Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 2-18/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2010 року Красилівський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого -

судді Красняка В.І., при секретарі Федченко Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красилові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку і виселення з житлового будинку,

встановив:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк (надалі -ОСОБА_3) звернулося в суд із зазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.04.2008 року він уклав з відповідачкою ОСОБА_2 кредитний договір №НМК/?СА (надалі - кредитний договір), відповідно до якого наддав останній кредит у розмірі 38550,08 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.24.04.2028 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 24.04.2008 року позивач уклав з відповідачем ОСОБА_1 договір іпотеки №НМК/?СА (надалі - договір іпотеки), відповідно до якого відповідач надав в іпотеку житловий будинок, який знаходиться за адресою:Хмельницька область, Красилівський район, с.Лагодинці, вул. Подільська, 10.

Оскільки відповідачка умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 06.12.2009 року заборгувала позивачу кошти в розмірі 33508,21 гривень, позивач просить в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а також виселити з неї відповідачів і зняти їх з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідачі позов не визнали. ОСОБА_2 пояснила, що вона добросовісно виконувала свої зобовязання, вчасно сплачувала всі платежі, які передбачені умовами кредитного договору.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст.526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в передбачений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168.

24.04.2008 року між ОСОБА_3 і відповідачкою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №НМК/?ОАОООООООООЗ, відповідно до якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 38550,08 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.01.24.04.2028 року.

Судом встановлено, що позивач, посилаючись на лист за підписом Голови правління ОСОБА_3 Дубілєт від 31.12.2008 року за №20.1.3.2/6-37344, яким він ніби то повідомив позивачку про своє бажання змінити умови Договору в частині збільшення з 01.02.2009 року розміру відсоткової ставки до 29,04 % на рік, умови укладеного між сторонами Договору та на зміну кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме настанні одного чи декількох з нижченаведених чинників: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору, зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ), здійснення поточних коливань відсоткових ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни в грошово-кредитній політиці НБУ; підвищення ставки за кредитами Кредиторів України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки більш ніж на 3 (три)

відсоткових пункту за бланковими кредитами "овернайт" НБУ з дати укладення цього Договору чи останнього перегляду відсоткової ставки, збільшив з 01.02.2009 року розмір відсоткової ставки за Договором з 17,4 % до 29,04 % на рік.

Проте, в судове засідання доказів, які б свідчили про вручення відповідачці ОСОБА_2 вказаного листа позивач не надав, а відповідачка факт одержання цього листа заперечує.

Свідок ОСОБА_4. в судовому засіданні підтвердила покази відповідачки ОСОБА_2 в тій частині, що вказаного листа їй не вручала, а сама розписалася за ОСОБА_2 в книзі для запису рекомендованих відправлень. Наведені обставини підтверджуються також розпискою ОСОБА_4. в книзі для запису рекомендованих відправлень по вузлу звязку с.Лагодинці Красилівського району Хмельницької області.

Наведене свідчить про незаконність дій зі сторони позивача щодо одностороннього внесення змін до Договору та необгрунтованість підняття відсоткової ставки до 29,04 % на рік.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує із ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Згідно із п. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Відповідно до вступної частини постанови Націнального банку України N168 від 10.05.2007 р. „Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" правила прийняті з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Пунктом 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту встановлено, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміні кредитної політики банку).

Відповідно до ч. 2 ст. 1056іЦК України (що набула чинності 09.01.2009 року) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Як вбачається з листа-повідомлення відповідача, процентна ставка по Договору була ним підвищена в односторонньому порядку з 01.02.2009 року, тобто після набранням чинності ст. 1056іЦК України. Оскільки позивачка не надавала свою згоду на зміну відсоткової ставки за Договором, ця ставка повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами Договору.

Згідно ч. З ст. 1056іЦК України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, передбачена пп. 2.3.1 п. 2.3 Договору умова про право відповідача збільшувати розмір відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною з 09.01.2009 р. і не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за Договором повинна залишатися без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами Договору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 203, 215, 1056іЦК України, Законом України „Про захист прав споживачів", Законом України „Про банки і банківську діяльність", ст. ст. 10, 11, 57 - 64, 212 - 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Публічному акціонерному товариству комерційному банку „Приватбанк в позові до ОСОБА_1 таГалишук ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку і виселення з житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до Хмельницького апеляційного суду або в порядку ч,4 ст.295 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 20 січня 2010 року.

Суддя