Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Малахової Н.М.

суддів: Жизневської A.B., Матюшенка І.В.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 листопада 2009 року у справі за позовом комунального виробничого ремонтно-експлуатаційного підприємства № 14 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги,

встановила:

У серпні 2007 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те, що відповідачка мешкає в квартирі № 18 по 9-му провулку Максютова, 5 в м. Житомирі, не сплачує комунальні послуги, тому виникла заборгованість з 1 липня 2004 року в розмірі 930 грн.15 коп. У подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, просив стягнути заборгованість в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що вони є співвласниками квартири №8 по 9-му пров. Максютова, 5 в м. Житомирі.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 4 листопада 2009 року позов задоволено. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь позивача 930 грн. 15 коп. заборгованості за надані послуги, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У апеляційній скарзі апелянти, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просять скасувати вказане рішення та залишити позов без розгляду. Зазначають , що суд неправильно застосував положення Закону України „ Про житлово-комунальні послуги", не врахував, що ніякі послуги позивачем їм не надавалися сторони договір на надання послуг не укладали.

Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що договір про надання послуг не укладено з вини відповідачів, послуги по утриманню будинку та прибудинкової території надавалися належним чином.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.168).

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири №8 по 9-му пров. Максютова, 5 в м. Житомирі. Будинок в якому проживають відповідачі, перебуває на балансі КВЖРЕП №14. Між сторонами існували зобов'язальні правовідносини, які зі свого боку відповідачі не виконували належним чином, оскільки своєчасно не вносили необхідні платежі за надані послуги, тому виникла заборгованість станом на 01.07.2007 року в розмірі 930 грн. 15 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі, як власники квартири повинні брати участь у витратах по утриманню і зберіганню спільного майна. Ці витрати включають налагодження і регулювання технічного обладнання будинку, обстеження стану несучих і огороджуючих конструкцій, прибирання під'їздів, вивіз сміття, тощо. Позивач надавав відповідачам послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території відповідно до положень Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 та відповідно до тарифів, затверджених виконкомом Житомирської міської ради. Відповідачі не надали доказів, що сторонами складалися та підписувалися акти-претензії щодо ненадання житлово-комунальних послуг, що послуги по утриманню будинку та прибудинкової території їм надає інша установа.

Відповідно до п.2 ст. 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень в будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі.

Положеннями ст.ст. 20, 21 Закону України „ Про житлово-комунальні послуги", п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків передбачено необхідність укладення договору на надання житлових послуг і його укладення визначено як обв'язок власника квартири, а не право сторін.

Положеннями ст. 162 ЖК України передбачено, що наймач (власник) квартири зобов'язаний своєчасно вносити плату і плату за комунальні послуги.

Положеннями ст.1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території відповідно до вимог нормативів, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством.

Відповідно до ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення, житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги, 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинковпх територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень і споруд та прибудинкових територій, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управлінням будинку (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надавалися послуги по прибиранню прибудинкової території, вивезенню сміття, технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем тепло, водопостачання, водовідведення і зливової каналізації, обслуговуванню димо-вентиляційних каналів, поточному ремонту конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинків, по підготовці житлового будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, освітлення місць загального користування, сходових клітин, підвалів (а.с.35).

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідача з урахуванням витрат на експлуатацію будинку, а також розрахунки витрат підприємства на утримання будинку та прибудинкової території (а.с.7,8, 35) .

Заперечуючи проти позову відповідачі посилалися на те, що у квартирі ніхто не проживає, відповідно відповідачі взагалі не користувалися ніякими послугами позивача, крім того, квартира відключена від мережі центрального теплопостачання.

Проте, згідно з п.6 ч.І ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та (або) членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями п.5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", затвердженого постановою КМУ від 12.07.2005 року передбачено, що калькуляційною одиницею розрахунку нормативних витрат є 1 кв. метр загальної площі квартир будинку, а не чисельність мешканців будинку.

Інші доводи апеляційної скарги, а саме, що між сторонами не було укладено договору про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, висновків суду не спростовують і не впливають на обґрунтованість прийнятого судом рішення, оскільки позивачем доведено надання відповідачу послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території відповідно до вимог Закону України „Про житлово-комунальні послуги" і несплату їх останнім. Тобто між сторонами фактично існували договірні правовідносини щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, але між ними виник спір щодо обсягу цих послуг і вартості їх оплати. З листів ОСОБА_2 до начальника ВЖРЕП № 14 вбачається, що остання погоджувалася на укладення між сторонами договору лише на вивіз сміття та прибирання прибудинкової території. Позивач є правонаступником підприємства „Рекорд" і до квітня 2002 року між вказаним підприємством і відповідачами існував договір про надання послуг, що не був переукладений , проте відповідачі з цього часу не відмовлялися від наданих послуг, проте відмовлялися проводити їх оплату з посиланням на те, що сторони не мають ніяких юридичних відносин (а.с. 15).

З огляду на вище наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами фактично існують договірні правовідносини щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, проте відповідачі не здійснюють їх оплату.

Рішення ухвалено з утриманням норм матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 308,313-315 ЦПК України, колегія суддів-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 4 листопада 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.