Справа № 2-108/10
Провадження № 2-108/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2010 м.Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В., представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ КБ „Приватбанк" про визнання неправомірними дій щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки за кредитним договором та незаконними окремих положень кредитного договору , стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

В лютому 200 9 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ЗАТ КБ „Приватбанк" про визнання змін та окремих положень кредитного договору недійсними, зобов'язання здійснити відповідні дії, стягнути моральну шкоду на її користь в розмірі 50000 грн.

В заяві вона посилалась на те , що 24 травня 2005 року вона уклала з ЗАТ КБ Приватбанк в особі Миколаївської філії - кредитний договір № ЖНЗЄК04 4 4 0042 , тобто споживчий кредит на купівлю квартири у сумі 90 000,00 гривень з виплатою 12 % річних та щомісячної комісії у розмірі 0,31 % від суми кредиту (279,00 грн).

21 жовтня 2008 року вона отримала ОСОБА_3 від 29.09.2008 №20.1.З.2./6-22855/5161 з пропозицією про збільшення відсоткової ставки за кредитним договором на 2,04 % річних у зв'язку зі збільшення облікової ставки НБУ до 12 %, нова відсоткова ставка за кредитом вводилася з 23.10.2008 року. Вказану пропозицію ОСОБА_3 вона прийняла та відповідно сплатила щомісячний платіж з врахуванням нової відсоткової ставки.

Але, 16 січня 2009 р. вона отримала ще один лист ОСОБА_3 № 20.1.З.2./6-35189 з повідомленням про наступне підвищення розміру відсоткової ставки за кредитом до 25,94 % річних з 01.02.2009 р.

Вважає ці дії відповідача неправомірними, посилаючись на положення ст.4,11,15 Закону України „ Про захист прав споживачів" , п. 3.4 та п. 3.5 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, ст. 634 ч.2 ЦК України , Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", який набув чинності 09.01.2009р., ст. 1056-1 ЦК України, ч.4 ст.55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та просила задовольнити її позовні вимоги.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та уточнила. Просила визнати незаконними дії відповідача щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки з 14,04 до 25,94 відсотка річних за кредитним договором від 24.05.2005року з 01.02.2009року., зобов'язати відповідача перерахувати їй зайво зараховані кошти, а саме різницю між відсотковою ставкою 14,04% та 25,94 % на погашення основного боргу за період з 01.02.2009р. , визнати не дійсним та виключити п.2.3.1, абзац другий, п.п.а) та в) п.2.3.3 кредитного договору № ЖНЗСК04440042 від 24.05.2005р. та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію та відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що відносини між ним та позивачем регулюються чинним законодавством України та договором про надання споживчог кредиту. Внаслідок зміни конюктури ринку грошового ресурсу Україні, а саме зміни курсу доллара США до гривні, зміни розмір відрахувань у страховий фонд по кредитам банків у відповідні валюті, у банка виникло право збільшити відсоткову ставнку п кредиту, про що позивачку було повідомлено листом №20.1.3.2/6 35189 від 25.12.2008. Оскільки в договорі, укладеному між позивачем та ЗАТ К «Приватбанк» зазначалось, що відсоткова ставка може змінюватис залежно від зміни облікової ставки Національного банку України та інших випадках, та позивач була своєчаско повідомлена про такі зміни, посилаючись на положення ст.47, ст. 55 ч.4 Закону України «Про банки та банківську діяльність», представник відповідач спросив відмовити в задоволенні позову.

В подальшому в судове засідання представник позивача не зявився.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню.

Так, судом встановлено, що 24 травня 2005 року ОСОБА_2 уклала з ЗАТ КБ Приватбанк в особі Миколаївської філії - кредитний договір № ЖНЗЄК04 4 4 0042 , а саме споживчий кредит на купівлю квартири у сумі 90 000,00 гривень з виплатою 12 % річних та: щомісячної комісії у розмірі 0,31 % від суми кредиту.

Відповідно до листа ОСОБА_3 від 29.09.2008 №20.1.3. 2./6-228 5 5/5161 позивачці було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором на 2,04 % річних у зв'язку зі збільшення облікової ставк НБУ до 12%., а 16 січня 2009 р. позивачем було отримано ще оди лист банку за № 20 . 1. 3. 2 ./6-35189 з повідомленням про наступи підвищення розміру відсоткової ставки за кредитом до 25,94 % річни з 01.02.2009р.

Не погодившись із підвищенням розміру відсоткової ставки за кредитним договором до 25, 94 % річних з 01.02.2009 року , позивачка направила банку листа про свою незгоду із їх діями, але , не зважаючи на це, відповідач в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку з 14,04 до 25,94 відсотків річних за кредитним договором з 01.02.2009 р.

Згідно п.2.3.1. кредитного договору , укладеному з позивачкою, Банк може збільшувати відсоткову ставку в межах кількості пунктів, на які збільшилась ставка НБУ, розмір відрахувань в страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США за умови згоди Позичальника. При цьому Банк направляє Позичальнику письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки.

п. 2.3.3 вказаного кредитного договору також передбачено 20- денний термін для надання письмової згоди Позичальником на запропонований ОСОБА_3 новий розмір відсоткової ставки.

