Справа №22-ц-1409/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 14 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації у Сумській області, Конотопського міськрайонного суду Сумської області, Державного казначейства України

про стягнення невиплаченої щомісячної премії за 2005-2006 роки, премії до свят та невиплаченої у 2006 році надбавки за інтенсивність роботи,

встановила:

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 14 грудня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТУ ДСА у Сумській області, Конотопського міськрайонного суду Сумської області, Державного Казначейства України про стягнення невиплаченої щомісячної премії за 2005-2006 роки, премії до свят та невиплаченої у 2006 році надбавки за інтенсивність роботи відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася з ухваленим рішенням суду та оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність, висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Перевіривши рішення Буринського районного суду Сумської області від 14 грудня 2009 року в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09 грудня 2004 року працює архіваріусом у Конотопському міськрайонному суді. На підставі наказів голови суду позивачка преміювалась щомісячною грошовою премією в 2005-2006 роках в розмірі 25% середньомісячного заробітку, її було премійовано в 2005 році до свята 8 Березня в розмірі 30% середньомісячного заробітку та встановлено у 2006 році надбавку за інтенсивність праці в розмірі 45% фонду заробітної плати відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №2288 від 13 грудня 1999 року та №268 від 09 березня 2006 року щомісячно. Згідно довідки ТУ ДСА в Сумській області позивачці донараховано але не виплачено, гроші в сумі 2442 гривні 73 копійки.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата складається з основної, додаткової та інших компенсаційних і заохочувальних виплат. Тобто, місцевий судом вірно встановлений той факт, що виплати щодо пред'явлених позовних вимог не відносяться до основних, а порядок виплати

премії регулюється пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів" та постановою Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Відповідно до вищезазначених постанов керівники державних органів у межах затвердженого фонду оплати праці здійснюють преміювання працівників відповідно до їх особистого вкладу В загальні результати роботи, а також до державних і професійних свят ювілейних дат в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі відповідного органу та економії коштів на оплату праці, тобто фактична заборгованість по виплаті премії Конотопським судом відсутня.

Відповідно до ст. 75 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» від 20.12.2005 року встановлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, та здійснюють фактичні видатки на премію та інші види заохочень та винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати, затвердженого у кошторисі для бюджетних установ.

Відповідно до ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно - правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Державна судова адміністрація України, утворена Указом Президента України від серпня 2002 року № 780, є центральним органом виконавчої влади. що здійснює організацій забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції, а також інших органів та установ судової системи (ст. 125 Закону України "Про судоустрій України"). Організаційне забезпечення діяльності судів відповідно до частини другої ст. 119 Закону України "Про судоустрій України» становлять заходи фінансового, матеріально-технічного, кадрового, інформаційного організаційно-технічного характеру, спрямовані на створення умов для повного і незалежно здійснення правосуддя.

Згідно з частиною другою статті 120 Закону України «Про судоустрій України» підпунктом 13 п. 4 Положення «Про Державну судову адміністрацію України», затверджено Указом Президента України від 29 серпня 2002 року № 780, Державна судова адміністрація України відповідно до покладених на неї завдань виконує функції головного розпорядника бюджетних коштів, передбачених на фінансове забезпечення діяльності судів загальної юрисдикції. В свою чергу територіальні управління Державної судової адміністрації розпорядниками коштів нижчого рівня, розпоряджаються коштами в межах кошторису видатків помісячного розпису.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування належні умови для функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно з Порядком касового виконання державного бюджету за видатками, затвердженого наказом Державного казначейства України від 25 травня 2004 року № 89, виділення коштів державного бюджету здійснюється шляхом бюджетно-кошторисного фінансування органа Державного казначейства на основі затверджених для цього кошторисів видатків бюджетих установ. Асигнування, що

передбачаються кошторисами, надаються головним розпорядникам бюджетних коштів, які здійснюють безпосередній розподіл коштів між відповідними установами.

Статтею 2 Указу Президента України від 28 лютого 1997 року № 187 «Про заходи щодо забезпечення наповнення державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни» встановлено, що витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, які фінансуються за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, місцевих бюджетів, здійснюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку не пізніше, ніж в місячний строк після затвердження відповідних бюджетів.

Керуючись частиною другою ст. 51 Бюджетного кодексу України розпорядники коштів Державного бюджету України одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів, відповідно до затвердженого бюджетного розпису. Кошторис є основним плановим документом бюджетної установи, який надає повноваження щодо отримання доходів і здійснення видатків, визначає обсяг і спрямування коштів для виконання бюджетною установою своїх функцій та досягнення цілей, визначених на бюджетний період відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та проводять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Будь-які зобов'язання, взяті фізичними та юридичними особами за коштами Державного бюджету України без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України, не вважаються бюджетними зобов'язаннями. Витрати державного бюджету на покриття таких зобов'язань не можуть здійснюватися (ч. 5, 6 ст. 51 Бюджетного кодексу України).

Згідно з ч. 1, 7 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Після закінчення бюджетного періоду усі бюджетні призначення втрачають чинність.

Відповідно до п. 5 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року № 228, установи мають право брати бюджетні зобов'язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами.

Твердження апелянта проте, що відповідно до наказів голови Конотопського міськрайонного суду Сумської області, їй призначено грошову премію, тому вона має право на її отримання є безпідставними. Оскільки, для визначення розміру та виплати премії перш за все необхідно щоб були кошти на преміювання, а тільки після цього керівник державного органу має право видати наказ про преміювання працівників. Кошториси на 2005-2006 роки затверджувалися Державною судовою адміністрацією України загальною сумою на всі суди області по окремих статтях видатків. Кошториси на кожен суд Сумської області не затверджуються, оскільки головним розпорядником бюджетних коштів є територіальне управління державної судової адміністрації в Сумській області. Потреба в коштах на заробітну плату була задоволена державою в 2005 році на 65% від необхідної суми, у 2006 році на 74 % від необхідної суми. Ці дані були доведені до відома

.

судів та заборонено головам судів видавати накази на премії та надбавки, у зв'язку з відсутністю коштів на дані виплати. Жоден із судів Сумської області не видавав відповідних наказів, крім Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Згідно з Положенням про преміювання та матеріальне забезпечення працівників територіального управління державної судової адміністрації в Сумській області та суддів і працівників місцевих загальних судів в Сумській області, що затверджено наказом № 32/1 від 28.03.2006 року преміювання працівників проводиться відповідно до їх особистого вкладу в загальні результати роботи в межах коштів, передбачених на преміювання у кошторисі та економії коштів на оплату праці. Преміювання здійснюється при умові наявності коштів щомісячно або поквартально.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно - правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюється зазначені нормативно - правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено ), лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

З довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Сумської області та наданих нею бухгалтерських документів видно, що виділених бюджетних коштів не вистачало на виплати премій та доплат за інтенсивність.

Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації В Сумської області не мало можливості виплатити позивачу щомісячну премію за 2005-2006 роки, премії до свят та надбавки за інтенсивність роботи у 2006 році.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч. І ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК

України, колегії суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 14 грудня 2009 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: