Справа №22-ц-4880/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

іменем України

14 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмєдь Н.І., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 листопада 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш»

третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

про стягнення моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, який мотивував тим, що з 23 грудня 1969 року по 29 грудня 2000 рогу він працював чистильником литва 3 розряду цеху № 7 на ВАТ «Сумський завод Насосенергомаш». Рівень виробничого шуму, пилу, локальної вібрації на робочому місці, де він працював, перевищували гранично допустимі норми.

В результаті роботи з підвищеним рівнем виробничого шуму, пилу, локальної вібрації на робочому місці позивач отримав професійне захворювання у вигляді силікозу І ст. 8/8, 2/2, ускладнений ХОЗЛ І-ІІ ст. у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень І ст., ЛН 1-11 ст. трахео-бронхіальна дисканезія, захворювання професійне. Хронічна поперекова крижова радикулопатія з 2-х стороннім кореневим синдромом L5-S1, функціональна нестабільність на рівні L4-L5, L5-S1 з вираженим м'язево-тонічним і алогічним синдромом зі значним обмеженням функцій в попереково-крижовому відділі хребта і нижніх кінцівок. Захворювання професійне (від фізичного перенапруження, перебування в напруженій позі, постійних нахилів корпусу тіла), що підтверджується повідомленням Харківського НДІ гігієни праці і профзахворювань. Причиною професійного захворювання, згідно акту розслідування профзахворювання, є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Відповідно до акту огляду МСЕК від 24 квітня 2009 року ступінь втрати професійної працездатності становить 40%. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 40000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 листопада 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш», третя особа: відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумський завод Насосенергомаш» на користь ОСОБА_1 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ВАТ «Сумський завод Насосенергомаш» судовий збір в дохід держави в сумі 8,50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн.

Сторони з рішенням суду не погодились і оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки на його думку судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та невірно застосовано норми матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд не врахував того, що від 29 квітня 2009 року його стан здоров'я постійно погіршується. Згідно з висновком МСЕК від 23 квітня 2010 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності від професійного захворювання та 55% втрати професійної працездатності.

ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш» в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі з наступних підстав. На думку апелянта судом застосовано норми матеріального права, які не поширюються на спірні правовідносини між сторонами, зокрема ст. 1167 ЦК України. Апелянт вважає, що надані позивачем докази наявності спричиненої йому моральної шкоди навпаки свідчать про її відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 23 грудня 1969 року по 29 грудня 2000 року ОСОБА_1 працював чистильником литва 3 розряду цеху № 7 ВАТ «Сумський завод Насосенергомаш».

Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивача ОСОБА_1 отримав професійне захворювання. Відповідно до акту № З розслідування професійного захворювання від 02 квітня 2009 року (а.с.7), у ОСОБА_1 було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів.

Згідно висновку МСЕК від 29 квітня 2009 року, ступінь втрати працездатності у ОСОБА_1 становить 40 %.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ВАТ «Сумський завод Насосенергомаш» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав професійне захворювання, а тому обґрунтовано задовольнив його позовні вимоги частково, врахувавши обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характеру і тривалості цих страждань, стану здоров'я потерпілого, його віку, наслідків професійного захворювання, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд не врахував при ухваленні рішення погіршення стану здоров'я позивача є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд повно та всебічно дослідив та з надав належну оцінку доказам, що підтверджують наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання, а також тяжкості його перебігу, суд, виходячи із засад розумності і справедливості, відшкодував моральну шкоду позивачу, стягнувши на його користь 4000 грн.

Колегія суддів не може погодитися з апелянтом ВАТ «Сумський завод «Насосенергомаш», щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального права з наступних підстав.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 3 розслідування професійного захворювання від 02 квітня 2009 року (а.с. 7) причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривалий час роботи в умовах підвищених рівнів пилу, вібрації та шуму, рівень якого перевищував ГДР, такі умови роботи виникли в результаті недосконалості технологій та неефективності засобів індивідуального захисту працівників підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки на момент встановлення ОСОБА_1 стійкої втрати професійної працездатною, а саме: первинний висновок МСЕК від 24 квітня 2009 року, набрав чинності Закон України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт "є" пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Доводи відповідача про відсутність заподіяння позивачеві моральної шкоди при встановлених обставинах справи є безпідставними і спростовуються дослідженими доказами в судовому засіданні. Крім того, самі по собі втрата позивачем професійної працездатності та визнання його інвалідом свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, оскільки ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з відповідачем, який не створив йому належних умов праці, а тому посилання апелянта на те, що висновок суду про вину підприємства в набутті ОСОБА_1 професійного захворювання є помилковим, не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи. Колегія суддів бере до уваги той факт, що згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 02 квітня 2009 року причиною захворювання стало проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів, внаслідок недосконалості технологій та застосування засобів індивідуального захисту, які виявились неефективними.

Доводи апелянта про те, що суд зазначив ст. 1167, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки жодного посилання на цю вимогу закону в мотивувальній частині рішення немає і зазначення її в резолютивній частині не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з зазначеного колегія суддів вважає, що апелянт не довів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумський завод «Насосенергомаш» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 листопада 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -