Справа № 2-1470/10
Провадження № 2/175/283/21
Справа №2-1470/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Макарова М.О.,

при секретарі Ратушній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та довіреності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та довіреності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що він з дружиною вирішили придбати квартиру для дочки. Оскільки він погано бачить, усіма питаннями щодо придбання квартири займалася його дружина. 20.08.2006 року до нього додому у смт. Кіровське приїхав приватний нотаріус Мельник О.І. і повідомив, що він повинен поставити підпис про те, що не заперечує, щоб його дружина придбала квартиру. Позивач декілька разів поставив свій підпис там де зазначив нотаріус. Текст документів йому ніхто не читав. Крім того, нотаріус взяв його паспорт, щоб переписати дані. Через деякий час дружина повідомила йому про те, що вона придбала квартиру. 17.09.2006 року дружина сказала, що вони деякий час поживуть у новій квартирі і погрузивши речі у автомобіль, вони переїхали на квартиру по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружина померла. Після її поховання він дізнався, що його будинок у смт. Кіровське було продано за договором купівлі-продажу від 29.08.2006 року нотаріусу ОСОБА_3 за довіреністю, яку позивач нібито давав на ім`я ОСОБА_2 .

Вважає, що договір купівлі-продажу та довіреність є незаконними, оскільки він ніяких документів щодо продажу свого будинку та довіреності не підписував, не мав наміру продавати свій будинок і чому замість нього у довіреності розписувалася його дружина - не знає. Вважає, що неправомірними діями відповідачів йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 100000 грн. А оскільки, будинок, який йому належав, було пошкоджено, вважає, що відповідачі повинні відшкодувати йому також і матеріальну шкоду у розмірі 50000 грн.

Просив визнати довіреність та договір купівлі-продажу від 29.08.2006 року недійсними та стягнути з відповідачів на його користь матеріальну та моральну шкоду.

Правонаступник позивача ОСОБА_6 , який допущений до участі у справі, оскільки під час у розгляду справи позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав і просив у задоволенні позовних вимог відмовити, а також суду пояснив, що з позивачем його познайомив ОСОБА_3 . На прохання ОСОБА_3 він підшукав для ОСОБА_7 квартиру по АДРЕСА_1 , договір купівлі-продажу якої було оформлено ОСОБА_3 , як нотаріусом, 21.08.2006 року. Він діяв від імені ОСОБА_7 за довіреністю.

29.08.2006 року він зустрівся з ОСОБА_3 біля нотаріальної контори по АДРЕСА_2 для передачі йому документів по квартирі. Погонці, які були там присутні, запропонували йому оформити на нього довіреність від імені ОСОБА_1 на продаж будинку. Ця довіреність була оформлена у приватного нотаріуса Кобельницького С.В., а після цього був оформлений договір купівлі-продажу будинку

АДРЕСА_3 між ним, за довіреністю від ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Кудрявцевою Т.М. При укладанні договору купівлі-продажу будинку, який належав ОСОБА_1 , гроші за цим договором ОСОБА_3 йому не передавав. Після цього допомагав перевести речі ОСОБА_8 на квартиру по АДРЕСА_1 та за дорученням ОСОБА_3 віддав ОСОБА_1 близько 10000 грн. на лікування.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що влітку 2006 року, будучи в гостях у своїх знайомих у смт. Кіровське, сказав, що хоче придбати там будинок або земельну ділянку. Йому порекомендували звернутися до ОСОБА_8 , які хотіли продати свій будинок. Коли він звернувся до Погонців, вони йому сказали, що хочуть обміняти будинок на квартиру у місті Дніпропетровську на першому поверсі. За домовленістю з подружжям Погонців він підібрав для них квартиру і був укладений договір купівлі-продажу квартири. Питання щодо вартості будинку, який належав ОСОБА_1 , сторонами не обговорювалося. Від імені ОСОБА_7 діяв ОСОБА_2 , якому вона дала довіреність. Гроші за квартиру продавцеві цієї квартири платив ОСОБА_3 у розмірі 26 000 доларів. Документи на нову квартиру забрала ОСОБА_7 - дружина позивача. Через тиждень був підписаний договір купівлі-продажу будинку між ним та ОСОБА_2 , який діяв за довіреністю від позивача. ОСОБА_1 відмовився особисто укладати договір і сам попросив, щоб оформили довіреність на ОСОБА_2 . При укладанні договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 гроші нікому не платилися. Потім поїхали до Погонців та запропонували їм свої послуги по перевезенню їх речей з будинку на квартиру, на що вони погодилися. Після переїзду Погонців на квартиру, він віддав ОСОБА_1 особисто ще 12 000 грн. Вважає, що позовні вимоги надумані і просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав заперечення відповідача та просив відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І. у судове засідання з`явився та пояснив, що 29.08.2006 року до нього у нотаріальну контору звернулися подружжя ОСОБА_9 з проханням посвідчити довіреність на ім`я ОСОБА_2 на продаж будинку АДРЕСА_3 . Були пред`явлені паспорта ОСОБА_1 та його дружини, їм були роз`яснені права і прочитана уголос довіреність. Крім того, дружина позивача прочитала довіреність. Позивач користувався окулярами, але попросив, щоб замість нього підпис у довіреності поставила саме дружина. Довіреність забрав ОСОБА_1 .

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцева Т.М. у судове засідання з`явилася та пояснила, що 29.08.2006 року до неї вранці звернувся ОСОБА_3 з проханням посвідчити договір купівлі-продажу будинку, вона йому відмовила, оскільки була зайнята, але призначила час зустрічі о 17.00 годині того ж дня. У зазначений час приїхав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з довіреністю на його ім`я від ОСОБА_1 . Всі документи на будинок АДРЕСА_3 були у ОСОБА_3 . Вона, як нотаріус, перевірила відсутність заборон на будинок, всі документи та посвідчила договір купівлі-продажу. Сторони розрахунки в нотаріальній конторі не проводили, а підтвердили, що розрахунки вже проведені.

Суд вислухавши пояснення сторін, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.05.1994 року (а. с. 34-35) належав на праві власності будинок АДРЕСА_3 . Згідно довідки виконавчого комітету Кіровської селищної ради №1436 від 25.04.2006 року (а. с. 36) за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . 21 серпня 2006 року приватним нотаріусом Мельником О.І. - відповідачем по справі був посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 (а. с. 73), укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 , який діяв по довіреності від імені ОСОБА_7 від 19.08.2006 року (а. с. 78).

Згідно заяви ОСОБА_1 (а. с. 79) від 19.08.2006 року, він не заперечує проти купівлі його дружиною ОСОБА_7 вищевказаної квартири. 29 серпня 2006 року ОСОБА_2 , діючий за довіреністю від імені ОСОБА_1 (а. с. 12), уклав договір купівлі-продажу належного ОСОБА_1 на праві власності будинку АДРЕСА_3 з ОСОБА_3 (а.с. 31). Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою є:

1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди;

2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками;

3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року №3. Аналогічна позиція висловлена і в ч.ч. 3 та 7 п. 13 роз`яснень президії Вищого Арбітражного Суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних з визнанням угод недійсними» від 12 березня 1999 року №02-5/11.

Судом також встановлено, що 29 серпня 2006 року ОСОБА_2 , який діяв від імені позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої в той же день приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобельницьким С.І., було укладено договір купівлі-продажу належного ОСОБА_1 на праві власності будинку по АДРЕСА_3 , за яким будинок придбав ОСОБА_3 .

Проте в судовому засіданні доказів того, що наміру, продавати будинок позивач ОСОБА_1 не мав, довіреності з правом продажу будинку ОСОБА_2 не давав і відчуження будинку відбулося всупереч його волі не надано, оскільки для визнання недійсним правочину як такого, що вчинений у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, необхідною умовою є вчинення представником таких дій з метою отримання власної або обопільної вигоди, на шкоду довірителю та в межах наданих довірителем повноважень, що унеможливлює визнання такого договору недійсним з підстав, передбач ст. 232 ЦК України.

Крім того в судовому засіданні не встановлено, чи переслідував ОСОБА_2 мету отримання власної вигоди в результаті таких своїх дій, що теж є обов`язковою умовою визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України.

Згідно ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин, а за змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи па тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , прибувши до нотаріальної контори до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кобелецького С.І., користувався окулярами, але просив, щоб замість нього підпис у довіреності поставила саме дружина. За таких обставин приватний нотаріус, встановивши особу ОСОБА_1 та враховуючи його особисте повідомлення про поганий зір та нездатність підписати правочин, вчинив дії, передбачені ст. 207 ЦК України та п. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 року.

Згідно ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Як вбачається з матеріалів справи, приватний нотаріус вчинив посвідчувальний напис на довіреності, виданій ОСОБА_1 , підписаній від його імені і в його присутності ОСОБА_11 (дружина ОСОБА_1 ) з попереднім ознайомленням довірителя із змістом правочину, що підтверджується показаннями ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Кобелецького С.І., свідка ОСОБА_12 .

Водночас у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що громадянин ОСОБА_1 у нотаріальну контору не з`являвся, а також докази того, що ОСОБА_1 в момент видачі довіреності перебував в іншому місці не надано.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, проте позивач інших доказів на підтвердження своїх вимог не надав, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 1 1, 57, 60, 209, 212-214 ЦПК України, ст.207, 209, 232, 245, 657 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу та довіреності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя М.О. Макаров