РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Іьвівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.

суддів : Шашкіної С.А., Федоришина A.B.,

при секретарі - Качмар М.Я.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 вересня 2010 року, -

встановила:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: стягнуто із ОСОБА_3 накористь ОСОБА_1 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй унаслідок спричинення відповідачем тілесних ушкоджень її малолітньому іу під час дорожньо-транспортної пригоди.

Відмовлено у стягненні на користь позивачки майнової шкоди.

Рішення оскаржили сторони, просять його скасувати і ухвалити нове рішення ОСОБА_1 - про задоволення її позовних вимог у повному обсязі, ОСОБА_3 про відмову у позові.

ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно відмовив їй у позові про стягнення майнової шкоди, так як підстави і її розмір підтверджені наданими нею доказами, а саме: чеками на придбання ліків, за надані послуги масажиста. Посилалається і на те, що суд невірно визначив розмір моральної шкоди тому ухвалив про гнення коштів, явно недостатніх для компенсації моральних страждань.

ОСОБА_4 зазначає, що суд безпідставно ухвалив рішення про стягнення моральної шкоди, так як його вина у вчиненні ДТП не встановлена.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 і представника відповідача ОСОБА_5 на підтримання своїх апеляційних скарг та на заперечення скарг протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що частковому задоволенню підлягає скарга ОСОБА_1, а скарга ОСОБА_3 відхиленню з огляду на такі мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті ггавини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як випливає із ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рінням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті са- особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.10.2008 року встановлено, що 21.06.2008 року ОСОБА_3 на прибудинковій території по вул. Калнишевського, ЗО в с. Зимна Вода Львівської області вчинив наїзд транспортним засобом на малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та спричинив йому легкі тілесні ушкодження.

Цим же судовим рішенням визнано в діях ОСОБА_3 ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і провадження закрито у зв'язку із спливом строку накладення стягнення.

Постанова набрала законної сили.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про відсутність в його діях вини у заподіянні малолітньому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень спростовані наведеним вище судовим рішенням і відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України ця обставина доказуванню не підлягає.

Суд першої інстанції правомірно поклав у основу рішення висновки цієї постанови суду як підставу для застосування цивільної відповідальності за заподіяну ОСОБА_3 шкоду.

Доводи апеляційної ОСОБА_1 про незаконність рішення суду в частині відмови у задоволенні прозову про стягнення із ОСОБА_3 коштів на відшкодування майнової шкоди не відповідають матеріалам справи.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_1, майнова шкода у розмірі 1540 грн. полягала у витратах на лікування її сина, в оплаті щомісячних курсів масажу, тощо. Проте жодного доказу про проведене лікування, медичних рекомендацій для його проведення, купівлю медикаментів ОСОБА_1 суду першої інстанції не надала.

За таких обставин колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано відмовив в позові ОСОБА_1 про стягнення на ЇЇ користь майнової шкоди.

Разом із цим рішення суду про стягнення із відповідача 500 грн. у якості відшкодування моральної шкоди не відповідає матеріалам справи, зокрема характеру і ступеню моральних страждань позивачки, а також порушує компенсаційні засади такого виду відповідальності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що потерпілим від вчиненого ОСОБА_3 правопорушення є малолітня особа, якій виповнилось один рік і сім місяців, тілесні ушкодження їй заподіяні джерелом підвищеної небезпеки тощо. Законний представник потерпілого - позивач ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що враховуючи характер, тривалість та обсяг заподіяних ОСОБА_1 моральних страждань, тяжкість і наслідки заподіяних малолітній особі тілесних ушкоджень, розмір відшкодування моральної шкоди має бути збільшений.

Керуючись п. З ч. 1 ст. 307, п. З ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 вересня 2010 року в частині стягнення моральної шкоди змінити і стягнути на її користь із ОСОБА_3 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: