Справа №22-ц-771/10 Суддя-доповідач - Криворотенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Криворотенка В.І.,

суддів - Рибалки В.Г., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 4 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни,-

встановила;

Постановою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 4 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління пенсійного фонду України в Конотопському районі протиправною.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області нарахувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії за період з 9 липня 2007 року по грудень 2007 року включно, з 22 травня 2008 року по грудень 2008 року включно та з 1 січня 2009 року по серпень 2009 року включно щомісячно із розрахунку ЗО % мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати, з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вказану постанову Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову місцевого суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на неврегульованІсть на законодавчому рівні порядку виплати допомоги особам, які мають статус дитина війни, прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши постанову суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася 20 листопада 1936 року та згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни».

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до приписів ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 9 липня 2007 року по грудень 2007 року, з 22 травня 2008 року по грудень 2008 року та з 1 січня 2009 року по серпень 2009 року. При цьому, зазначені висновки суду ґрунтувались на рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6- рп/2007 року та від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, якими визнано неконституційними положення п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України та п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України Про соціальний захист дітей війни, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 6 Закону України № 2195- IV від 18 листопада 2004 року «Про соціальний захист дітей війни» передбачалося, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489 - V «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаної вище норми зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рн/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону № 489 - V визнані неконституційними.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», колегія суддів погодитись також не може. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Окрім того, колегія суддів, вважає безпідставним здійснення апелянтом позивачу доплати до пенсії з травня 2008 року, на підставі та у розмірах, встановлених п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від, 28.05.2008 р. за № 530 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно- правовими актами.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

Тобто, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідач з 22.05.2008р. не мав підстав застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та був зобовязаний діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, який має вищу юридичну силу ніж зазначена постанова, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Колегія суддів, також вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на. відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України. Крім того питання фінансування цих виплат не є предметом спору, що розглядається і проблеми наданні бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на нього обовязків виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо не визначеності на законодавчому рівні питанні відносно органу на який покладено обовязок по виплаті підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд України» ї здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обовязок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обовязку на центральний орган виконавчої влади Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для і нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Посилання апелянта на те, що суд не мав права відшкодовувати позивачці понесені нею судові

витрати суперечать ч. 1 ст. 94 КАС України, згідно з якою якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Доводи апелянта про те, що позивачка пропустила річний строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, є необгрунтованими, оскільки згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, і виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно ж до посвідчення, копія якого є на а. с. 5, позивачці виплачується пенсія за віком. Підвищення ж до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України ; «Про соціальний захист дітей війни», є складовою пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду і не містять даних, які б були підставою для зміни чи скасування постанови.

Таким чином, перевіривши постанову в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд ухвалив постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313,315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Конотопському районі Сумської області відхилити, а постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 4 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді: