Справа № 22ц-3656/2010 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Категорія: 57 Доповідач: Мусіна Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Павлишина О.Ф.

Суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.

При секретарі: Безпятко О.І.

З участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Сокальському районі Львівської області

на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 року, -

встановила:

У вересні 2009 р. ОСОБА_1 Ілічічна звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області про зобовязання здійснити нарахування і щомісячної доплати до пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона відноситься до категорії „діти війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати їй не проводяться у розмірі, встановленому законом, просила поновити пропущений строк та зобовязати відповідача здійснити ці нарахування та виплату за період з 2006 -2009 роки в І сумі 4740,34 грн.

Постановою Сокальського районного суду від 14 грудня 2009 р. поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення з адміністративним позовом, позов задоволено частково.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України в Сокальському районі щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1І щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, а також з 01.01.2009 року.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 Ілічічні щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007року до 31 12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нарахувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному сн Закону України „Про соціальний захист дітей війни (в редакції станом 09.07.2007року).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ в Сокальському районі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, зокрема ч.2 ст.99, ст.100 КАСУ, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення відмову у задоволенні позову у повному обємі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги за період з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007р., суд виходив з того, що річний строк звернення до суду пропущено позивачем з поважних причин, тому підлягає поновленню.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки він відповідає обставинам справи.

Позивач звернувся до суду з вимогою про захист права щодо одержання надбавки за період 2007 р. лише у 2009 р., причин пропущення строку у позовні заяві не наводить, справа заслухана у відсутності позивача.

Оскільки частиною 2 ст.99 КАС України передбачений річний строки звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи відповідач у своєму письмовому запереченні просив відмовити у частині позову з цих підстав (а.с.13-14).

Разом з тим судом не було враховано положень частини 1 статті 100 КАС України згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд не навів в постанові обґрунтування щодо пропущення строк звернення до суду з поважних причин та необхідності його поновлення.

У звязку з допущенним порушенням норм процесуального права і постанова суду в частині задоволення позовних вимог за період з 9.07.2007 р. по 31.12.2007р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові у цій частині.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст.. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст.6 цього Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статусі ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячнім довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чиї державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно доцього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, крім того, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, є обґрунтованими.

Виходячи із змісту ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009 р. нарахування і виплата у 2009 р. „дітям війни щомісячної допомоги до пенсії в розмірі 30% повинно здійснюватись в розмірах, визначених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі у вказаній частині, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи.

Керуючись п.п.1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1691 -УІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодопідвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009р. в частині поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку для звернення з адміністративним позовом, визнання неправомірними дій Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі щодо відмови в порушенні та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. та зобовязання провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 Ілічічні у цій частині відмовити у звязку з пропущенняя строку звернення до суду.

В решті апеляційну скаргу відхилити, в постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 р. залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_2