Радехівський районний суд Львівської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-940/10

06 грудня 2010 року м.Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Табен Л.І.

з участю: представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ДП «Львіввугілля» ОСОБА_4

представника третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Червонограді ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за позовом ОСОБА_6 до Львівської обласної МСЕК №3, треті особи ДП «Львіввугілля» та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Червонограді про виконання обов'язку по зарахуванні періоду втрати професійної працездатності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із просьбою покладення обов'язку на відповідача зарахувати їй період втрати професійної працездатності.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що із-за погіршення стану здоров'я в період з 1999 року по 2002 рік, вона не мала змоги пройти черговий переогляд у Львівській обласній МСЕК на предмет підтвердження втрати професійної працездатності. Таким чином, черговий медичний огляд вона пройшла лише у жовтня 2002 року і, яким було підтверджено наявність 25% стійкої втрати профпрацездатності, однак зарахувати пропущений вищевказаний період, МСЕК у добровільному порядку відмовилася.

У судовому засіданні ОСОБА_6 позовні вимоги, із врахуванням їх уточнення, підтримала та пояснила, що у квітні 1996 року Львівською обласною МСЕК їй було встановлено 25 втрати професійної працездатності. У червні 1997 року цією ж установою вказаний висновок було підтверджено. У зв'язку із тривалими лікуваннями в період з 1999 по 2002 роки вона не пройшла чергового переогляду і, лише в жовтні 2002 року Львівський обласний МСЕК підтвердив ступінь її професійного захворювання. Із 2002 року вона постійно письмово зверталася у різноманітні інстанції із просьбою допомогти вирішити питання про зарахування пропущеного і, відповідно втраченого періоду, за який не підтверджено відсоток втрати професійної працездатності, однак позитивної відповіді не отримала. Просить не застосовувати до своїх вимог строк позовної давності та їх задоволити.

Представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали. Вказуючи на поважність причин пропущення строків позовної давності, тобто звернення позивачки із відповідними заявами у різноманітні інстанції, просять позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав та у судовому засіданні дав пояснення, аналогічні поясненням, викладеним письмово та долученим до матеріалів справи. Крім цього, пояснив, що норми чинного законодавства обмежують можливості їхньої установи самим зарахувати позивачці період втрати професійної працездатності з 1999 по 2002 роки.

Представник третьої особи ДП «Львіввугілля» ОСОБА_4 щодо позовних вимог заперечила та у судовому засіданні дала аналогічні пояснення, поясненням викладеним письмово і долученим до матеріалів справи. З підстав пропущення строків позовної давності, у задоволенні позову просить відмовити.

Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Червонограді ОСОБА_7 щодо позовних вимог заперечила. Вважаючи, що строки позовної давності позивачкою пропущені безпідставно, у задоволенні позову просить відмовити.

Допитаний в якості експерта ОСОБА_8 у судовому засіданні показав, що у жовтні 2002 року Львівською обласною МСЕК під його головуванням, на підставі представлених ОСОБА_6 документів та її огляду було встановлено у неї 25% втрати працездатності у зв'язку із професійним захворюванням. У період з 1999 року по 2002 рік ОСОБА_6 особисто на черговий переогляд у Центр не зверталася, хоча таке право мали і інші суб'єкти правовідносин, в тому числі і підприємство на якому вона працювала або профспілка, членом якої вона являлася. Зазначає, що із врахуванням специфіки захворювання позивачки, ступінь втрати нею професійної працездатності за спірний період міг лише погіршитися, але аж ніяк не покращитися. У вересні 2009 року, на вимогу ухвали суду Львівською обласною МСЕК №2 було надано висновок, що втрата професійної працездатності ОСОБА_6 підлягає до зарахуванню за спірний період.

Вислухавши пояснення позивачки, її представників, представника відповідача, заперечення представників третіх осіб, покази експерта, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 у 1996 році (а.с.2) та у 1997 році (а.с.7) Львівською обласною МСЕК встановлено 25% втрати професійної працездатності з подальшим переоглядами, а у 2002 році відсоток втрати працездатності їй встановлено безтерміново (а.с.12). За період з 24 квітня 1999 року по 05 липня 2002 року ОСОБА_9 у Львівську обласну МСЕК із питанням чергового переогляду не зверталася.

Відповідно до вимог Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затверджених наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995р. та розділу IV Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.1992р. №83, медико-соціальна експертиза повинна здійснюватися із участю хворого, після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, ... та інших даних, а рішення комісією приймається колегіально. Переогляд інвалідів, в залежності від певних факторів, проводиться через 1-3 роки (п.31 вказаного розділу).

Вказаними нормативними документами не надано права медико- соціальним експертним комісіям з власної ініціативи здійснювати переогляд інвалідів після закінчення зазначених строків, а тому попередню відмову Центру про зарахування спірного періоду до втрати професійної працездатності ОСОБА_6, суд вважає правомірною.

Поряд з цим, огляд потерпілого МСЕК проводить при наявності і рішення суду (розділ 1 п.1.2 Порядку, затвердженого наказом МОЗ України №212 від 22.11.1995р.).

При вирішенні спору, судом враховується те, що у відповідності до поставленого запитання, зазначеного в ухвалі суду від 10.08.2009р. (а.с.62), Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи, приймаючи рішення колегіально та з участю представника УВД ФСНВ повідомив, що 25% втрати професійної працездатності у ОСОБА_6 підлягає до зарахуванню за період з 24.04.1999р. по 05.07.2002р. (а.с.64). Також слід зазначити, що дане рішення у встановленому порядку не оскаржене та не скасоване.

Приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та період їх виникнення, суд вважає за необхідне при їх вирішенні, в частині застосування норм матеріального права, застосувати норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року).

Щодо заперечень представників третіх осіб, стосовно відмови у задоволенні позову з підстав пропущених позивачкою строків позовної давності, такі судом спростовуються наступним чином.

Обставини втрати ОСОБА_6 працездатності, внаслідок професійного захворювання (а.с.2,7,12) за час перебування у трудових стосунках із ДП «Львіввугілля»,' учасниками процесу не заперечуються, а від так доказуванню не підлягають (ст.61 ЦПК України).

Статтею 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. №1105-ХІУ (із подальшими змінами та доповненнями) регламентується нарахування щомісячних страхових та інших виплат на відшкодування шкоди і встановлюється порядок нарахування одноразової страхової виплати потерпілому у разі стійкої втрати працездатності, встановленої МСЕК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені та підтримані ОСОБА_6, випливають із зобов'язань відшкодування їй шкоди в зв'язку із пошкодженням здоров'я.

Відповідно ж до вимог статті 83 ЦК УРСР 1963 року, правила про незастосування строків позовної давності поширюються і на ті випадки, коли це передбачено законодавством Союзу РСР. А згідно діючих на момент виникнення спірних правовідносин норм права, на окремі конкретні вимоги встановлювалися виключення, до яких відносилися і позови, що випливають із зобов'язань відшкодування шкоди в зв'язку із пошкодженням здоров'я.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку не слід застосовувати строк позовної давності, а від так позовні вимоги є обґрунтованими, законними та підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,215 ЦПК України та ст.ст.6,83 ЦК УРСР 19 63р., суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Зобов'язати Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи зарахувати ОСОБА_6 25% втрати професійної працездатності за період з 24 квітня 1999 року по 05 липня 2002 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків апеляційного оскарження, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайда/підстав для поновлення строку.