Справа №22ц-5318/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Шумська Н.Л.
Категорія: 53 Доповідач: Бермес І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я..

секретарі: Смалюх У.З.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Телекомпанія "ТЕТ" на рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Телекомпанія "ТЕТ" про стягнення вихідної допомоги,-

встановила:

Рішенням (заочним) Галицького районного суду міста Львова від 16.02.2010 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ „Телекомпанія „ТЕТ" про стягнення вихідної допомоги в сумі 157 824,87 грн.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що зазначені судові рішення по попередній справі в даний час оскаржені в касаційному порядку і згідно ухвали Верховного суду України від 07 вересня 2009 року відкрито касаційне провадження та у відповідності до статті 201 ЦПК України суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі.

Суд визначив розмір заробітної плати не на підставі відповідного наказу, а виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, який не застосовується для визначення розміру заробітної плати за фактично відпрацьований час.

Суд не звернув увагу на грубе порушення позивачем строків позовної давності. Виходячи з матеріалів справи, вбачається, що позов, поданий після закінчення процесуальних строків, слід було залишити без розгляду.

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, заперечення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 покликався на те, що з 15.08.2007 року працював у відповідача на посаді шеф-редактора експериментальних проектів з посадових окладом 38 000 грн. на місяць. На підставі наказу №33-к від 28.03.2008 року його було звільнено з роботи, за власним бажанням відповідно до вимог ст.38 КЗпҐІ України. Проте, рішенням Галицького районного суду міста Львові від 06.11.2008 року відповідача було зобов'язано змінити формування причин звільнення на звільнення за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю, згідно ст.38 ч.3 КЗпП України. Дане рішення було залишено без змін в частині формулювання причин звільнення рішенням апеляційного суду Львівської області від 09.06.2009 року. Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України відповідачем йому повинна бути виплачена вихідна допомога в розмірі не менше тримісячного середнього заробітку. Оскільки рішенням Галицького районного суду міста Львова було встановлено, що розмір середньої заробітної плати становить 53 608,29 грн., отже сума вихідної допомоги повинна становити 157 824,87 грн. Просив задовольнити позов.

Встановлено, що рішенням Галицького районного суду міста Львові від 06.11.2008 року задоволено позов ОСОБА_1 та з відповідача у користь позивача стягнено 115 068,20 грн. заробітної плати за листопад 2007 р. і лютий 2008 року, березень 2008 року, 10 954,36 грн. виплат у звязку з тимчасовою непрацездатністю, 39 0804,61 грн. середньомісячного заробітку з 28.03.2008 р. по 6.11.2008 року, 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, 2 500 грн. судових витрат визнано незаконними накази про оголошення доган позивачу і змінено формулювання причин звільнення з роботи.

В рішенні апеляційного суду Львівської області від 09.06.2009 року, підтверджено правильність висновків рішення Галицького районного судущодо розрахунку середньомісячного заробітку та вказано, що неспроможними є доводи ПАТ „Телекомпанія „ТЕТ" щодо безпідставності визначення розміру середньої заробітної плати, оскільки посадовий оклад позивача складав 38 000 грн., та суд врахував також преміальні оплати при розрахунку.

Також вказано, що суд визначив середню заробітну плату відповідно положень постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати " та відповідно до розміру заробітку за два місяці, які передували події- за вересень і жовтень 2007 р., відповідно 52609,8 грн. і 52606,77 грн.

Зазначено в рішенні апеляційного суду, що, підраховуючи суму невиплаченої зарплати за листопад 2007 р., суд врахував отриманий аванс в 15 200 грн. і правильно визначив суму боргу в 37 408,29 грн., виходячи із середньої заробітної плати 52 608,29 грн.

При таких обставинах не заслуговують на увагу покликання в апеляційній скарзі на те, що суд 16 лютого 2010 року помилково визначив розмір заробітної плати не на підставі відповідного наказу, а виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, який не застосовується для визначення розміру заробітної плати, за фактично відпрацьований час.

Вирішуючи спір щодо про стягнення вихідної допомоги, в оскаржуваному рішенні від 16 лютого 2010 року, суд вказав, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, та прийняв до уваги розмір середньої заробітної плати позивача в сумі 52 608,29 грн.

Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору в тому числі внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Таким чином суд, задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив з того, що позивачем правильно вказана сума вихідної допомоги, яка підлягає до стягнення у розмірі 157 824,87 грн., згідно розрахунку (розмір середньої зарплата х 3 = 157 824,87 грн.).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо неврахування судом при вирішенні даного спору того, що зазначені судові рішення по попередній справі в даний час оскаржені в касаційному порядку і згідно ухвали Верховного суду України від 07 вересня 2009 року відкрито касаційне провадження та у відповідності до статті 201 ЦПК України, тому суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі.

При цьому судова колегія враховує те, що відповідно до статті 201 ЦПК України не встановлено неможливості розгляду цієї справи до вирішення в касаційному порядку у Верховному Суді України вказаної касаційної скарги та апелянтом не представлена ухвала щодо зупинення виконання вказаних судових рішень.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що позов, поданий після закінчення процесуальних строків і його слід було залишити без розгляду, т.я. судом встановлено, що позов подано 9 вересня 2009 року з дотриманням тримісячного строку передбаченого ст.233 КЗпПУкраїни, перебіг якого слід рахувати з часу вступу в силу рішення апеляційного суду Львівської області від 09.06.2009 року.

Рішення відповідає вимогам процесуального та матеріального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Телекомпанія "ТЕТ" відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: