Справа №22ц-7282/10 Головуючий у 1-й інстанції: Слиш А.Т.
Категорія: 30 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Панчуку І.С.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 травня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 травня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі вказує, що рішення суду є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суперечить фактичним обставинам та зібраним доказам. Зокрема, зазначає, що судом порушено вимоги ст.ст.129, 156, 157, 209 ЦПК України. Безпідставним вважає посилання суду на ст.60 ч.1 цього ж Кодексу, так як ним було надано суду акти від 5 та 12 травня 2009 року, в яких зазначено виявлені пошкодження у його квартирі та причину цих пошкоджень. Вважає також, що судом невірно застосовані ст.ст.1166 ч.2, 1167 ЦК України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 майнової та моральної шкоди, заподіяної залиттям квартири, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні йому шкоди та не подано доказів на підтвердження розміру такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Належних доказів, які б підтверджували його вимоги, позивачем не подано, а подані ним акти від 5 та 12 травня 2009 року не можуть бути доказами вини відповідача, оскільки відомості, викладені у них, щодо причин залиття квартири АДРЕСА_1, ґрунтуються лише на припущеннях, оскільки у квартиру ОСОБА_3 члени комісії, які складали ці акти, не заходили і не залучали його для участі у складанні цих актів.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм оцінки належну оцінку.

Порушення судом вимог ст.ст.129, 156, 157 ЦПК України, на що покликається апелянт, не може бути підставою для скасування рішення.

Покликання ОСОБА_2 на порушення судом ст.209 ЦПК України спростовується журналом судового засідання(а.с.38-39), на який позивач в порядку ч.1 ст.199 ЦПК України зауважень щодо його неповноти чи неправильності не подавав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: