Талалаївський районний суд Чернігівської області
Справа № 2-76/2010р
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2010 року Талалаївський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої судді Василенко Ю.Л.

з участю секретаря судового засідання Божко Л.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в смт. Талалаївці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідачки в якому зазначив, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1976 року, дітей від шлюбу не мають. З 2006 року він з відповідачкою не проживає, спільне господарство не веде. Оскільки збереження сімї є недоцільним і суперечить його інтересам просить шлюб розірвати. Також ОСОБА_2 вказав, в період шлюбу ними було придбано майно: диван вартістю 420 гривень, диван роздвижний вартістю 300 гривень, телевізор кольоровий марки «Самсунг» вартістю 1500 гривень, стіл-тумба вартістю 50 гривень, кухонний набор з трьох навісних шаф, одного кухонного столу на обіднього столу, загальною вартістю 200 гривень, холодильник «Кристал» вартістю 500 гривень, шафа тридверна вартістю 80 гривень, два килима вовняних вартістю 300 гривень кожний, палас вартістю 50 гривень, два жіночих велосипеда, один придбаний у 2001 році вартістю 160 гривень, інший вартістю 50 гривень; свердлильний станок вартістю 3000 гривень, наждачний станок вартістю 2000 гривень, переносний ковальський горн, вартістю 1000 гривень, пральна машинка «Волжанка» вартістю 200 гривень. Крім того вони побудували сарай, що складається з двох відділень та цегляного погреба, орієнтовна вартість якого складає 10 000 гривень. Оскільки між ним та відповідачкою не досягнуто домовленості щодо розподілу майна просить розподілити спільно нажите майно, залишивши все майно у власності відповідачки, а на його користь стягнути з неї грошову компенсацію вартості 1/2 частини вищевказаного майна, в сумі 9905 гривень.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявився, але в позовній заяві вказав, що просить розглянути справу без його участі. Також позивач направив суду телеграми в яких вказав, що наполягає на розірванні шлюбу та стягненні з відповідачки грошової компенсації за частину майна.

Відповідачка позовні вимоги ОСОБА_2 визнала частково. Пояснила, що згодна на розірвання шлюбу, укладеного 19 червня 1976 року з ОСОБА_2, оскільки вони з 2007 року спільно не проживають. Оригінала свідоцтва про укладення шлюбу в неї немає. Що стосується вимог позивача про поділ майна, то вона заперечує щодо стягнення з неї грошової компенсації вартості 1/2 частини майна. Сарай, що складається з двох відділень та цегляного погреба, який вказує в позовній заяві ОСОБА_2, є обєктом самочинного будівництва. У 2007 році позивач продав ОСОБА_3 свердлильний та наждачний станки, а отримані кошти витратив на свої власні потреби. Оскільки ці речі вже відчужені, то поділу не підлягають. Що стосується іншого майна, вказаного позивачем, то вона погоджується з його вартістю, визначеною ОСОБА_2, не заперечує щодо його поділу в натурі, зокрема щодо виділення їй дивана вартістю 420 гривен, телевізора «Самсунг» вартістю 1500 гривень, килиму вартістю 300 гривень, стола-тумби вартістю 50 гривень, велосипеду вартістю 50 гривень, велосипеду вартістю 160 гривень, а решту майна залишити у власності позивача.

Суд заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно задовольнити часткового з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Як встановлено в судовому засіданні, і визнається сторонами по справі, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 червня 1976 року. Шлюбні стосунки між ними припинені з 2007 року, вони спільно не проживають і спільне господарство не ведуть.

Оскільки сімя існує лише формально, відповідачка позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі, то необхідно розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований 19 червня 1976 року Новокубанським відділом ЗАГС Краснодарського краю, актовий запис № 123, відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України, оскільки суд встановив, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що обєктом права спільної сумісної власності можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу.

Позивачем, до переліку майна, що підлягає поділу, включено сарай, що складається з двох відділень та цегляного погреба, вартість якого складає 10 000 гривень. Але згідно повідомлення Талалаївської районної державної адміністрації господарська споруда (сарай) збудована подружжям ОСОБА_1 за адресою смт. Талалаївка вул. Ватутіна, буд 4-а є обєктом самочинного будівництва. ( а.с 26) . З листа Талалаївської селищної ради вбачається, що жителі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з заявами про вибір місця розташування земельної ділянки для будівництва господарської споруди (сараю) до селищної ради не зверталися, земельна ділянка для будівництва сараю їм відведене не була ( а.с 27 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила, або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином сарай, побудований сторонами, що складається з двох відділень та цегляного погреба, не є обєктом спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 Г пояснив, що декілька років тому придбав у ОСОБА_2 свердлильний та наждачний станки, за що сплатив йому певну суму коштів, яку саме він не памятає. Станки він забирав у ОСОБА_2 за місцем його проживання - в смт. Талалаївці по вул. Ватутіна, це також бачила і ОСОБА_1.

Показаннями свідка ОСОБА_3Г підтверджуються пояснення відповідачки про те, що у 2007 році ОСОБА_2 приїздив у смт. Талалаївку, та продав ОСОБА_3 свердлильний та наждачний станки.

Тому суд приходить до висновку, що включення позивачем свердлильного та наждачного станків, до переліку майна, що підлягає поділу є безпідставним, так як в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ці речі вже відчужені позивачем, і тому не підлягають поділу за його позовом.

В судовому засіданні встановлено, що спільною сумісною власністю подружжя, яке підлягає поділу є наступне майно: диван вартістю 420 гривень, диван роздвижний вартістю 300 гривень, телевізор кольоровий марки «Самсунг» вартістю 1500 гривень, стіл-тумба вартістю 50 гривень, кухонний набор з трьох навісних шаф, одного кухонного столу на обіднього столу, загальною вартістю 200 гривень, холодильник «Кристал» вартістю 500 гривень, шафа тридверна вартістю 80 гривень, два килима вовняних вартістю 300 гривень кожний, палас вартістю 50 гривень, два жіночих велосипеда, один придбаний у 2001 році вартістю 160 гривень, інший вартістю 50 гривень; переносний ковальський горн, вартістю 1000 гривень, пральна машинка «Волжанка» вартістю 200 гривень.

Відповідачка погодилася з вартістю вищевказаного майна, визначеною позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Позивач просить розділити спільно нажите майно, шляхом стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини майна, в сумі 9905 гривень, а все майно залишити їй у власність. Проте така вимога позивача суперечить нормам Сімейного кодексу України, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Частиною 2 даної статті передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно частини 4 даної статті присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою.

На підставі викладеного та враховуючи, що відповідачка не погоджується на стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за частку майна, суд вважає, що необхідно розділити вищевказане спільне майно подружжя між сторонами в рівних частинах та виділити ОСОБА_2 із спільного сумісного майна подружжя диван вартістю 300 гривень, килим вартістю 300 гривень, холодильник «Кристал» вартістю 500 гривень, пральну машинку «Волжанка» вартістю 200 гривень, шафу тридверну вартістю 80 гривень, кухонний набір із трьох навісних шаф, одного кухонного столу та обіднього столу - вартістю 200 гривень, ковальський горн вартістю 1000 гривень, а всього майна на загальну суму 2580 гривень, визнавши за ним право власності на вказане майно.

Також виділити ОСОБА_1 із спільного сумісного майна подружжя диван вартістю 420 гривен, телевізор «Самсунг» вартістю 1500 гривень, килим вартістю 300 гривень, стіл-тумбу вартістю 50 гривень, палас вартістю 50 гривень, велосипед вартістю 50 гривень, велосипед вартістю 160 гривень, а всього майна на загальну суму 2530 гривень, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 гривень 00 копійок за переотриману частку майна.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задоволені частково, фактично на 1/4 частину від заявлених вимог, то, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ОСОБА_1 повинна відшкодувати понесені позивачем судові витрати в цій частині, тобто 1/4 частину від судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що становить 24 гривні 76 копійок та 30 гривень, також з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача 8 гривень 50 копійок у відшкодування судового збору за розірвання шлюбу, а всього 63 гривні 26 копійок.

Керуючись ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України., ст. ст. 60, 69, 70, 71, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 19 червня 1976 року Новокубанським відділом ЗАГС Краснодарського краю, актовий запис № 123 -розірвати.

При отриманні свідоцтва про розірвання шлюбу в органі РАЦС стягнути з ОСОБА_2 держмито в сумі 17 гривень 00 копійок, ОСОБА_1 від сплати держмита звільнити.

Виділити ОСОБА_2 із спільного сумісного майна подружжя диван вартістю 300 гривень, килим вартістю 300 гривень, холодильник «Кристал» вартістю 500 гривень, пральну машинку «Волжанка» вартістю 200 гривень, шафу тридверну вартістю 80 гривень, кухонний набір із трьох навісних шаф, одного кухонного столу та обіднього столу - вартістю 200 гривень, ковальський горн вартістю 1000 гривень, а всього майна на загальну суму 2580 гривень, визнавши за ним право власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_1 із спільного сумісного майна подружжя диван вартістю 420 гривен, телевізор «Самсунг» вартістю 1500 гривень, килим вартістю 300 гривень, стіл-тумбу вартістю 50 гривень, палас вартістю 50 гривень, велосипед вартістю 50 гривень, велосипед вартістю 160 гривень, а всього майна на загальну суму 2530 гривень, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 гривень 00 копійок за переотриману частку майна.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 63 гривні 26 копійок у відшкодування понесених ним судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Талалаївський районний суд протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя підпис ОСОБА_4

Рішення набрало законної сили 21 серпня 2010 року

Суддя О . ОСОБА_5