Справа № 22- 670 Головуючий у І-й інстанції Олексієнко М.Ю.
Категорія справи 19 Доповідач в апел. Інстанції - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Штефаніца Ю.Г.,

при секретарі: Панчук І.С.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Універсал Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання незаконною зміну умов договору, зобов»язання провести перерахунок коштів та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 р. позов задоволено частково. Визнано незаконною односторонню зміну умов кредитного договору №19/269-07к від 31 липня 2007 року пункту 1.1 щодо збільшення процентної ставки. Зобов»язано Відкрите акціонерне товариство «Універсал Банк» провести перерахунок сплачених ОСОБА_4 коштів на погашення кредиту та процентів за ставкою, згідно укладеного кредитного договору. Стягнуто моральну шкоду 2000 грн.

Дане рішення оскаржив відповідач - ПАТ «Універсал Банк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом порушено норми матеріального права. Зазначає, що застосування судом положення ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (яке набуло чинності з 10.01.2009) до правовідносин, що виникли у 2007 році та спір, відносно яких виник ще до набуття чинності нових норм вказаного законодавчого акту, є неприпустимим та грубим порушенням норм матеріального права. Суд неправомірно задовольнив вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1167 ЦК України, не врахувавши, що відшкодування шкоди на підставі зазначеної застосованої судом норми закону можливе лише з делікту, в той час, як між сторонами спору існували відносини на підставі договору, умовами якого відшкодування моральної шкоди не передбачено. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 13 липня 2007 року позивач уклала з відповідачем договір кредиту з метою придбання автомобіля на суму 18.000 доларів США з відсотковою ставкою у розмірі 12% річних. Кредит позивачка погашала згідно розробленого банком графіку, у зв»язку з чим у неї не було жодної заборгованості перед відповідачем до моменту односторонньої зміни банком процентної ставки за користування кредитом з 12% до 17% річних з висловленою їй пропозицією укласти додаткову угоду до кредитного договору, яку вона відмовилась укладати, оскільки така ущімлювала її права позичальника та істотно змінювала умови первісного договору. Зазначеними неправомірними діями відповідача їй було заподіяно моральної шкоди. Просила суд визнати незаконною односторонню зміну умов кредитного договору щодо збільшення процентної ставки, зобов»язати ВАТ «Універсал-Банк» провести перерахунок сплачених нею коштів на погашення кредиту відповідно до умов кредитного договору, а також стягнути моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та понесені нею судові витрати.

Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 19/269-07к від 31 липня 2007 року (а.с.5), банк надав позивачці у тимчасове платне користування кредит у розмірі 18.000 доларів США із процентною ставкої у розмірі 12% річних.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України, зміна умов договор допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.7.1.2 згаданого договору (а.с.6), при зміні обліково ставки Національного банку України, інфляційного індексу чи кон»юктурі ринку попиту на кредитні ресурси банк має право переглянути встановлену договором процентну ставку за користування кредитом, про що повідомляє позичальника у письмовій формі за 10-ть календарних днів до дня встановлення нової ставки.

Судом встановлено, що відповідач змінив розмір процентної ставки з 12% на 17% в односторонньому порядку без повідомлення про це позивачки та без її згоди.

Тому суд прийшов до вірного висновку, що слід задоволити позов в частині визнання незаконною зміну відповідачем умов договору зобов»язання провести перерахунок коштів відповідно до умов первісного договору, де зазначено проценту ставку за користування кредитом розмірі 12% річних.

В засідання апеляційного суду представлено лист відповідача № С 7090 від 11.03.2009 року про те, що позивач повідомлялась про зміну процентної ставки листами від 30.06.2008 року та 15.07. 2008 року. По клопотанню представника відповідача апеляційним судом відкладались судові засідання з метою представити дані про відправку цих листів, однак доказів про відправку цих листів в судові засідання представником відповідача так і не представлено (а.с.87-88).

Представник позивача категорично заперечив отримання нею цих листів.

Таким чином висновок суду про те, що відповідач в односторонньому порядку без повідомлення про це позивачки та без її згоди змінив розмір процентної ставки не спростований апелянтом.

Суд покликався в рішенні на те, що відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ст. 1056-1ЦК України, банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтом договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитним договором, за винятком випадків встановлених законом.

Однак ці норми на час даних правовідносин не діяли.

Тому судова колегія вважає, що ці покликання слід визнати помилковими.

В той же час статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168.

Зміни до кредитних договорів допускаються лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 651 ЦК України).

Також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором (стаття 652 ЦК України).

Відповідно до пункту 4 статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Оскільки встановлено, що відповідач в односторонньому порядку без повідомлення про це позивачки та без її згоди змінив розмір процентної ставки, тому позовні вимоги в цій частині підставно задоволено.

Таким чином, покликання апелянта на те, щодо необґрунтованості висновків суду про неправомірність зміни відповідачем процентної ставки за кредитом є безпідставні.

Судом також стягнуто з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 2000 гривень, виходячи з того, що позивачу дійсно задана моральна шкода, оскільки йому завдані душевні страждання.

При цьому суд вказав, що згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

В той же час не враховано, що між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані законодавством про захист прав споживачів, а не нормами законодавства про відшкодування шкоди (глава 82 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.4 ЗУ „Про захист прав споживачів споживач має право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

У вказаному договорі не передбачено відшкодування моральної шкоди.

Також судом не враховано, що допустимих доказів щодо моральної шкоди відповідно до ст.57 ЦПК України позивач не представив.

В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції вказано, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів. Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків. Тому пояснення зазначених осіб, отримані не за процедурою допиту свідків (стаття 184 ЦПК), не можуть використовуватися як засіб доказування.

З матеріалів справи вбачається, що письмових доказів щодо моральної шкоди позивачем не представлено. Він також не допитувався судом за процедурою допиту свідків.

Таким чином при вирішенні позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суду слід було врахувати, що в даному конкретному випадку, підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні та позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, тому в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду в частині стягнення моральної шкоди слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 526, 611, 651, 1054, 1056-1,1167 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, п.1, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 314 ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 листопада 2009 р. в частині стягнення моральної шкодискасувати та постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ПАТ «Універсал Банк» про стягнення моральної шкоди- відмовити.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: