Справа № 2-1096/10
Провадження №без н/п
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Єнько Т.А.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, трьох відсотків річних та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому просить:

- стягнути борг за договором позики в розмірі 52700 гривень;

- стягнути 3% річних за прострочення повернення позики, що становить 1581 гривню;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що між ним і відповідачем був укладений договір позики. Відповідно до цього договору він надав відповідачу кошти в розмірі 52700 гривень, а відповідач повинен був їх повернути до 01 квітня 2010 року. Оскільки кошти до цього часу так і не повернуті, то просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. Представник відповідача пояснив, що кошти за цим договором позики відповідачу не надавались, а надавався автомобіль.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно укладеного між сторонами договору позики від 17.12.2009 року (а.с. 5, 6), який посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_1 надав, а ОСОБА_2 прийняв від нього 52700 гривень, які зобовязався повернути до 01 квітня 2010 року. Відповідно до пункту 2 цього договору вказана сума позики отримана позичальником ще до підписання договору.

Вищевказаний договір свідчить про те, що між сторонами склались відносини позики. Відповідно до ст. ст. 1046, 1049 та 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідачем не надано доказів повернення позики, а тому позивач має право стягнути на свою користь суму позики в розмірі 52700 гривень. Також позивач, відповідно до статті 625 ЦК України, має право на стягнення 3% річних за прострочення повернення позики, оскільки зобовязання відповідача є грошовим. 3% від отриманої суми становлять 1581 гривню. Це сума, яка сплачується за річний строк невиконання грошового зобовязання. В даному ж випадку з дня невиконання зобовязання минув 251 день. У звязку з цим 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача, становлять:

52700 гривень / 100% х 3% /365 днів х 251 день = 1087 гривень 21 копійку.

В частині стягнення моральної шкоди суд відмовляє позивачу за безпідставністю, оскільки законодавство не передбачає стягнення моральної шкоди у випадках невиконання зобовязання за договором позики.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Суд не відшкодовує позивачу витрати на правову допомогу, оскільки ним не надано доказів стосовно того що особа, якій він сплатив кошти, є фахівцем в галузі права і за законом має право надавати правову допомогу.

Враховуючи вищевказане, керуючись статтями 3, 11, 60, 88, 185, 196, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. ст. 1046, 1049 та 1050 ЦК України,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 52700 гривень та три відсотки річних в розмірі 1087 гривень 21 копійку.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 110 гривень 40 копійок.

Від сплати судового збору ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звільнений на підставі абзацу 3 пункту 18 частини 1 статті 4 Декрету КМУ „Про державне мито, як потерпілі внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_5