рішення

Іменем україни

18 березня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.

суддів : Приколоти Т.І,ОСОБА_1,

при секретарі Макойді Н.З.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Західно-українського закритого акціонерного товариства «Вторкольормет» (далі акціонерне товариство) на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року, -

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_4 задоволено, визнано незаконним та скасовано п.п 1, 2 наказу №71 від 31.07.2009 року по Західно-українському закритому акціонерному товариству «Вторкольормет». Ухвалено про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_4 одноразову матеріальну допомогу при виході на пенсію у розмірі 7452,93 грн. та компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з роботи у розмірі 41463,92 грн.

Рішення оскаржило Акціонерне товариство, просить його с касувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи оскільки підстав для виплати одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію (далі ОМД) ОСОБА_4 не було. Зазначає, що позивач звільнявся з роботи за власним бажанням, а не у звязку із виходом на пенсі. Наказ №146 від 25.12.2008 року, яким передбачалась виплата ОМД, виданий Генеральним директором Акціонерного товариства одноособово, тому не відповідав Статуту підприємства та Положенню про виплату матеріальної допомоги і був приведений у відповідність наказом №71 від 31.07.2009 року.

Крім цього апелянт вважає, що Акціонерне товариство не мало обовязку виплачувати ОСОБА_4 ОМД у передбачені ст. 116 КЗПП України строки, так як ця виплата не є заробітною платою. Заперечує апелянт і розмір визначеного судом стягнення на користь ОСОБА_4, вважає, що середній заробіток позивача за два останні місяці до звільнення становив 752,52 грн., а не 5182,99 грн., який у нього був значно раніше.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 на підтримання скарги, представника ОСОБА_4 ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з огляду на викладені нижче мотиви.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Із ч. 2 ст. 97 КЗпП України убачається, що форми і системи оплати праці, а також умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно матеріалів справи виплата працівникам одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за віком (далі ОМД) у розмірі три середньомісячні зарплати при стажі роботи на підприємстві 20 і більше років передбачена колективним договором (п. 4.8, а.с. 94).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Акціонерного товариства №194-П від 25.12.2008 року ОСОБА_4 звільнений з роботи з 01.01.2009 року за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) у звязку із виходом на пенсію (а.с. 29). Наказом по цьому ж підприємству №146 від 25.12.2008 року встановлено виплатити ОСОБА_4 ОМД в розмірі трьох середньомісячних зарплат (а.с. 6), який становить 15740,07 грн. (а.с. 7). ОМД у зазначеному розмірі нарахована, податкові платежі з даної суми сплачені до бюджету (а.с. 9), частина зазначеної виплати позивачу сплачена, а залишок становить 7452,93 грн. (а.с.33).

Так як виплата ОМД передбачена у локальному нормативному акті - колективному договорі Акціонерного товариства, ОСОБА_4 звільнявся з роботи за власним бажанням, проте у звязку із виходом на пенсію (пенсійного віку він досягнув 18.05.2008 року і продовжував працювати на підприємстві), зазначена виплата була визнана відповідачем, частково йому виплачена, то колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду про наявність підстав для стягнення на користь ОСОБА_4 неповно виплаченої одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію у розмірі 7452,93 грн. відповідає матеріалам справи і чинному законодавству.

Положення про надання матеріальної допомоги працівникам Акціонерного товариства (а.с. 104), на яке апелянт посилається у скарзі, колегія суддів не вважає допустимим доказом, так як апелянт не довів його наявність на момент виникнення спірних правовідносин: положення не узгоджується із наявним на підприємстві колективним договором, воно не було підставою для видання наказу №146 від 25.12.2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно взяв для обрахунку розміру ОМД середній заробіток ОСОБА_4 суперечать наведеним вище доказам, при цьому апелянт не зазначив, у чому полягає порушення Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено «Порядок обчислення середньої заробітної плати».

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення.

Матеріалами справи встановлено, що днем звільнення ОСОБА_4 було 31.12.2008 року і відповідно до зазначеної вище норми Акціонерне товариство зобовязано було провести виплату ОСОБА_4 усіх належних йому сум у цей день.

Посилання апелянта на законодавство, відповідно до якого ОМД не входить до фонду оплати праці, не звільняє Акціонерне товариство від передбаченого вищенаведеною нормою обовязку, так як ця стаття зобовязує виплатити всі суми, що належать йому від підприємства, а не лише з фонду оплати праці.

Так як відповідач не виплатив ОСОБА_4 належних йому сум у зазначені строки, то рішення суду про підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки є правильним і відповідає вимогам ст. 117 КЗпП України.

Разом із цим колегія суддів вважає, що розмір стягнення середнього заробітку за весь час затримки є завищеним так як не відповідає істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, на що звертає увагу Верховний Суд України у ч. 2 п. 20 постанови Пленуму №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

За таких обставин колегія суддів вважає необхідним зменшити суму стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку до 7000 грн.

На підставі наведеного, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Західно-українського закритого акціонерного товариства «Вторкольормет» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 жовтня 2009 року в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні зменшити до 7000 (сім тисяч) грн. і всього стягнути на користь ОСОБА_4 із Західно-українського закритого акціонерного товариства «Вторкольормет» 14452,93 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді :