Справа №22ц-2016/10 Головуючий у 1-й інстанції: Мартинишин М.О.
Категорія: 52 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Глинському О.А.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства комерційний банк „Надра на рішення Франківського районного суду м.Львова від 21 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк „Надра про визнання звільнення незаконним, зміну формулювання підстави звільнення та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Визнано звільнення ОСОБА_2 за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним. Змінено дату звільнення ОСОБА_2 з посади Віце-президента-начальника Західного міжрегіонального управління ВАТ КБ „Надра з 06.05.2009 року на 21.12.2009 року, з формулюванням причини звільнення за власним бажанням із посиланням на ст.38 КЗпП України. Стягнуто з ВАТ КБ „Надра на користь ОСОБА_2 198 500,37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2009 року по 21 грудня 2009 року включно. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення суду оскаржило ВАТ КБ „Надра. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, так як прийняте з порушенням норм матеріального права, суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що суд невірно визначив правовідносини між сторонами, безпідставно вважав, що надання письмового звіту позивачем на ОСОБА_5 ВАТ КБ „Надра 4.04.2009 року, не є його письмовими поясненнями з приводу назадовільної роботи Західного МРУ за березень 2009 року. Хибним вважає і висновок суду про те, що протокол ОСОБА_5 від 5.05.2009 року не є основною підставою застосування дисциплінарного стягнення звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, так як порушення позивачем своїх трудових обовязків було виявлено під час проведення аудиторської перевірки в період з 23 го по 29-е квітня 2009 року, що зафіксовано в аудиторському звіті від 30.04.2009 року. Письмові пояснення з приводу цих порушень було зажадано від позивача, що підтверджено письмовими поясненнями ОСОБА_6М від 10.11.2009 року.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 і визнаючи його звільнення з посади віце-президента-начальника Західного міжрегіонального управління ВАТ КБ „Надра за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України незаконним, змінюючи дату звільнення ОСОБА_2 з 06.05.2009 року на 21.12.2009 року з формулюванням причини звільнення за власним бажанням із посиланням на ст.38 КЗпП України та стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 198 500,37 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, місцевий суд виходив з того, що звільнення позивача проведено з порушенням діючого законодавства про працю і він не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був звільнений з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України з посади Віце-президента-начальника Західного міжрегіонального управління ВАТ КБ „Надра згідно наказу № 281-п від 6.05.2009 року.

З копії даного наказу вбачається, що підставами для звільнення ОСОБА_2 є: догана, оголошена йому наказом №277 від 29.04.2009 року; звіт аудиторської перевірки Західного МРУ від 30.04.2009 року; рішення ОСОБА_5 ради банку, протокол №7 від 5.05.2009 року.

Відповідно до п.3.ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського впливу.

Згідно розяснень, даних у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.12.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного стягнення або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково.

Оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді догани було накладене на ОСОБА_2 наказом № 277 від 29.04.2009 року, а з 30.04.2009 року по 5.05.2009 року він перебував на листку непрацездатності, то колегія суддів приходить до висновку, що він просто фізично не міг допустити повторного невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку в період від оголошення йому догани до видачі наказу про звільнення з роботи.

Покликання апелянта на те, що догана позивачу була оголошена рішенням ОСОБА_5 4.04.2009 року, а була оформлена наказом №277 від 29.04.2009 року, є хибним, не ґрунтується ні на зібраних доказах, ні на нормах діючого законодавства, оскільки з витягу із протоколу №1 засідання ОСОБА_5 ВАТ КБ „Надра від 4.04.2009 року вбачається, що ОСОБА_5 лише вирішила оцінити результати діяльності та виконання планів в березні 2009 року Західного МРУ в цілому та Віце-президента-начальника Західного МРУ ОСОБА_2 зокрема негативно, а не оголошувала догани позивачу (а.с.59).

Аудиторський звіт «Про результати перевірки Західного МРУ», витяг з якого знаходиться на а.с.11-33, також не може бути доказом систематичного невиконання позивачем без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, так як він був складений лише 30.04.2009 року, тобто на наступний день після накладення на ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Оскільки з даним аудиторським звітом позивач не був ознайомлений, та як на час його складення вже знаходився на листку непрацездатності, а відтак він не міг дати пояснень щодо викладених у ньому висновків про роботу Західного МРУ.

Не заперечуючи того, що ОСОБА_2 одним поштовим відправленням були надіслані копії наказів № 277 від 29.04.2009 року, № 281-п від 6.05.2009 року та його трудова книжка, відповідач не спростував твердження позивача про те, що ці документи він отримав 13.05.2009 року.

За змістом ч.3 ст.235 КЗпП України у разі визнання звільнення таким, що не узгоджується із чинним законодавством, суд на прохання працівника, який у звязку з допущеними щодо нього порушеннями законодавства про працю не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, може визнати звільнення незаконним і, не поновляючи працівника на роботі, змінити дату звільнення та формулювання його причини з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Оскаржуване рішення відповідає цій нормі трудового законодавства.

Згідно з ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Незважаючи на те, що ОСОБА_2 не бажає продовжувати трудові відносини з відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за ч.3 ст.235 КЗпП України він має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства комерційний банк „Надра відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 21 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: