УХВАЛА

іменем україни

18 березня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.

суддів : Приколоти Т.І,ОСОБА_1,

при секретарі Макойді Н.З.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2009 року,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6-Д.В., ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ОСОБА_10 про визнання недійсними ухвали Дрогобицької міської ради №519 від 22.06.2005 року, Державного акту про право власності ОСОБА_11 на земельну ділянку, зобовязання скасувати запис.

Рішення оскаржила в інтересах позивачів їх представник ОСОБА_2, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову у звязку із порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд безпідставно вирішував спір відповідно до ст. 42 ЗК України, оскільки такі вимоги позивачами не заявлялись. Крім цього зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок у власність громадян у межах норм проводиться один раз по кожному виду використання. Так як міською радою ця ж сама земельна ділянка була передана безоплатно у власність ОСОБА_11 ще у 2003 році, то передача ділянки ще раз у власність оскаржуваною ухвалою міської ради є незаконною. Не відповідає ст. 116 ЗК України оскаржувана ухвала із-за того, що передана у власність ОСОБА_12 земельна ділянка не була у її користуванні, натомість позивачі користуються нею понад 40 років.

Посилається апелянт і на те, що суд не перевірив правильність дотримання процедури передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_12

Порушення норм процесуального права апелянт вбачає у тому, що суд безпідставно послався на судові рішення, вбачаючи їх преюдиційне значення для вирішення спору у даній справі; суд надав оцінку доказам, які не надавались сторонами при розгляді справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_2 та представника позивачів ОСОБА_13 на підтримання скарги, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга є безпідставною і тому її слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За змістом ч.ч. 1, 2, 6, 10 ст. 118 ЗК України громадянами може бути приватизована земельна ділянка, яка перебуває в їх користуванні та їм може бути безоплатно надана у власність земельна ділянка із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної передачі (ст. 121 ЗК України) і рішення з цього питання приймає, зокрема, міська рада за місцем знаходження земельної ділянки.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради народних депутатів №29/2 від 20.01.1972 року ОСОБА_11 передано земельну ділянку площею 600 м2 по вул. Костюшка,1/16 (нині вул. Вагилевича) під будівництво житлового будинку у безстрокове користування. Ухвалою Дрогобицької міської ради від 22.06.2005 року №519 ОСОБА_11 передано безкоштовно у власність земельну ділянку площею 1000 м2 по вул. Вагилевича, 1/16 для обслуговування жилого будинку. На підставі ухвали ОСОБА_11 було видано Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯГ №045798 від 24.05.2006 року.

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є вірним, так як оскаржуваною ухвалою міської ради ОСОБА_11 передано у власність земельну ділянку площею 600 м2 якою вона до цього правомірно користувалась та площею 400 м2 шляхом дорізки до цієї ділянки із земель міськземфонду, розмір земельної ділянки для даного виду використання перевищений не був.

Посилання апелянта на те, що передача земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_11 двічі не відповідає ч. 4 ст. 116 ЗК України є помилковим.

Так, згідно зазначеної норми передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду користування. Це означає, що громадянин має право одержати у власність земельну ділянку у межах норм один раз, а не декілька разів, хоч і в межах норм.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У матеріалах справи відсутні докази, і такі докази не подані апелянтом в суді апеляційної інстанції, про порушення відповідачами прав позивачів. Зокрема, позивачі не довели, які права, як мешканців багатоквартирного будинку, порушені оскаржуваною ними ухвалою, на якій правовій підставі і в яких розмірах вони користуються спірною земельною ділянкою.

Так як суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, то рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: