Красилівський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 2-165/10

06 квітня 2010 року Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Красняка В.І.

при секретарі Федченко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красиловіцивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України в особі філії-Красилівського відділення №5311 ВАТ „ Державний ощадний банк України про визнання недійсним кредитного договору,

встановив:

В обґрунтування своїх позовних вимог, які він уточнив в судовому засіданні, позивач посилається нате, що 14.02.2008 року він уклав з відкритим акціонерним товариством „Державний ощадний банк України" (ОСОБА_2) в особі філії-Красилівського відділення №5311 ВАТ „Державний ощадний банк України кредитний договір за №2006 (надалі Кредитний договір) про надання кредиту на споживчі потреби в сумі 15000 гривень на 36 місяців зі строком остаточного повернення кредиту не пізніше 14.02.2011 року.

Посилаючись на те, що при укладені Кредитного договору ОСОБА_2 на порушення вимог п.2.1 ст.2, п.п.3.1, 3.4 ст.З Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (надалі Правила), ст.ст.1,11 Закону України „Про захист прав споживачів не надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та обґрунтування вартості супутніх послуг, позивач вважає, що ОСОБА_2 ввів його в оману, оскільки, попередньо не повідомив про необхідність проведення додаткових оплат, Кредитний договір суперечить вимогам п.З ст.6 ЦК України, а тому на підставі ст.203 ч,1 ЦК України просить визнати його недійсним.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що при укладені Кредитного договору позивачу була надана інформація про умови договору.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом, і тому суд в кожній справі повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Згідно ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця, кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений,форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформленням договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування .юридичне оформлення тощо),строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе

відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону(відшкодовує задані збитки та несе штрафні санкції за порушення законодавства про захист споживачів).Однак, ст.ст.1,11 Закону України „Про захист прав споживачів та іншими нормативними актами не передбачено, що ненадання інформації перед укладенням договору про надання споживчого кредиту є підставою для визнання договору недійсним.

Статтею 229 ч.1 ЦК України передбачено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Тобто, для визнання договору недійсним внаслідок обману необхідно довести, що дії або бездіяльність сторони в договорі були вчинені з прямим умислом обману іншої сторони.

Як вбачається з пояснень позивача, він стверджує, що ОСОБА_2 свідомо не повідомив його про існування додаткових витрат, які повязані з укладанням Кредитного договору.

Проаналізувавши положення Кредитного договору та Договорів поруки, суд відзначає, що в них, в окремих випадках, прямо передбачено, що відповідач несе певні витрати, або, в інших випадках, вказується на необхідність вчинення відповідачем певних дій, за які чинними нормативними актами передбачено оплату. Зокрема, в п.1.4.4 Кредитного договору вказано, що за надання кредиту позичальник сплачує кредитору комісійну винагороду в розмірі 1,00 % від суми наданого кредиту. В пунктах 1.4.2, 1.4.3 Кредитного договору вказано, що позичальник здійснює страхування фінансового ризику неповернення кредиту за власний рахунок на користь Банку шляхом укладення відповідного договору страхування із страховою компанією терміном на один рік з подальшим продовженням строку його дії до моменту повного погашення заборгованості за кредитом та виконання зобовязань за Кредитним договором. Пунктом 1.5 Кредитного договору передбачено, що позивач зобовязаний за користування кредитом сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку, розмірах та строки, визначених у вказаному договорі. Сплата позивачем комісійних за надання банківських послуг передбачена в п. 1.8 Кредитного договору.

Крім того, як вбачається із п.3.1.2. Кредитного договору ОСОБА_2 зобовязався забезпечити позивача консультативними послугами щодо порядку видачі кредиту та виконання умов цього Кредитного договору.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем не доведено вину Банку у введені його в оману шляхом не повідомлення про існування додаткових витрат, які повязані з укладанням договору, а в звязку з цим і відсутні підстави для визнання Кредитного договору недійсним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,60,213-215 ЦПК України, ст.ст.229,230 ЦК України, ст.ст.1,11 Закону України „Про захист прав споживачів, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про визнання угод недійсними, суд-

відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України в особі філії-Красилівського відділення №5311 ВАТ „Державний ощадний банк України про визнання недійсним кредитного договору №2006 від 14 лютого 2008 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду через Красилівський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до Хмельницького апеляційного суду або в порядку ч,4 ст.295 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 12 квітня 2010 року.

Головуючий

вирішив:

2