Макарівський районний суд Київської області
17 червня 2010 року Макарівський районний суд Київської області вскладі судді ДЗЮБИ Н.М. при секретарі Приходько О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільноїсумісної власності та визнання права спільної сумісної власності на сарай, факту спільного сумісного користування та встановлення права спільного постійного користування земельною ділянкою,
Позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на 1/2 частину сараю та визнанняправа постійного користування 1/2 частиною земельної ділянки, посилаючись на те, що вона з 1984 по 2002 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2.З 1992 року їхня сім»я користувалась земельною ділянкою 0,15 га в смт.Макарів, вул.Ворошилова,40, яка зареєстрована на відповідача. При розірванні шлюбу вони домовились, що відповідач відмовляється від земельної ділянки та залишає її за нею та дітьми, що підтверджується розпискою відповідача.На даний час ОСОБА_2Д,здійснює приватизацію земельної ділянки з метою її продажу. 24.12,2008 року вона звернулась до Макарівської селищної ради з проханням вилучити земельну ділянку у ОСОБА_2 та передати її їй у користування, але в цьому їй було відмовлено, оскільки потрібна добровільна відмова ОСОБА_2 від земельної ділянки, якої немає. В 1993 роді, на даній земельній ділянці вона з відповідачем побудували сарай, що є їхньою спільною власністю, а тому вона має право на ? частину цього сараю. При переході права власності на будівлю до неї переходить і право користування 1/2 частиною земельної ділянки. Тому за захистом своїх порушених прав вона звернулась з позовом до суду та просила визнати за нею право власності на 1/2 частину сараю та визнати за нею право постійного користування 1/2 частиною земельної ділянки.
Під час розгляду справи позивач уточнила свої позовні вимоги та просила суд встановити факт спільної сумісної власності сторін на сарай та визнати за нею право спільної сумісної власності на сарай, а також встановити факт спільного постійного користування земельною ділянкою та визнати за нею право спільного постійного користування земельною ділянкою.
В судовому засіданні позивач та її представник Наумов І.0. позовні вимоги підтримали.
Представник відповідача ОСОБА_2-ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідне до ст.22 КпШС України спільним майном подружжя є майно, що придбане подружжям за цивільно-правовими угодами або
Створене за рахунокспільної праці та коштів. Спірна земельна ділянка є власністю територіальної громади, надана в користування відповідачу і не може бути спільною власністю подружжя та не підлягає поділу. Будь-які угоди сторін щодо земельної ділянки, яка не їх власністю.не мають юридичного значення. Сарай не є самостійним об»єктом права власності. Жилий будинок сторонами не побудований та в БТІ не зареєстрований. А тому позивач має право ставити питання перед відповідачем лише про відшкодування їй 1/2 частини затрат, понесених в зв»язку з будівництвом даного сараю.Просив в задоволенні позову відмовити.
Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить довисновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.1984 року по 23.05.2002 року. Згідно рішення X сесії Макарівської селищної ради народних депутатів 21 скликання від 25.02.1992 року , ОСОБА_2була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель розміром 0,15 га в смт. Макарів, вуд.Ворошилова.На даній земельній ділянці сторони у справі побудували сарай. Позивачка ОСОБА_1 24.12.2008 року звернулась з заявою до Макарівської селищної ради про вилучення у ОСОБА_2 спірної земельної ділянки 0.15 га, але отримала відмову в зв»язку з відсутністю добровільної відмови ОСОБА_2 від наданої йому земельної ділянки.
Згідно довідки КП КОР «Макарівське БТІ» на земельній ділянці в смт.
Макарів,вул.Ворошилова,40 жилий будинок відсутній, але побудований сарай. Відповідно ст.132 ЦК України в редакції 1963 року, сарай є приналежністю жилого будинку, який сторони не побудували, і не є самостійним об»єктом права власності. А тому, позивач після розірвання шлюбу мала право вимоги до відповідача про компенсацію їй половини затрат на будівництво даного сараю, побудованого сторонами в зареєстрованому шлюбі.
Спірна земельна ділянка була надана під будівництво жилого будинку відповідачу ОСОБА_2 в 1992 році та спільно використовувалась відповідачем та позивачкою як членом сім»ї користувача земельної ділянки. Спільне сумісне користування земельною ділянкою припинено після розірвання шлюбу в 2002 році. На даний час відповідач ОСОБА_2 є землекористувачем спірної земельної ділянки, яка є власністю територіальної громади, і має права на приватизацію даної земельної ділянки.
Позовні вимоги не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають,-
На підставі наведеного та керуючись ст. 132 ЦК України в редакції 1963 р. ст.ст.17,22.23,29 ЗК в редакції 1990 р., ст.118 ЗК України, ст.ст. 10,11,58-60,79,209,215,294 ЦПК України, суд,-"
ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про встановлення факту спільної сумісної власності та визнання права спільної сумісної власності на сарай, факту спільного сумісного користування та визнання права спільного постійного користування земельною ділянкою відмовити.
Заява про апеляційна оскарженнярішення суду може бути подана протягом десяти днівз дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає чинності відповідно до ст.223 ЦПК України.