Справа №22-ц-1823/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_1, ОСОБА_3

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну

справу

за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми, про відшкодування моральної шкоди,-

встановила:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 4 500 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення ВАТ «Сумське МИВ О ім. М.В. Фрунзе» оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити. Вказує, що підстав для відшкодування моральної шкоди позивачеві немає.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе», який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_5, який просив відхилити апеляційну скаргу, пояснення представника третьої особи, який вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 з 26.03.1979 року по 14.07.2009 знаходився в трудових відносинах з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе». (а.с.3-5).

В період з 08.08.1983 року по 02.04.2007 року він працював котельником цеху № 4. 06.02.2008 року було складено акт № 5 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, яким встановлено, що захворювання ОСОБА_5 виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій. Причина професійного захворювання-проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу, загазованості (а.с. 6, 11).

У квітні 2008 року ОСОБА_5 вперше було встановлено 20 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання строком на 1 рік. Перебуваючи на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачу було встановлені діагнози професійних захворювань - вібраційна хвороба 2 ступеню від впливу локальної вібрації та нейросенсорна туговухість 3 ступеня, зниження слуху професійного характеру (а.с.8-9, 13).

29.01.2009 року був складений акт № 6, де зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок роботи в котельно-зварювальному цеху № 4 котельником у звязку з недосконалістю технологій (а.с.7,12),

28.04.2009 року ОСОБА_5 вперше була встановлена 3 група інвалідності внаслідок професійного захворювання на строк до 01.05.2010 року, а також встановлено 45 % втрати професійної працездатності на строк до 28.04.2010 року, в тому числі 25 % - первинно, а 20 % повторно, (а.с. 10).

Відповідно до висновку експертизи № 953 від 05.10.2009 року медичні ознаки моральної шкоди в результаті професійного захворювання у ОСОБА_5 відсутні (а.с.22).

Відповідно до копій постанов Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми позивачу виплачені одноразова допомога у розмірі 38 820 грн. та щомісячно відшкодовується сума втраченого потерпілим заробітку в сумі 507 грн.23 коп., а також одноразова допомога у розмірі 40 140 грн. з щомісячним відшкодуванням суми втраченого заробітку 634 грн.04 коп., а також позивач отримує пенсію по інвалідності 544 грн. щомісячно та відшкодовувалися витрати на медичне та соціальне забезпечення (а.с. 29-33).

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 237-1 КЗпП України надає право працівникові на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з розясненнями, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в перенесенні ним моральних страждань у звязку з ушкодженням здоровя та порушенні нормальних життєвих завязків через погіршення стану здоровя. Оскільки на час встановлення групи інвалідності (висновок МСЕК) і час звернення ОСОБА_5 до суду положення ст. ст. 21, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» щодо обовязку Фонду відшкодовувати моральну шкоду втратили чинність, таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, за правилами ст. 237-1 КЗпП України повинен відшкодовувати роботодавець у разі встановлення судом тих юридично важливих обставин, які визначені законом.

З твердженням апелянта про те, що оскільки відповідно до висновку обласного Центру медико-соціальної експертизи від 5.10.2009 року, проведеного в рамках судового розгляд справи, медичних ознак моральної шкоди в результаті професійного захворювання у ОСОБА_5

відсутні, тому моральна шкода ОСОБА_6 не заподіяна, колегія суддів погодитись не може. Висновок обласного Центру медико-соціальної експертизи не є достатньою підставою для відмови позивачу у стягненні моральної шкоди, по-перше, в ньому зазначено, що не встановлено факту медичних ознак заподіяння моральної шкоди, однак такі факти бувають не тільки медичні. По-друге, висновок експертизи є одним із засобів доказування і оцінюється судом поряд з іншими доказами у відповідності зі ст. ст. 57, 212 ЦПК України.

Посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк звернення за захистом порушеного права, що встановлений ст.233 КЗпП України терміном три місяці, також не може бути підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Відхиляючи ці доводи відповідача, суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що відповідно до п. З ч.І ст.268 ЦК України позовна давність не розповсюджується на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують.

За таких обставин, коли суд ухвалив' рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково - виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Судді: (підпис)

Судді: (підпис)

Судді: (підпис)