Таким чином, кредитний договір № ЖНЗЄК04440042 від 24.05.2005р. передбачає право ОСОБА_3 збільшувати відсоткову ставку на підставі конкретно визначених чинників та за умови отримання письмової згоди Позичальника, строк на надання такої згоди визначений у розмірі 20 днів.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем ЗАТ КБ „Приватбанк" регулюються укладеним між ними зазначеним договором, ЦК України, а також ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", який застосовується як спеціальна норма, що регулює відносини у сфері споживчого кредитування.

Відносно цих вимог закону суд вважає, що відповідачем порушено порядок внесення змін до договору про надання споживчого кредиту щодо збільшення процентної ставки за користування ним кредитними коштами.

Так, згідно ст. 11 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Письмове повідомлення про збільшення процентної ставки за даним договором надіслані позивачу відповідачем 16.01.2009 року, а датою її збільшення в ньому вказано з 01.02.2009 року, в зв'язку з чим суд вважає, що відповідач не дотримався встановленого в даному договорі порядку внесення змін щодо збільшення процентної ставки, чим порушив вимоги ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Причиною збільшення процентних ставок в листі-повідомлені відповідач вказав зміну у грошово-кредитній політиці НБУ та здійснення поточних коливань процентних ставок за кредитами, що також є порушенням ст.

11 Закону України "Про захист прав споживачів", а, крім того, зміна відсотків за споживчими кредитами відбувається у зв'язку із зміною кредитної політики банку, що є прямим порушенням п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому є підстави вважати зміни відсоткових ставок за даним договором недійсними.

Суд вважає, що встановлення таких умов в договорі з позивачем є порушенням п. 3.4 та п. 3.5 Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Пунктом 3.4 цих Правил встановлено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. В спірних договорах кредиту правило, за яким змінюється процентна ставка, не зазначено, що дає можливість відповідачу на свій розсуд визначати розмір процентної ставки в разі настання передбачених даними договорами обставин. Відповідно до п. 3.5 Правил банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Порушення позичальником кредитної дисципліни, як обставина за даними договорами, що тягне за собою збільшення процентної ставки, не є підставою, що передбачена п.3.5 цих Правил.

Відповідно до п.5 та п. 7 ч.5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. У позивача не було можливості приймати участь у визначенні умов даних договорів, оскільки їх умови встановлені банком в стандартній формі і є однаковими для всіх клієнтів банку при наданні їм кредиту, а тому укласти договори про надання позивачу споживчого кредиту він міг лише шляхом приєднання до запропонованого банком договору в цілому, в зв'язку з чим є підстави вважати ці договори договорами приєднання, позивача стороною договору, що приєдналася, а умови договору про збільшення в односторонньому порядку процентних ставок явно обтяжливими для позивача.

Згідно ст. 634 ч.2 ЦК України договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, що приєдналася.

Крім того, 09 січня 2009 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким доповнено ст. 1056-1 ЦК України та ч.4 ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", що передбачають заборону банкам в односторонньому порядку збільшувати встановлений розмір процентів за кредитними договорами, укладеними з клієнтами, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу) , за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.З ст.1056-1 ЦК України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин , якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.І ст.216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 216 ЦК України правові наслідки недійсності нікчемного правочину , які встановлені законом , не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Таким чином, позовні вимоги позивачки в частині визнання дій відповідача щодо підвищення відсоткової ставки до 25,94% знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню.

А також слід зобовязати відповідача здійснити перерахунок по зайво сплаченим коштам, а саме зобов'язати сплатити позивачці різницю по сплаченим сумам за відсотковою 14,04% та 25,94% на погашення основного боргу за період з 01.02.2009р., та визнати не дійсним та виключити п.2.3.1, абзац другий, п.п.а) та в) п.2.3.3 кредитного договору № ЖНЗСК04440042 від 24.05.2005р.

Згідно п.5 ч.1 ст. 4 Закону України „Про захист прав споживачів", споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровая людей продукцією.

Між тим, договором, укладеним позивачкою таке відшкодування не передбачено , а доказів заподіяння такої шкоди , як передбачено п.5 ч.І ст.4 Закону України „Про захист прав споживачів", позивачка суду не надала. Тому її вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Закритого акціонерного товариства Комерційного банку „Приватбанк" щодо одностороннього підвищення ОСОБА_2 відсоткової ставки з 14,04 до 25,94 відсотка річних за кредитним договором від 24.05.2005року з 01.02.2009року. ,

Зобов'язати Закрите акціонерне товариство Комерційний банк „Приватбанк" перерахувати ОСОБА_2 зайво зараховані кошти, а саме різницю між відсотковою ставкою 14,04% та 25,94 % на погашення основного боргу за період з 01.02.2009р. по 04.03.2010р. Визнати не дійсним та виключити п.2.3.1, абзац другий, п.п.а) та в) п.2.3.3 кредитного договору № МКНЗЄК04440042 від 24.05.2005р. , укладеному між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком „Приватбанк" та ОСОБА_2.

В задоволенні інших позовним вимог та позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляція в Миколаївський апеляційний суд через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 294,ст.295 ЦПК України.

Головуючий суддя: підпис: ОСОБА_4