Справа №22ц-4094/10 Головуючий у 1-й інстанції: Олексієнко М.Ю.
Категорія: 34 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Курій Н.М.

суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 В»ячеславовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої ДТП. Стягнуто в користь ОСОБА_2 із ОСОБА_4 9591,13 грн. майнової шкоди, 1500 грн. моральної шкоди та 767,03 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_4. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим. Підставою цього вказує те, що позивач керував транспортним засобом, який отримав технічні пошкодження, на підставі довіреності. Тому вважає, що оскільки ОСОБА_2 не є власником даного автомобіля, то він не мав права звертатися до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи із ОСОБА_4 9591,13 грн. майнової шкоди, 1500 грн. моральної шкоди та 767,03 грн. судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є володільцем автомобіля НОМЕР_1, оскільки керував ним на підставі довіреності, а тому має право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, в тому числі і від власника майна, відповідно до положень гл. 29 цього кодексу.

Пунктом 1 ч.1ст.395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння.

За ст.398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, установлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, вправі вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до розяснень, даних Пленумом Верховного Суду України в абзаці 2 п.4 постанови від 27.03.1992 року №6 « Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» ( з наступними змінами), під володільцями джерела підвищеної небезпеки розуміються юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського володіння, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Особа, яка управляла автомобілем за усною довіреністю його власника, також може бути визнана при дорожньо - транспортній пригоді володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Оскільки ОСОБА_2 2.12.2008 року, коли відбулась ДТП, управляв автомобілем НОМЕР_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої йому 16.02.2008 року власником даного автомобіля ОСОБА_6, то колегія суддів вважає, що він мав право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а тому, оскільки ухвалене рішення є законним і обґрунтованим, підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 30 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: