Справа №22-ц-2736/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостоянка»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостоянка» про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 р. позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостоянка» на користь ОСОБА_2 суму втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 2023,76 грн., моральну шкоду в розмірі 100 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн., та витрати на повернення експертизи в розмірі 244, 26 грн., а всього 3868 грн. 02 коп., а також в рахунок повернення судового збору 51 грн. та в відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 250 грн., а всього 4169 грн. 02 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були невірно застосовані норми матеріального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, а саме, автомобіля ВАЗ 21070 д.н. ВМ 9725АК, 2008 року випуску (а.с. 42).

ТОВ «Автостоянка» зареєстроване як юридична особа з 21 травня 2001 року.

13 березня 2009 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Автостоянка» строком на один місяць був укладений договір зберігання належного йому на праві власності вищеназваного автомобіля ВАЗ 21070.

Вказаний договір укладено шляхом видачі відповідачем фіскального чеку № 1643 від 13.03.2009 року (а.с.17).

Вищеназвані обставини сторонами не оспорюються.

27 травня 2009 року позивач звернувся до суду з названим позовом і посилався на те, що 28 березня 2009 року близько 17.00 год. він залишив свій автомобіль на території автостоянки (вул.Привокзальна,1), повернувся 01 квітня 2009 року, близько 07.00 год., і виявив на автомобілі механічне пошкодження зовнішньої панелі дверей передніх лівих (ас.12). За відповідною заявою ОСОБА_2 органами ДАІ УМВС України в Сумській області було зафіксовано факт пошкодження автомобіля позивача, 01.04.2009 р. був складений Протокол огляду місця дорожньо-транспортної події (а.с. 4,5).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для задоволення позову. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування ;

- до ст. 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі ;

- до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей ;

- до ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця ;

- до ст.977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов'язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів регламентують Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 115.

Відповідно до пп.1, 8, 27 ці Правила регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам (надалі - автостоянки) (п.1);

Працівники автостоянки зобов'язані надавати послуги з дотриманням вимог Закону України "Про захист прав споживачів", знати і виконувати ці Правила (п.8);

Автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку(п.27).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були підстави для висновку про те, що автомобіль позивача був пошкоджений в період його перебування під охороною ТОВ «Автостоянка» при обставинах, зазначених у позовній заяві.

При цьому суд обґрунтовано поклав в основу своїх висновків докази, надані позивачем щодо виявлення 01.04.2009 р. механічних пошкоджень на його автомобілі, зокрема, Протокол огляду місця дорожньо-транспортної події, довідку-висновок посадової особи міліції та ін. ( ас. 5, 6-33).

Слід зазначити, що відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень про те, що автомобіль позивача був пошкоджений ще до залишення його на зберігання ТОВ «Автостоянка». Представник ТОВ «Автостоянка» пояснив, що в посадові обовязки охоронників ТОВ «Автостоянка» не входить обовязок оглядати транспортні засоби, які беруться на зберігання ТОВ «Автостоянка». В такому разі відповідач, при наявності для цього підстав, позбавляє себе можливості зафіксувати наявність пошкоджень у речі, яка береться на зберігання.

Доводи відповідача про те, що якщо й допустити, що пошкодження автомобіля позивача сталися під час знаходження його у ТОВ «Автостоянка», але ці пошкодження сталися з вини третіх осіб, - такі доводи не звільняють відповідача від обовязку відшкодувати позивачу шкоду, так як ця шкода була заподіяна внаслідок неналежного зберігання ТОВ «Автостоянка» автомобіля позивача.

Таким чином відповідно до положень ст.ст. 949, 950 ЦК України відповідач зобовязаний відшкодувати шкоду, заподіяну позивачу внаслідок неналежного зберігання його майна, так як відповідач не надав доказів про те, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що при вирішення спору суд першої інстанції не мав підстав керувався положеннями ст. 950 ЦК України, так як ці доводи ґрунтуються на невірному розумінні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 955 ЦК України положення параграфа 1 глави 66 застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Колегія суддів вважає, що на договір зберігання транспортних засобів у повній мірі розповсюджуються положення параграфа 1 глави 66 ЦК України, оскільки статтею 977 ЦК не передбачено іншого, а отже, окрім вказаного у ній, зберігач зобов'язаний, по-перше, вживати всіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності транспортного засобу ( ст. 942 ЦК України), а також зобов'язаний повернути транспортний засіб в такому стані, в якому його було прийнято на зберігання ( ст. 949 ЦК України).

За наведених обставин є необгрунтованими доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду в частині задоволення позову про стягнення матеріальної шкоди. Колегія суддів вважає, що у вищенаведеній частині рішення суду є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення суду в цій частині.

Проте колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не відповідає вимогам діючого законодавства.

Ухвалюючи рішення про стягнення 100 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 23 ЦК України ( крім того, позивач посилався ще й на положення ст. 1167 ЦК України ).

При цьому суд не звернув уваги на те, що статтею 23 ЦК передбачається можливість відшкодування моральної шкоди як одного із можливих способів захисту цивільних прав та інтересів. Однак, вирішуючи питання про застосування норми права, яка регулює спірні правовідносини, суд не врахував роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями від 25 травня 2001 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законами «Про інформацію», «Про авторське право і суміжні права»; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договору зберігання транспортних засобів, а відтак ст.1167 ЦК України, яка поширюється на позадоговірні правовідносини, не може бути застосована при вирішенні цього спору. Не може бути застосована при вирішенні даного спору і ст.23 ЦК України, так як спірні правовідносини мають регулюватися спеціальними нормами права, а саме, загальними положеннями про зберігання (параграф 1 глави 66) та ст. 977 ЦК України.

Не може бути застосовано й Закон України «Про захист прав споживачів». Згідно зі ст. ст. 4, 22 указаного Закону моральна шкода відшкодовується у разі заподіяння її небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У зв'язку з тим, що судом таких обставин не встановлено, підстав для застосування вказаного Закону й стягнення сум на відшкодування моральної шкоди також немає.

Оскільки суд неправильно застосував матеріальну норму права, яка поширюється на позадоговірні зобов'язання, а застосування Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає за наявності вказаних обставин задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, ст. 308, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостоянка» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автостоянка» про стягнення 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди відмовити у звязку з його необгрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -