Справа №2-12-252/10 02.11.2010 02.11.2010 20.11.2010
Справа № 22ц-7610/10 Головуючий у І інстанції Гречана С.І.
Категорія - 34. Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

2 листопада 2010 року м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання Меріковою Д.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення безпідставно утримуваної грошової суми і збитків, завданих неналежним виконанням договору купівлі-продажу автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши в межах оскарження обставини та докази, яким сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

27 травня 2009 року ОСОБА_2 предявив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

В червні 2006 року він в усній формі уклав з ОСОБА_6 договір купівлі-продажу автомобіля «Ауді-6-універсал».

За його умовами відповідач брався організувати придбання транспортного засобу за кордоном і доставку його в Україну, включаючи розмитнення, постановку на облік в органах ДАІ, оформлення усієї реєстраційної документації на імя набувача після чого передати йому у власність, а він, у свою чергу, оплатити вартість автомобіля та реєстраційно-оформлювальних процедур у розмірі 15 000 доларів США.

Взяті на себе за договором обовязки він виконав повністю.

6 червня 2006 року перерахував на користь ОСОБА_7 35 000 гривень для розмитнення автомобіля, 8 червня 2006 року - передав ОСОБА_6 7 300 доларів США, з яких 4300 доларів США в рахунок оплати за транспортний засіб, а 3000 доларів США - на оформлення реєстраційних процедур і постановку автомобіля на облік в органах ДАІ.

Не дивлячись на це, ОСОБА_6 свого слова не дотримав. Отримавши гроші, він передав транспортний засіб але без належного оформлення права власності набувача та без реєстрації в органах ДАІ.

У звязку з цим він хоча і володіє автомобілем, але не може користуватися та розпоряджатися ним, несе витрати на його зберігання, морально страждає.

Посилаючись на виписані обставини і відмову відповідача виконати умови договору у повному обсязі, просив розірвати договір купівлі-продажу автомобіля, стягнути з відповідача на його користь понесені витрати, відшкодування моральної шкоди і судові витрати.

У подальшому він уточнив свої вимоги, адресувавши їх ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Кінцево ж, у звязку з тим, що відмовився від договору, просив стягнути з ОСОБА_6 11 300 доларів США і 4 400 гривень витрат на зберігання транспортного засобу.

Представники відповідачів позов не визнали, посилаючись на відсутність між ними та позивачем договірних відносин, які-б витікали з договору купівлі-продажу автомобіля. Усі дії щодо транспортного засобу вони вчиняли в інтересах продавця та покупця і не брали на себе будь-яких обовязків по договору.

Рішенням місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2010 року у позові відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд суду 1 інстанції.

Скаргу обґрунтував наявністю істотних порушень норм матеріального та процесуального права, допущених судом, які вплинули на результат вирішення справи.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду І інстанції залишити без зміни, оскільки той постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, місцевий суд виходив з того, що вимоги предявлені тільки до ОСОБА_6, а той, не будучи власником спірного автомобіля не міг укладати будь-яких договорів на його відчуження, а, відповідно, і брати на себе права та обовязки учасників правочину.

Що ж до вимог до ОСОБА_7, то вони не підлягають задоволенню у звязку з тим, що позивач категорично не бажає отримувати з нього бажане за позовом.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими і законними.

Так, за ст. ст. 11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зокрема, є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При цьому, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та прав на його вчинення.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно ж ст.ст. 208, 218 та глави 54 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім тих, що виконуються сторонами в момент їх вчинення, потребує простої письмової форми.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Недодержання сторонами письмової форми договору, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків встановлених законом.

Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Рішення суду не може ґрунтуватися свідченнями свідків.

За статтями 59,60, 213 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 29 грудня 1976 року "Про судове рішення", рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

Оскаржене рішення місцевого суду ухвалено у повній відповідності з виписаним.

Позивачем не надано допустимих і належних доказів тому, що між ним та ОСОБА_6 існували договірні правовідносини за змістом яких останній брав би на себе обовязок продати позивачеві автомобіль, зняти його з обліку за місцем реєстрації, розмитнити і зареєструвати на імя набувача.

Не надав він доказів і тому, що ОСОБА_6 отримав і безпідставно утримує належні йому і передані як плату за автомобіль гроші.

За таких обставин вимоги ОСОБА_2, як недоведені не могли бути задоволені.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до відмови у позові до ОСОБА_7, то вона знаходиться за межами апеляційного оскарження, а тому апеляційним судом не переглядається, тим більше, що позивач і в засіданні суду 1 інстанції, і суду апеляційної інстанції стверджував, що вимог до ОСОБА_7 не має. А відповідачем вказав його помилково.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий Судді