Справа № 2-4904/10
Провадження № 2-4904/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2010 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В., представника позивача ОСОБА_1,представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши в відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» , ОСОБА_4 та третьої особи приватного підприємства «Миколаїв-МЕТТОРГ» про визнання не дійсним договору про надання відновлюваної кредитної лінії, договору поруки та іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ

12.04.2010р. ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» , ОСОБА_4 та третьої особи приватного підприємства «Миколаїв-МЕТТОРГ» про визнання не дійсним договору про надання відновлюваної кредитної лінії, договору поруки та іпотечного договору.

В заяві вона вказала, що між відповідачем, та ОСОБА_4 було укладено договір надання відновлюваної кредитної лінії за №2007/13-2,06/424. Відповідно до договору, банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 170000 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та в обумовлені договором строки. 04.07.2007р. між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та приватним підприємством «Миколаїв-МЕТТОРГ» був укладений договір поруки №07-15/854.

09.07.2007р. між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір на виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором №2007/13-2,06/424 від 04.07.2007р., за яким іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань нерухоме майно.

Відповідно до положення ст. 524 ч.1 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані в грошовій - одиниці України - гривні, тому банк не мав права надавати їй кредит в доларах США, а зобов'язаний був надати в гривні. Крім того, у відповідача була відсутня ліцензія на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, тому вказані договора є недійсними з моменту їх вчинення.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись також на ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.2,5 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.2.3 Положення * про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій », п.4 Положення «Про порядок та умови торгівлі іноземною валютою», ,п.6.2 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, відповідно до яких банк не мав права видавати грошові кошти в іноземній валюті, не отримавши індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та незаконність вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 та представник третьої особи в судове засідання не зявились.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Між відповідачем АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір надання відновлюваної кредитної лінії за №2007/13-2,06/424. Відповідно до договору, банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у розмірі 170000 доларів СІЛА, а позичальник зобов'язався прийняти кредит, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та в обумовлені договором строки. 04.07.2007р. між АКБ СР «Укрсоцбанк» в особі Одеської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та приватним підприємством «Миколаїв-МЕТТОРГ» був укладений договір поруки №07-15/854.

09.07.2007р. між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір на виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором №2007/13-2,06/424 від 04.07.2007р., за яким іпотекодавець передає іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов'язань нерухоме майно.

Договори було укладено в письмовій формі, в договорі сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до 4.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що і було зафіксовано в укладеному між сторонами договорі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Стаття 47 та ст.4 9 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначають перелік операцій банків із розміщенням залучених коштів від свого імені , на власних умовах, та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу(генеральної ліцензії)на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.93р.

Статтею 5 Декрету передбачено, що національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України національних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу , використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Положенням «Про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», затвердженого постановою НБ України №275 від 17 липня 2001 року встановлено порядок і умови видачі банкам і банківським корпораціям банківських ліцензій на здійснення банківських операцій та письмових дозволів на здійснення інших операцій і банківським корпораціям -

ліцензій на виконання окремих операцій.

Згідно з п.п.2.1,2.3 даного Положення на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, а також операції з валютними цінностями. Відповідно до п.5.3 Положення, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно із Декретом Кабінету міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993р.

Статтею 3 Декрету передбачено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень, для оплати будь-яких вимог по зобов'язанням, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Пунктом 4 ст. 5 цього ж Декрету передбачено , що надання і

одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребує індивідуальної ліцензії, які видає Національний банк України, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Але даний або ж інший нормативний акт, в тому числі й закон не встановлює таких обмежень.

Валютними операціями, серед інших є операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України. Таким чином видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов'язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту.

29 грудня 2001 року Банком було отримано банківську ліцензію №5 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

29 липня 2003р. банком отримано дозвіл НБУ №5-2 на право здійснювати операції , визначені п.1-4 частини другої та ч. четвертої ст.47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Таким, чином судом встановлено, що при укладанні договору з ОСОБА_4, ПП «Миколаїв-Метторг», та ОСОБА_3 банком було дотримано всіх вимог законодавства і підстав для визнання договорів не дійсними з підстав, перелічених позивачем судом не вбачається.

Положення чинного законодавства, на які посилається представник позивача , як на підставу своїх вимог є загальними правовими нормами, які застосовуються до правовідносин.

Оскільки банк є фінансовою установою, діяльність якої регулюють спеціальні правові норми, до відносин між банком та позичальником також необхідно застосовувати спеціальні правові норми - спеціальні правила, які регулюють відносини між банком , як фінансовою установою та позичальником.

Таким чином, враховуючи викладене, наявність у договорі про надання відновлюваної кредитної лінії грошових зобов'язань між позивачем та Банком в доларах США та використання долару США як засобу платежу за вказаними договорами не суперечить приписам ст.99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 35 ЗУ «Про національний банк України» , ст.47 та ст. 49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», ст. З Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.93р.

На підставі вищевикладеного, підстав для задоволення позову судом не встановлено і тому в його задоволенні ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 294 , ст.295 ЦПК України.

Суддя Ж.П.Павлова.