АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
№22-ц -3087/10. Головуючий 1 інстанції-
Категорія: трудові ОСОБА_1
Доповідач - Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Міненкової Н. О.

суддів: Гальянової І.Г.

ОСОБА_2

при секретарі: Григоренко К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Кріст » , третя особа у справі ОСОБА_4 про скасування наказу, зобов»язання видання наказу, стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

27 січня 2009 року позивач звернувся у суд з позовом, в якому, з урахуванням його уточнень та доповнень, просив скасувати наказ № 11/к/08 від 16.12.2008 року ТОВ фірми «Кріст» про його звільнення з роботи за п.2 ст. 41 КЗпП України та зобов»язати відповідача видати наказ про його звільнення за ст. 38 КЗпП України. Стягнути з відповідача на його користь не отриману заробітну плату за листопад та грудень 2008 року у сумі 771 грн. 88 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку з 01.09.2007 року по 16.12.2008 рік в сумі 728 грн.04 коп. та 5566 грн. компенсації за затримку розрахунку, поновивши строк для звернення до суду з вказаним позовом . Також просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, розмір якої визначає у 10 000 грн. та 300 грн. витрат на правову допомогу.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з 01.09.2004 року він знаходився з відповідачем в трудових правовідносинах та з 12.10.2007 року працював на посаді заступника директора фірми. Наказом № 11/к/08 від 16.12.2008 року він був звільнений з зазначеної посади на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України- втрати довіри.

Зазначений наказ вважає незаконним посилаючись на те, що з ним не укладалось договору про матеріальну відповідальність, а при отриманні грошових коштів під звіт, він недостач не мав та претензій до нього не пред»являлось , однак 16.12.2008 року керівник фірми, нічого йому не пояснюючи відсторонив його від роботи та видав йому трудову книжку лише 23.01.2009 року , коли він і дізнався про його звільнення. Також зазначає на невиплату йому відповідачем заробітної плати за листопад, грудень 2008 року та компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09.2007 року по 16.12.2008 року.

Вважає, що вказаними незаконними діями відповідачем йому спричинена моральна шкода.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_3, задоволені частково.

ОСОБА_3 поновлено строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору. Визнано недійсним наказ ТОВ фірми «Кріст» № 11/к/08 від 16.12.2008 року. З ТОВ фірми «Кріст» на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати у сумі 300 грн.

З ТОВ фірми «Кріст» на користь держави стягнуті витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 17 грн. та судовий збір у сумі 37 грн..

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити вказане рішення суду першої інстанції та стягнути з відповідача на його користь : заробітну плату в сумі 771 грн. 88 коп., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 728 грн., середній заробіток за затримку розрахунку в сумі 5566 та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн..

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що в цій частині рішення суду не відповідає обставинам справи та наданим ним доказам.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21 квітня 2010 року, ОСОБА_3 поновлено строк на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились , дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі.

В ч.1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених в суді першої інстанції позовних вимог, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за затримку розрахунку , суд першої інстянцїї виходив з того, що наказ про звільнення позивача визнано незаконним.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, оскільки передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, у вигляді сплати середнього заробітку за затримку розрахунку,не може застосовуватись до виниклих між сторонами правовідносин, так як вказаний вище наказ відповідача про звільнення позивача з роботи , визнано недійсним та ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні позову в частині зобов»язання відповідача звільнити його за ст. 38 КЗпП України , у зв»язку з чим ОСОБА_3 не можна вважати таким, що звільнений з роботи.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заробітної плати за листопада та грудень 2008 року , компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції виходив з того, що позивач непозбавлений можливості отримати їх у відповідача.

При цьому судом першої інстанції встановлено,підтверджено наявними у справі доказами та відповідачем не заперечується ,що на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, відповідачем в порушення вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата позивачеві не виплачена за листопад та грудень 2008 року у сумі 771 грн. 88 коп., як і не виплачена компенсація за невикористану відпустку за період з 01.09 по 16.12.2008 року в сумі 123 грн.31 коп. ( а.с.34-35, 66).

За таких обставин, судова колегія не може погодитись з вказаним висновком суду, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи, а тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за листопад і грудень 2008 року в сумі 771 грн. 88 коп. та 123 грн.31 коп. компенсації за невикористану відпустку за період з 01.09. 2008 року по 16.12.2008 рік. При цьому судова колегія вважає безпідставними та непідтвердженими доказами твердження позивача про те, що ним невикористана відпустка в період з 01.09.2007 року по 16.12.2008 року, а тому його позовні вимоги в частині стягнення такої компенсації в сумі 728 грн., вважає безпідставними не підлягаючими задоволенню.

Крім цього, відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів спричинення такої шкоди.

З вказаним висновком суду погодитись також не можна з таких підстав.

Згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений факт незаконного звільнення відповідачем позивача 16.12.2008 року , тобто порушення з боку відповідача його трудових прав .

При цьому,суд першої інстанції не врахував,що сам факт звільнення у зв»язку з втратою довіри, вже спричинив позивачеві підвищене психологічне навантаження, він вимушений був звертатись до контролюючих органів та у суд за захистом своїх прав, витрачати свій час на участь у судових засіданнях, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин , судова колегія також вважає, що висновки суду в цій частині не відповідають вимогам закону та встановленим судом обставин, у зв»язку з чим і в цій частині рішення суду першої інстанції підстилає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Враховуючи обставини справи, ступінь та тяжкість моральних страждань позивача у зв»язку з порушенням відповідачем його трудових прав, судова колегія встановлює розмір такої шкоди у 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_3

У зв»язку зі зміною рішення суду першої інстанції та стягнення з відповідача на користь позивача вказаних вище грошових сум, також підлягає збільшенню розмір стягнутих з відповідача на користь держави судового збору до 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи до 120 грн..

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 303, 309, 313,316,317,319,218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

апеляційну скаргу ОСОБА_3, задовольнити частково.

Змінити рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2009 року, скасувавши його в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ фірми «Кріст» заробітної плати за листопад та грудень 2008 року , грошової компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди.

Стягнути з ТОВ фірми «Кріст» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за листопад та грудень 2008 року в сумі 771 грн. 88 коп.. грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з 01 вересня 2008 року по 16 грудня 2008 року в сумі 123 грн.31 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Збільшити розмір стягнутого з ТОВ фірми «Кріст» на користь держави судового збору до 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи до 120 грн.

В іншій частині рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2009 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили с моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: