Справа №22-ц-4569/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого: Попруги С.В.

суддів: Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Глухівський завод «Електропанель» про поновлення строку звернення до суду, визнання недійсним п.6 трудової угоди № 230/2009 від 24 грудня 2009 року в частині встановлення безоплатного стажування з 24 грудня 2009 року до ЗО грудня 2009 року, п. 15 угоди в частині строку дії угоди з 24 грудня 2009 року до 31 січня 2010 року, наказу відповідача №15 від 08 лютого 2010 року в частині звільнення з роботи на підставі п.2 ч.І ст. 36 КЗпП України, поновлення на роботі на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-фінансового відділу Публічного акціонерного товариства «Глухівський завод «Електропанель» з 08 лютого 2010 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 17 вересня 2010 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» (далі - Товариство) про поновлення строку звернення до суду, визнання недійсним п.6 трудової угоди № 230/2009 від 24 грудня 2009 року в частині встановлення безоплатного стажування з 24 грудня 2009 року до 30 грудня 2009 року. п. 15 угоди в частині строку дії угоди з 24 грудня 2009 року до 31 січня 2010 року, наказу відповідача №15 від 08 лютого 2010 року в частині звільнення з роботи на підставі п.2 ч.І ст. 36 КЗпП України, поновлення на роботі на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-фінансового відділу Публічного акціонерного товариства «Глухівський завод «Електропанель» з 08 лютого 2010 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 фактично посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Позивачка та її представник доводять, що встановлений законом місячний строк на звернення до суду з позовною заявою у справі про звільнення, позивачка пропустила з поважних причин, а саме її юридичною необізнаністю з цих питань, зверненням до органів прокуратури за захистом своїх прав, як інваліда II групи, станом її здоровя, перебуванням на стаціонарному лікуванні, стресовими ситуаціями в особистому житті та повязаними з порушеннями її трудових прав відповідачем.

За таких обставин, суд першої інстанції мав достатньо підстав поновити їй відповідно до ст. 234 КЗпП України строк звернення до суду.

Висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивачки по суті є обгрунтованими, і за умови не пропуску нею без поважних причин встановлених ст. 233 КЗпП України строків звернення до суду, порушені права підлягали захисту, позивачкою та її представником не оскаржуються.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, а представник відповідача ПАТ «Глухівський завод «Електропанель» - ОСОБА_3 заперечувала проти них, вважала рішення суду законним і обгрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що за наказом керівника Публічного акціонерного товариства «Глухівський завод «Електропанель» № 148 від 24 грудня 2009 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-фінансового відділу, по строковому трудовому договору (оформленому письмовою трудовою угодою) з 24 грудня 2009 року по 31 січня 2010 року.

08 лютого 2010 року позивачку звільнено з роботи за п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. В цей же день позивачка отримала належно оформлену трудову книжку.

Звільнення позивачки з роботи відбулося з порушеннями вимог трудового законодавства, оскільки посада, на якій працювала ОСОБА_1 не була тимчасовою, а за характером та умовами роботи була постійною. Станом на 30 січня 2010 року сторони трудового договору не наполягали на його припиненні, тому він вважається продовженим на невизначений термін. При цьому, не дивлячись на те, що позивачка з 25 січня по 05 лютого 2010 року перебувала на лікарняному, відповідач відповідно до закону мав право прийняти рішення про звільнення з роботи ОСОБА_1 в цей період. Пункт 6 вищезгаданої трудової угоди, який передбачав стажування позивачки з 24 грудня по 30 грудня 2009 року без оплати праці та пункт 15 цієї угоди, який передбачав строковість цієї угоди, не відповідають закону, тому є недійсними.

За таких обставин, позивачка могла бути поновлена на роботі із стягненням відповідних сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, проте ОСОБА_1 без поважних причин пропустила встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду першої інстанції за вирішенням трудового спору, звернувшись до суду лише 03 серпня 2010 року. Підстав для поновлення цих строків немає, тому позов не підлягає задоволенню саме з цих підстав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і

процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_1 з підстав пропущення нею без поважних причин строків звернення до суду за вирішенням трудового спору встановлених ст. 233 КЗпП України, суд першої інстанції правильно встановив з цього приводу фактичні обставини, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінив належні та допустимі докази на їх підтвердження. Висновки суду з цього приводу відповідають встановленим фактам, суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, які по суті зводяться до викладення обставин, якими обґрунтувався позов, висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ч.І ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України саме позивачка зобовязана довести, що вон.: пропустила встановлені ст. 233 КЗпП України строки з поважних причин, проте доказів, які б підтвердили ці обставини ОСОБА_1 суду не надала.

Ураховуючи те, що позивачку було звільнено з роботи 08 лютого 2010 року, а до суду во:-:. звернулася лише 03 серпня 2010 року, суд належним чином мотивував у рішенні відсутність законні: . підстав для поновлення пропущених строків звернення до суду, зазначивши, зокрема, про те. ш звернутись із заявою до суду про вирішення даного трудового спору ОСОБА_1 мала обєктивн;. можливість з 08 по 12 лютого, з 04 березня по 20 квітня, з 24 квітня по 11 травня, з 21 травня по 02 червня, з 08 по 14 липня цього року.

Крім того, суд обгрунтовано послався на те, що з вимогами про стягнення з товариства. / звязку з вищезгаданим періодом роботи, середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільненні, стягнення моральної шкоди, позивачка звернулася до Глухівського міськрайонного суд/ 2й квітня 2010 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 17 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді