№ 2-730/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.09.2010 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі

головуючої судді Іванків О.В.,

за участю секретаря судового засідання Соболевського Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку письмового провадження в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі про визнання зобов'язання до вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну надбавку до пенсії як дитині війни, а також додаткову пенсію як особі, що постраждала від аварії на ЧАЕС. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, про що подала письмове клопотання, просила розглянути справу у її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, подав письмові заперечення, в яких зазначив, що відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Також, посилаючись на ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 4, ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зазначив, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано ЗО відсотків підвищення до пенсії дітям війни; мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус «дитина війни» відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не застосовується; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» не передбачено фінансування на 2007 та 2008 рік витрат на виплату підвищення дітягу/війни, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007 р. зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» щодо питання фінансування витрат на підвищення до пенсії дітям війни внесені не були, порядок реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», затверджений постановою КМУ чи іншим нормативно-правовим актом, відсутній. Крім того, відповідач зауважив, що у 2008 році позивачу було виплачено підвищення до пенсії у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно якого 01.01.2008р. особам, що мають статус «дитина війни», призначається підвищення до пенсії в розмірі надбавки, установленої для учасників війни -10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після набрання чинності рішенням Конституційного Суду від 22.05.08 р. № 10-рн/2008 постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня 48,20 грн., з 1 жовтня - 49,80грн. Що стосується виплати надбавок до пенсії, представник відповідача пояснив, що при розрахунку розміру пенсій особам, які підпадають під юрисдикцію ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач виходив з механізму обчислення пенсій, затвердженого постановами КМУ №530 від 28.05.2008 р. «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», №654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», іншими нормативними актами. З 01.01.2008 року пенсії, призначені відповідно до закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» обчислюються відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України. Також, посилаючись на ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», зазначив, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано розмір пенсії позивача; мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і для обчислення розміру підвищення до пенсій іншим особам не застосовується; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Законами України про Державний бюджет України на 2007-2010 рр не передбачено фінансування на відповідні періоди. Будь-яких коштів на виплату пенсій в розмірах, про які просить позивач, Пенсійний фонд не отримував. В зв'язку з викладеним просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Щодо виплати надбавки до пенсії дітям війни, судом встановлено наступне. Так, згідно із статтею 1 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, є дитиною війни.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась 27 травня 1936 року, що підтверджується її паспортом, копією пенсійного посвідчення, отже ОСОБА_1 є дитиною війни.

Виходячи із цього, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % мінімальної пенсії за віком.

У відповідності із пунктом 12 статті 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» від 19.12.06 р. № 489-У дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 Закону № 489-У, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року по справі №6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік». А отже, з 09.07.2007року дію ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до пункту 5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже з 09.07. по 31.12.2007 року позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Що стосується дії статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ у 2008 році, то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 р. № 2195-ІУ було викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п. 6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Таким чином, з 22.05.2008 року позивачі мають право на підвищення пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла в період до внесення змін пп. 2 п. 41 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 р. N 107-УІ (що визнані неконституційними).

Доводи відповідача про те, що відсутня затверджена законодавством величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано ЗО відсотків підвищення до пенсії дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус «дитина війни» відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не підлягає, не заслуговують на увагу суду і спростовуються наступним.

Згідно з ч.З статті 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на частині 3 статті 46 Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, визначено Законами України про Державний

бюджет на відповідні роки (2007-2010 рр.) для кожної із соціально-демографічних груп населення, в т.ч. і для осіб, що втратили працездатність.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано ЗО відсотків підвищення до пенсії дітям війни, є встановлений законом розмір мінімальної пенсії за віком, який дорівнює прожитковому мінімуму.

Пунктом 8 Постанови КМ України від 28.05.2008 року № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом.

Як вбачається зі змісту ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи викладене, виходячи із принципу верховенства права, закріпленого ст.8 Конституції України, суд приходить до висновку, що при розрахунку надбавки до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» відповідач повинен керуватись вимогами цього Закону, який має вищу юридичну силу.

Як вбачається із розрахунків суми позову, позивач у періоди з 09.07.2007 по 31.12.20007 року та починаючи з 22.05.2008 р., не отримували підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», хоча мали на це право.

З приводу перерахунку додаткової пенсії позивачам як особам, що постраждали від аварії на ЧАЕС, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3-ої категорії, що підтверджується оглянутою в судовому засіданні та долученим до справи посвідченням серії Б №172119.

Позивач отримує пенсію за віком, є непрацюючим пенсіонеро та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Крім того, позивач одержує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров»ю, на підставі статті 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як вбачається зі ст.51 цього ж Закону, вказаним особам призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком згідно ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розрахунок пенсії позивачу проведено Управлінням Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі виходячи з встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», який складає 19,91 грн., з наступним підвищенням на підставі Постанов Кабінету Міністрів України.

Виходячи із описаних вище загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ст.51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законами України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

В рішеннях Конституційного Суду України у справах № 1-21Ю5 від 11. 10. 2005 р., № 8 від 06. 07. 1999 р., № 5-рп/02 від 20. 03. 2002 р„ № 7 -рп/04 від 17. 03. 2004 року, № 20-рп/04 від 01. 12. 2004 р, № 10 -рп/08 від 22. 05. 2008 року, що стосувались спорів, пов'язаних з реалізацією права на соціальний захист певних категорій громадян, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, КСУ зазначив, що пільги, компенсації і гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, відповідно до ст. 22 Конституції України є неприпустимим.

Крім того, як вбачається зі ст.71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", дія положень цього Закону не може призупинятись іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

У відповідності до пункту 28 р.П. Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. №107-У1 до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" було внесено зміни, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 3, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 10% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п. 6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набуло чинності з 22.05.2008 року.

Таким чином, з 22.05.2008 року відновлено в повному обсязі дію ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка діяла до внесення змін, у зв'язку з чим нарахування та виплата додаткової пенсії має здійснюватись згідно з положенням вказаного Закону.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансування виплат, передбачених даними Законами, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. У зв'язку з викладеним, відповідач за відсутності фінансування з Державного бюджету України, вважає свої дії правомірними.

В той же час, пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007 р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат,

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не приймаються до уваги. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, не приймається до уваги. Так, у справах «Кечко проти України» та «Бурдов проти Росії» Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що відсутній нормативно-правовий акт, який визначав би порядок реалізації ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Ууоппє мап Оиуп v. ОСОБА_2 (Сазе 41/74 уап йиуп v. Ногле ОСОБА_2) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, а саме в даному випадку - це надання дітям війни підвищення до пенсії, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, суд вважає, що бездіяльність відповідача, який не нараховував та не виплачував позивачам пенсію у розмірах, встановлених чинними Законами України, суперечить вимогам чинного законодавства.

З метою захисту та поновлення порушених прав ОСОБА_1, у відповідності до чч.1,2 ст.16 ЦК України суд вважає за необхідне визнати право позивача на отримання додаткової пенсії в розмірі, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також надбавки до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», і зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу додаткову пенсію та надбавку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст.8,19,21 Конституції України, ст.ст. 50,54,63, 67, 71 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст.28 Закону

України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», бюджетним законодавством України, ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст.8,14, 209-212 ЦПКУкраїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щомісячного підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня по 31 грудня 2007р. та починаючи з 22 травня 2008 року.

Зобов'язати управління Пенсійного Фонду у Володимирецькому районі провести нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком у відповідності до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та починаючи з 22 травня 2008 року, з урахуванням здійснених протягом цього часу виплат та зміни розміру прожиткового мінімуму.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі по відмові в перерахунку додаткової пенсії ОСОБА_1 у відповідності до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України у Володимирецькому районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 25% (двадцяти п'яти відсотків) встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розмірів прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність, встановлених чинним законодавством за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року з урахуванням фактично виплачених сум та зміни прожиткового мінімуму.

Визнати право ОСОБА_1 як особи, що постраждала від аварії на ЧАЕС 3-ої категорії на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі, передбаченому ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме в розмірі 25% (двадцяти п'яти відсотків) встановленого законодавством розміру мінімальної пенсії за віком, а також право на отримання надбавки до пенсії за віком в розмірах, передбачених ст.6 Закону України «про соціальний захист дітей війни», а саме в розмірі 30% (тридцяти відсотків) мінімальної пенсії за віком.

Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі звільнити від сплати судового збору на підставі п.34) ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито». Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Володимирецькому районі в користь держави судові витрати в сумі 120 (сто двадцять) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції, який ухвалив рішення. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня винесення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга^ подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

С У Д Д Я :