпосередньо до Верхового Суду України.

Головуючий:

Судді: