Справа №2а-1514/10 02.11.2010 02.11.2010 02.11.2010
Справа № 22ц-7906/10. Головуючий у 1 інстанції Закревський В.І.
Категорія - 27. Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

2 листопада 2010 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання Меріковою Д.В.,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення своєчасно неповернутої суми позики.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши в межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

21 червня 2010 року ОСОБА_3 предявив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

21 грудня 2009 року за договором позики, укладеному в усній формі, він передав відповідачці у власність 5 000 гривень під зворотне зобовязання тої повернути таку ж суму грошових коштів до 1 квітня 2010 року, про що нею складено розписку.

У подальшому відповідачка в односторонньому порядку відмовилася від виконання взятого на себе за договором обовязку, своєчасно позику не повернула і відмовляється повернути її у майбутньому.

Посилаючись на виписані обставини, просив стягнути з відповідачки на його користь 5 000 гривень неповернутої позики і понесені ним судові витрати.

Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що грошей від позивача не отримувала, розписку, що є у справі, видала іншій особі, а тому не має перед тим будь-яких боргових зобовязань.

Рішенням місцевого Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Скаргу обґрунтувала невідповідністю висновків суду обставинам справи та чинному цивільному законодавству.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без змін, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, місцевий суд виходив з того, що 21 грудня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в усній формі було укладено дійсний договір позики, за яким позивач передав відповідачці в борг 5 000 гривень, а та - зобов'язалася повернути таку ж суму позики у взаємоузгожений сторонами строк, про що видала розписку. Проте, до звернення до суду з позовом відповідачка обов'язку не дотрималася, взяту за договором суму позики позивачеві не повернула. Іншого, допустимими та належними доказами вона не довела, хоча за ст. 60 ЦПК України, то є її обовязком. За такого і, відповідно до глави 71 ЦК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму неповернутої позики та понесені тим судові витрати.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими і законними.

Так, за ст. ст. 11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зокрема, є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Якщо закон потребує простої письмової форми договору, а сторони такої вимоги не додержалися, то за загальним правилом, це не має наслідком його недійсності, крім випадків прямо встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими, крім свідчень свідків, доказами

Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обовязки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобовязання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом.

Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

У разі порушення зобовязання однією стороною інша сторона має право на відшкодування завданої їй майнової шкоди, при цьому, таке відшкодування не звільняє боржника від обовязку виконати зобовязання в натурі.

Виписане вище у повній мірі стосується і договору позики.

Відповідно ж ст.ст. 1046 1047, 1049-1051 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобовязання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обовязку.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання позики, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень тягне за собою протилежний результат.

По даній справі позивач належними та допустимими засобами довів, що за усним договором позики передав відповідачеві 5 000 гривень, а той, у визначений сторонами строк їх не повернув, хоча і взяв на себе такий обовязок, і відмовляється повернути в майбутньому.

За такого і, взявши до уваги відсутність у відповідачки доказів іншому, відповідно до названих вище статей ЦК України, неповернуту суму позики слід стягнути з позичальниці на користь позикодавця за судовим рішенням.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень відповідачки про недійсність, через відсутність повних даних позичальника, розписки, то вони не можуть братися до уваги, оскільки цивільним законом не передбачено чітко обумовленої форми розписки на підтвердження взяття позики, тим більше не передбачено її недійсності у звязку з таким.

Між тим, сам факт знаходження у особи власноручно написаної позичальником розписки про отримання грошової суми в борг вже є належним та допустимим доказом договірних правовідносин і невиконання його умов стороною, яка це оспорює.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий судді