Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Боженко Л.В.,

при секретарі - Живченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору частково недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся через суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору частково недійсним.

Мотивуючи свої вимоги ОСОБА_1 вказує, що 30.07.2007 року між ним та відповідачем було укладено договір «Автопакет» № 8/ 2007/840-К/1120-АП. Пррсить визнати договір «Автопакет» частково недійсним, посилаючись на те, що* банк в порушення норм чинного законодавства України визначив та здійснює розрахунки по кредитуванню в іноземній валюті без наявності індивідуальної ліцензії НБУ.

Сторони звернулись с заявами, в яких просять слухати справу в іх відсутність.

Суд, вивчивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.07.^007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір «Автопакет» № 8/ 2007/840-К/1120-АП (а.с.7-13.). Банк надав кредит в розмірі 14 594 доларів США строком до 20.07.2Q14 року. На час укладання цього договору Банку була надана інформація про майновий стан позивача та відповідно до умов надання кредитних коштів нім була надана довідка про отримання доходу у національній валюти України. Відповідно до п. 1.1.3.1. договору позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за? користування кредитом у розмірі 14,4 % річних.

Позивач зобовязався відповідно до п 2.2.1 договору повертати кредит та сплачувати Банку передбаченні п. 1.1.3.1. відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на порочний рахунок шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу розміром 277 доларів США 50 центів.

Згідно п.5.1 передбачено, що у разі порушення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. У п.5.3 зазначено, що у разі порушення позичальником вимог п.4.3.1.,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10, цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми Кредиту за кожен випадок.

Як встановлено судом, між сторонами укладено кредитній договір, за яким виникли цивільно-правові відносини.

Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Спір між сторонами виник з того, що розрахунки за Договором визначені і проводились обома сторонами в іноземній валюті, а умови та порядок розрахунків є суттєвими умовами кредитного договору.

Згідно ст.. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Ст.. 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов Язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовЯзаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно ст.. 35 ЗУ «Про Національний банк України», гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів. Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Законодавством України сторонам у договорі надано право, при визначенні розміру грошових зобовЯзань в гривні, вказати еквівалент в іноземній валют. У такому випадку сума, яка повинна бути оплачена в гривні, визначається згідно з офіційним курсом відповідної валюти на дату проведення платежу. Режим здійснень^ валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій передбачені Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно цього Декрету під валютними операціями розуміються операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операції, що здійснюються між резидентами у валюті України, операції, повЯзані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей інших зобовЯзань, предметом яких є валютні цінності, операції, повЯзані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за межі валютних цінностей.

Надання Банком Позичальникові грошових 'коштів у вигляді викличної не відновлювальної мультивалютно кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовЯзків в іноземній валюти за своєю правовою природою є валютною операцією.

Одночасно згідно п.п. г)ч. 4ст.. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, в том числі, операції щодо - використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Відповідно із пі.4. Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» затвердженого іІостановою НБУ від 14.10.2004 року№483, під використанням іноземної валюти, як засобу платежу, розуміється використання іноземної валюти на території України для виконання будь яких грошових зобов'язань або оплати товарів, що придбаваються.

Відповідно до п 2.1 договору позивач отримав через касу суму »готівкою у іноземній валюті - доларах США.

Таким чином , кредит в сумі 14 594 доларів США був наданий банком позивачу в іноземній валюті, внаслідок чого усі розрахунки за користування кредитом також проводились позивачем доларах США; що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями в іноземній валюті.( а.с.14-16).

Відповідно до п.1.1 договору ранк надав позивачу кредит у сумі 14 594 доларів США на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умов, викладених в договором.

Відповідно до ст.. 2 Постанови *НБУ №119 від 26.03.1998 року «Про затвердження правил використання готівкою іноземної валюти на території України, як зареєстрована в Міністерстві юстиції 15.04.1998 року № 245/ 2685( втратила чинність на підставі Постанови НБУ №200 від 30.05.2007 року), використання на території України готівкою іноземної валюти як засобу платежу; або як застави дозволяється у разі відсутності в фізичних осіб - нерезидентів або Президентів, а також повноважних представників юридичної особи нерезидента - суб'єкта підприємницької діяльності коштів у грошовій одиниці України і неможливості здійснення валютно обмінної операції через пункт обміну іноземної валюти в таких випадках: п.2.1- на територіях митниць,п.2.2- на територіях вокзалів, аеропортів та портів, п.2.3.- використання на території України готівкової іноземної валюти як засобу платежу дозволяється у разі надання суб'єктами підприємницької діяльності готельних послуг фізичним особам нерезидентам з оплатою в іноземній валюті, у тому числі зі застосуванням дорожніх чеків міжнародних платіжних систем у вільно конвертованій валюті.п.2.4.- використання готівкової валюти на території України як засобу у випадках, що не передбачені цією главою, а також застави дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії НБУ. Як встановлено в судовому засіданні вказана індивідуальна ліцензія у позивача або відповідача відсутня, внаслідок чого використання долару СІЛА як засобу платежу за кредитним договором «Автопакет» № 8/ 2007/840-К/1120-АП суперечить приписам п. п. г)ч. 4ст.. 5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та Постанови НБУ №119 від 26.03.1998 року.

Приєднаний відповідачем дозвіл № 21-2 від -04.11.2005 року НБУ, як доказ наявності у відповідача права на здійснення вказаних вище валютних операцій без індивідуальної ліцензії, суд до уваги не може прийняти з огляду на те, що зазначений документ відповідно до приписів п.5.3 Положення « Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» виступає генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Наявність генеральної ліцензії на здійснення вайютних операцій не звільняє сторони від обов'язку отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів ч. 4 ст. 5 Декрету КМ У та не робить укладений кредитний договір законним. Крім того в вичерпаному переліку операцій, які має право здійснювати) відповідач, не вказані операції по використанню готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Вичерпаний перелік неторговельних операцій в іноземній валюті містить в собі п. 11 Положення « Про порядок та умови торгівлі іноземною валютою » затв. Постановою НБУ від 10.08.2005 року №281 і застосовується судом при розгляді цього спору відповідно до ст.. 8 ЦК України. Цей перелік також не містить в собі надання права відповідачу використання готівкової іноземної валюти на території України як засобу платежу.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії), згідно зі ст. 227 ЦК є оспорюваним. Вимоги про визнання такого правочину недійсним можуть заявлятися як сторонами правочину, так і будь-якою заінтересованою особою в разі, »якщо таким правочином порушено її права чи законні інтереси, а також органами державної влади, які відповідно до закону здійснюють контроль за видом діяльності, яка потребує ліцензування. Ст.. 227 ЦК України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії) може бути визнаний судом недійсним.

Частини 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має.бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ч.І ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

На підставі вищевикладеного, згідно ст.ст.ст. 202, 215, 217,524,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 131,137,209, 212 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору частково недійсним, - задовольнити.

Визнати недійсним п.1.1.3.1., .2.3.1., п.2.2.1., П.5.1.5.2 Договору «Автопакет» № 8/ 2007/840-К/1120-АП, укладеного 30.07.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк »Надра».

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті інформаційно - технічного забезпечення розгляду справи в сумі 3^ (тридцять сім) грн.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра>> на користь держави судовий збір у розмірі 17 ( сімнадцять) грн.

Апеляційна скарга на рішенря суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Л.В. Боженко