Справа №22ц-1338/10 Головуючий у 1-й інстанції: Посисень Л.М.
Категорія: 44 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Глинському О.А.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 січня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання втратившим право на користування жилим приміщенням. Визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою №2 в будинку № 10 по вул. Дорошенка в м. Бориславі Львівської області.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_5. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, оскільки винесене з порушенням чинного законодавства, зокрема ст..ст.41, 47 Конституції України. Апелянт вказує, що судом не взято до уваги того, що ОСОБА_2 не виконала умови мирової угоди від 13.12.2006 року і не сплатила йому компенсації вартості належної йому частки квартири в сумі 3211 грн., що вона разом із ОСОБА_3 порушила ч.2 ст.190 КК України. Вважає, що судом проігноровано його покази та покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про неможливість проживання у спірній квартирі у звязку з неодноразовим виламуванням дверей у ній. Зазначає також, що суд довільно трактував та безпідставно прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яких просила допитати позивачка, правдивість показів яких викликає у нього сумнів.

Просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та визнаючи ОСОБА_5 втратившим право на користування жилим приміщенням - квартирою №2 в будинку № 10 по вул. Дорошенка в м. Бориславі Львівської області, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не живе у цій квартирі більше шести місяців, а саме з 2006 року, без поважних причин.

З таким висновком місцевого суду колегія суддів погоджується.

Місцевим судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Договором від 17.09.2005 року визначено розмір часток сторін та третьої особи у спірній квартирі, згідно якого частка ОСОБА_2 становить ?, а частки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по ? кожного.

13.12.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ухвалою Бориславського міського суду Львівської області була затверджена мирова угода, згідно якої ОСОБА_5 передав належну йому частку у квартирі у власність ОСОБА_2

У встановленому законом порядку дану ухвалу відповідач не оскаржував, а тому його покликання в апеляційній скарзі на те, що судом не взято до уваги того факту, що ОСОБА_2 не виконала умови мирової угоди, а тому ця мирова угода є незаконною, колегія суддів не приймає до уваги.

Згідно із ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідач, визнаючи той факт, що він не проживає у спірній квартирі, причиною його відсутності називає те, що він не міг проживати у ній, оскільки там неодноразово у 2004 -2005 роках виламували двері, і вважає цю причину відсутності поважною.

Проте, судова колегія таку причину відсутності відповідача по місцю проживання не вважає поважною, оскільки такі дії невідомих осіб могли мати місце лише через те, що у спірній квартирі ніхто, у тому числі і ОСОБА_5, не проживав.

На думку колегії суддів, оцінюючи зібрані по справі докази, зокрема, оцінюючи показання свідків обох сторін, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та не дав жодної оцінки наведеним вище доказам.

Тому твердження апелянта про те, що суд проігнорував його покази та покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про неможливість проживання у спірній квартирі у звязку з неодноразовим виламуванням дверей у ній та довільно трактував та безпідставно прийняв до уваги покази свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, яких просила допитати позивачка, є необґрунтованими.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не суперечить положенням статей 41 та 47 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 25 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: