Справа №22-ц-3904/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5 до ОСОБА_2,

третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради,

про виселення з квартири та стягнення витрат на комунальні послуги,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, звернулися до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, в якій вони зареєстровані, а з 21 червня 2002 року зареєстрований і відповідач, з яким ОСОБА_4 перебувала у шлюбі з 4 вересня 1995 року по травень 2008 року. У звязку з неналежною поведінкою в квартирі, відповідач на протязі 2008 року неодноразово був попереджений про недопущення скандалів та бійок відносно позивачів. Незважаючи на офіційне попередження, згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2009 року про те, що у разі повторного порушення правил співжиття, він буде виселений з квартири без надання іншого житлового приміщення, відповідач 20 лютого та 15 березня 2009 року вчинив сварку, ображав нецензурною лайкою у присутності сина та вдарив ОСОБА_4 З 01 травня 2008 року відповідач, проживаючи у вказаній квартирі, перестав надавити кошти для сплати комунальних послуг та не ніс витрати по сплаті комунальних платежів на неповнолітнього син.

Позивачі просили виселити ОСОБА_2 з квартири та стягнути на користь позивачів суму сплачених комунальних платежів за період з 01 травня 2008 року по 30 червня 2009 року у сумі 1232 грн. 10 коп., а також ? частку від суми ? сплачених комунальних послуг на неповнолітнього сина в сумі 616 грн. 05 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено частково.

Постановлено виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 витрати по оплаті комунальних послуг в сумі 931 грн. 81 коп. та частку витрат по оплаті комунальних послуг на неповнолітнього сина в сумі 465 грн. 86 коп., витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., судовий збір в сумі 59 грн. 50 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 частково та стягнути з нього на користь позивачок 704,94 грн., як частку його витрат за комунальні послуги в квартирі, та пропорційно понесені ними судові витрати. У решті заявлених вимог відмовити за необґрунтованістю.

При цьому зазначає, що з метою виселення його з квартири позивачки навмисно провокують його на сварки та протиправні дії, вважає, що відсутні підстави для виселення його з квартири, так як він не створював неможливих умов для сумісного проживання, і це його єдине місце проживання.

Крім того не погоджується і з розміром стягнутих витрат по оплаті комунальних послуг, вважає їх завищеними, та вказує, що стягнення з нього ? частини витрат від сплачених комунальних послуг за неповнолітнього сина є безпідставним, оскільки він сплачує аліменти.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, підтримавшого скаргу, заперечення позивачів та адвоката, думку 3-ї особи, згодної з рішенням суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2 є позивачка ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4 та онук ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вони зареєстровані у квартирі з 1987 року, а відповідач чоловік ОСОБА_4, зареєстрований з червня 2002 року та проживав на правах члена сімї власника. Ці факти сторонами визнаються.

У травні 2008 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано в установленому порядку, та між сторонами постійно виникають конфлікти за місцем проживання, та вони зверталися до суду та правоохоронних органів за вирішенням конфліктів.

05 лютого 2009 року Зарічний районний суд м. Суми розглянувши позов власників квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_2 за неможливістю спільного проживання, встановив, що відповідач дійсно вчиняв конфлікти за місцем проживання, бив колишню дружину, ображав позивачів, демонтував двері у приміщеннях квартири, що створювало неможливості для проживання позивачів та неповнолітньої дитини, та вони були вимушені тривалий час протягом 2008 року проживати у родичів, а не у своїй квартирі.

Встановивши зазначені факти порушення відповідачем правил спільного проживання, суд своїм рішенням попередив ОСОБА_2, що при подальшому порушенні правил співжиття, він буде виселений з квартири без надання іншого житла (а.с.23 Рішення суду)

Звертаючись у березні 2009 року до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення позивачки посилались на нові факти порушення відповідачем правил спільного проживання після судового попередження та просили виселити його з своєї власної квартири, за проживання в якій він не сплачував комунальних послуг та просили стягнути з нього певні грошові суми.

Задовольнивши позов та виселивши відповідача з квартири, суд першої інстанції вважав, що є підстави для виселення згідно зі ст. 157 ЖК України, так як своєю поведінкою відповідач створював неможливі умови для проживання в квартирі позивачів, в тому числі неповнолітньої дитини.

Висновки суду підтверджуються наданими позивачами доказами: довідкою швидкої допомоги, направленням на госпіталізацію (а.с.10,11) позивачки ОСОБА_4 внаслідок побиття її, висновком нейрохірурга від 15.03.2009 року про пошкодження голови (а.с.25).

Зазначений факт конфлікту у квартирі 15.03.2009 року фактично визнає ОСОБА_2 у своєму запереченні на позов, проте він зазначив, що не він бив, а навпаки його побили, проте доказів цього суду не надав (а.с.36).

Таким чином, висновки судового рішення щодо наявності підстав для виселення відповідача згідно зі ст.ст. 157, 116 ЖК України ґрунтуються на матеріалах справи та не спростовані відповідачем належним чином.

Рішення суду першої інстанції узгоджується із нормами ст. 391 ЦК України, а саме: позивачі, як власники квартири, мають право на усунення перешкод у здійсненні своїх прав користування квартирою, оскільки відповідач своєю неправомірною поведінкою перешкоджає їм проживати, тобто користуватися квартирою, тому їх право підлягає захисту.

В засіданні апеляційного суду представник Служби у справах дітей Сумської міської ради вважала рішення суду законним і обґрунтованим, оскільки при спілкування з неповнолітнім ОСОБА_5 було встановлено, що поведінка відповідача негативно впливала на дитину.

При цьому судова колегія враховує і той факт, що безоплатно користуючись чужим майном, відповідач мав сплачувати свою частку витрат на комунальні послуги, та до нього правомірно предявлено вимоги про відшкодування ним витрат, та суд вірно їх задовольнив у сумі 931 грн. 81 коп.

Посилання апелянта на необхідність зменшення цих витрат до 704 грн. 97 коп. не ґрунтуються на матеріалах справи.

Разом з тим, суд безпідставно стягнув з відповідача частку витрат за комунальні послуги за проживання сина, оскільки відповідач сплачує аліменти на утримання дитини, і до нього не заявлено вимоги про участь у додаткових витратах на утримання дитини.

За таких обставин у суду не було підстав стягувати 465 грн. 86 коп. комунальних послуг за сина, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Інші доводи скарги висновків судового рішення не спростовують.

На підставі викладеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 серпня 2010 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 931 грн. 81 коп. витрат за комунальні послуги, виключивши стягнення 465 грн. 86 коп. витрат комунальних послуг за проживання дитини.

В іншому рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з часу проголошення і з цього часу може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді