Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 8-1/10/1605
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 липня 2010 року м. Гребінка

05 липня 2010 року Гребінківський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Радзівона О.І., при секретарі Кузуб В.В., з участю представника заявника ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гребінці заяву ОСОБА_2 про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами рішення суду по цивільній справі № 2-177/03 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 щодо визнання правочину дійсним, скасування рішення суду та про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною заявою, в обґрунтування якої зазначив, щo 17.06.2003 року Гребінківським районним судом було постановлено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно було задоволено частково - за ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру № 64 в буд. 19/1 по ОСОБА_5 в м. Києві та визнано дійсним договір міни, укладений 10.12.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Вказує, що згідно заповіту складеного ОСОБА_4 27.02.2004 року, він являється спадкоємцем квартири № 64 в буд. 19/1 по ОСОБА_5 в м. Києві, котра на праві власності належала його дядькові ОСОБА_4 (померлому 02.01.2010 р.). Успадкувати спірне майно він позбавлений можливості з наступних підстав: ОСОБА_4 з моменту заселення квартири по бульв. Олексія Давидова до дня смерті постійно, безвиїзно проживав у м. Києві. У його власності ніколи не було житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 5 по вул. Леніна в с. Тарасівка Гребінківського району Полтавської області, і що він не отримував ні меблевий гарнітур, ні інші побутові товари, котрі зазначені у договорах міни. Вказує, що суд розглядаючи дану справу порушив норми цивільно-процесуального законодавства про підсудність, які діяли на момент винесення рішення, тому що відповідно до ст. 130 ЦПК позови про право на будівлю, належить предявляти за місцем знаходження цього майна або його основної частини. Оскільки зазначений вище житловий будинок у власності ОСОБА_4 не перебував, тому не було підстав для відкриття провадження у районного суду. Зазначена обставина підтверджується рішенням суду від 17.06.2003 року, де вказується, що в ході судового розгляду справи сторони не надали суду доказів належності на праві власності ОСОБА_4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 5 по вул. Леніна в с. Тарасівка Гребінківського району Полтавської області. Відсутність вказаного вище майна свідчить про те, що зазначений договір міни від 10.12.2002 року, укладений між сторонами, є фіктивним. При укладенні угоди сторони мають погодити всі належні умови щодо обміну майна, зокрема, щодо ціни, предмета договору, порядку передачі майна. Оскільки предметом договору є житловий будинок, якого взагалі не існує та він не належав на праві власності відповідачеві, що підтверджує про недійсність укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договору міни. Крім того, за договором міни ОСОБА_4 не отримував меблевий гарнітур, а тому наслідки, передбачені ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, до вказаних відносин не застосовуються. Стосовно договору міни щодо передачі у власність квартири № 64 в будинку 19/1 по ОСОБА_5 в м. Києві, то рішення суду необхідно переглянути за нововиявленими обставинами, оскільки даний договір укладено у простій письмовій формі, що суперечить законодавству, оскільки для зазначеного договору міни передбаченого нотаріальне посвідчення та державна реєстрація, так як предметом зазначеного договору являється нерухоме майно. Про недійсність укладення між сторонами договору міни свідчить те, що ОСОБА_3 передавши начебто мякий куточок, 2 холодильника, 2 телевізори, 2 пилососи, 2 мікрохвильові печі, 2 мобільних телефони відповідачеві ОСОБА_4, не прийняв фактично у користування квартиру № 64 в будинку № 19/1 по ОСОБА_5 в м. Києві, а відповідач не отримував зазначене вище майно у свою власність. Дані обставини підтверджує довідкою з ЖЕКу. ОСОБА_4 належала на праві власності спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2001 року, у власності відповідача більше не було іншого майна, що свідчить про фіктивність укладених договорів міни майна на побутові товари та меблевий гарнітур. Відмітка в паспорті ОСОБА_4 свідчить, що він проживав та був зареєстрований у квартирі № 64 по ОСОБА_5 в м. Києві із 04.09.1979 року та до дня смерті, - 02.01.2010 року.

На підставі вищевикладеного, заявник вважає, що рішення суду від 17.06.2003 року є незаконним та необґрунтованим, і просить суд переглянути його, у звязку з нововиявленими обставинами, скасувати та постановити нове рішення у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 - відмовити.

В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 17 червня 2003 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на майно було задоволено частково. Договір міни, укладений 10.12.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо міни мякого куточку, двох холодильників Gorenje, двох телевізорів SAMSUNG, двох пилососів SAMSUNG, двох мікрохвильових печей SAMSUNG, двох мобільних телефонів NOKIA на житлову квартиру АДРЕСА_1, задоволено, угоду визнано дійсною; за ОСОБА_3 визнано право власності на житлову квартиру АДРЕСА_2; іншу частину позовних вимог - залишено без задоволення за недоведеністю.

Однак зазначені договори міни, в подальшому виявилися фіктивними, так як фактичного обміну майна, яке являлося предметом вказаних вище договорів міни не проводилося. Гр. ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 із 1979 року, та постійно до дня смерті, 02.01.2010 року, проживав там, що підтверджується довідкою № 283 від 21.06.2010 року житлової комунально-експлуатаційної організації № 420, яка підтверджує факт того, що передачі майна ОСОБА_4 у власність ОСОБА_3 в дійсності, не було.

02.01.2010 року у м. Київ гр. ОСОБА_4 помер, - свідоцтво про смерть серії І-БК № 159321, видане 02.02.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 121 (а.с. 14).

На час смерті мав у власності квартиру № 64, що знаходиться у м. Київ по бульвару О. Давидова, № 19/1. За час свого життя він склав заповіт, згідно якого належну йому на праві власності квартиру № 64, що знаходиться в м. Києві по бульвару О. Давидова в будинку № 19/1 та речі домашнього вжитку та обстановки, що знаходяться в цій квартирі заповів гр. ОСОБА_2. Як видно із довідки № 285 від 23.06.2010 року виконкому Тарасівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області гр. ОСОБА_4 на території Тарасівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області не зареєстрований, не проживав і на даний час не проживає.

Після відкриття спадщини заявник дізнався про існування зазначеного вище рішення суду, оскільки лише після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 звернувся до БТІ для оформлення права власності на спірну квартиру, лише через сім років після укладення договору міни.

Фіктивність угоди визнаної рішенням суду від 17.06.2003 року дійсною повністю доводиться наданими заявником матеріалами справи, зокрема, свідоцтвом про право власності на житло (а.с. 8), технічним паспортом на спірну квартиру, що знаходилася у власності гр. ОСОБА_4 (а.с. 9), довідкою № 283 від 21.06.2010 року житлової комунально-експлуатаційної організації № 420 (а.с. 12), договорами про надання комунальних послуг (а.с. 49-56), а також і тією обєктивною обставиною, що, ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_4 жодної фактичної дії направленої на виконання угоди (міни), укладеної між ними, ще у грудні 2002 року, не вчинили .

У відповідності до ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення

правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення- ст.236 ЦК.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 365 ЦПК розглянувши заяву, суд своєю ухвалою або задовольняє заяву і скасовує рішення, ухвалу суду чи судовий наказ у зв'язку з нововиявленими обставинами або відмовляє у її задоволенні у разі необґрунтованості заяви. Після скасування рішення, ухвали суду або судового наказу справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що угода визнана рішенням суду від 17.06.2003 року являється фіктивною, а тому заява ОСОБА_2 в частині скасування вказаного рішення суду підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.ст.234,236, керуючись ст. ст. 8; 10; 60; 212-215; ч. 1 ст. 223, 361, 365 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

У звязку з нововиявленими обставинами, рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 17.06.2003 року по цивільній справі № 2-177/03- скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору (міни) дійсним та визнання права власності на майно відмовити, застосувавши правила подвійної реституції, повернути сторони даної угоди в попереднє становище.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6