Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-614/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2010 року

Київський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Непорада Н.П.

при секретарі - Панченко О.В., Єрьоменко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним та розподіл майна подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2006 р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зареєстрований у відділі РАГС Київського РІК м.Одеси 11.06.1988р., актовий запис № 695.

Відповідачкою ОСОБА_1 у грудні 2006р. був поданий зустрічний позов до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, про стягнення аліментів та про розподіл спільного майна подружжя; визнання договору дарування удаваним правочином та визнання права власності на нерухоме майно (а.с.2-4), в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до їхнього повноліття, а далі до закінчення ними навчання або до досягнення ними 23 років, починаючи з 10 квітня 2006 року; додаткові витрати на навчання неповнолітніх доньок до закінчення ними навчання, або до досягнення ними 23 років; залишити дітей проживати з ОСОБА_1; визнати удаваним правочин - договір дарування від 04 жовтня 2004р. 12/100 частини домоволодіння, що знаходиться в м. Одесі по вул. Дача Ковалевського, 23, та договір дарування від 04 жовтня 2004р. земельної ділянки, площею 0,0057 га, укладеними між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати частку домоволодіння разом з земельною ділянкою, що знаходяться у м.Одесі по вул. Дача Ковалевського, 23, спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та провести розділ, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини цього домоволодіння; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності на персональний комп'ютер вартістю 4672,68 грн., та визнати за ними право користування часткою жилого приміщення, що знаходиться в м.Одесі по вул. Дача Ковалевського, 23.

У ході розгляду справи ухвалами суду були виділені в окреме провадження деякі позовні вимоги, по яких винесені судові рішення. Так, ухвалою суду від 18 червня 2007 року (а.с. 82) виділені в окреме провадження вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Ухвалою суду від 19.06.2008р. (а.с. 119) виділені в окреме провадження вимоги за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Згідно остаточного уточнення позовних вимог від 09 грудня 2009 р., ОСОБА_1

поновити строк позовної давності на визнання договору дарування 12/100 частин годіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м.Одесі, укладеного між ОСОБА_3 Петровичем та ОСОБА_4, недійсним; визнати договір 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі, ого між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ним: визнати 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. спільним сумісним майном подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на істини від спільного сумісного майна подружжя; визнати за ОСОБА_1 право ті на 9/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м.Одесі; за ОСОБА_1 право власності на персональний комп'ютер з усією периферією; за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1.

В січні 2010 р., після уточнення позовних вимог ОСОБА_1, з зустрічним позовом - і-ївського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_7 до ОСОБА_1 та &?з;р В.О. про усунення перешкод в користуванні власністю. Свої вимоги позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 11 червня року між нею та відповідачем, ОСОБА_2, був званий шлюб. Шлюб між ними розірваний 12 серпня 2008 року. Від даного ; них є діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, 26 .990 року народження. ОСОБА_1 зазначила, що до реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_2 придбав - зстпни домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі. За час шлюбу геконструювали зазначену частину домоволодіння, здійснили перебудови, та "іли у відповідача ОСОБА_3 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача ізського в м.Одесі за суму еквівалентну 3000 доларів США.

ОСОБА_1 також стверджує, що за час шлюбу вони придбали персональний ":отер з усією периферією вартістю 4772,68 грн. та автомобіль ВАЗ 2109, д/н ВН 0816 . вартістю еквівалентної 3000 доларів США.

Відповідач ОСОБА_2 приховав від ОСОБА_1 те, що придбану ними за спільні 12/100 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі, він оформив не по договору купівлі-продажу на своє ім'я, а оформив договором дарування від 04.жовтня 2004р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Про це їй стало відомо в грудні 2006р., коли вона звернулася з зустрічним позовом. Тому, вона просить поновити строк на визнання договору дарування недійсним,визнати 4/25 і 12/100 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі спільним сумісним майном подружжя та провести його розділ з урахуванням інтересів дітей тобто 3/4 частини спільного майна подружжя виділити їй та дітям, а 1/4 частину виділити відповідачу ОСОБА_2.

В запереченнях до позову ОСОБА_2 зазначив, що по договору купівлі-продажу зкл 07.09.1987р., він купив у Ампар Іскуї Артемівні 4/25 частини домоволодіння, що - сходиться в м.Одесі по вул. Дача Ковалевського під № 23, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1, тому, це не є спільно нажитим майном подружжя, та розділу не підлягає.

ОСОБА_2 зазначив, що він не купляв 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. ~іча Ковалевського в м. Одесі, оскільки не мав грошей. Дану частину домоволодіння ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4

В зв'язку з чим, ця частина домоволодіння також не є спільно нажитим майном подружжя, тому розділу не підлягає.

ОСОБА_2 заперечує проти виділення ОСОБА_1 3/4 частини спільно нажитого ойна подружжя, посилаючись на порушення вимог діючого законодавства.

Вимога про визнання за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_2, не підлягає задоволенню, оскільки сторони по справі не є власниками цього автомобілю. На цих підставах ОСОБА_2 просить відмовити в задоволені позову.

Позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 просить зобов'язати ОСОБА_1 не перешкоджати їй в користуванні власністю 12/100 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м.Одесі, посилаючись на те, що ОСОБА_1 постійно влаштовує скандали, різні провокації відносно сина, членів її родини. Відповідачка по зустрічному позову ОСОБА_1 перешкоджає їй проходити до своєї власності, 12/100 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі.

У ході судового розгляду, позивач ОСОБА_1 свій позов підтримала, проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позову ОСОБА_1 заперечували, позов ОСОБА_4 підтримали.

Представник позивача по зустрічному позову ОСОБА_4 її позов підтримав, проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду письмову заяву, в якої просить розглядати справу за його відсутністю, проти позову ОСОБА_1 заперечує.

Суд, вислухавши думку сторін, пояснення та доводи сторін, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає за можливим позов ОСОБА_1 задовольнити частково, в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями Цивільного Кодексу України у редакції 2003 р., Сімейного Кодексу України у редакції 2002 р., Земельного кодексу України від 2002 р., що діють на момент розгляду справи та ухвалення рішення, та Кодексом про шлюб та сім'ю України, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу 4/25 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі.

Згідно договору купівлі-продажу від 07 вересня 1987р. (а.с. 83-84), ОСОБА_2 купив у Ампар Іскуї Артемівні 4/25 частини домоволодіння, що знаходиться в м.Одесі по вул.Амундсена (нині вул. ОСОБА_8) під №23. В користуванні покупця находяться: з літера «А» І веранда, 4-2 (жиле) житлова кімната, 4-1 житлова кімната, загальною житловою площею 19,2 кв.м.

Відповідно до ч.І ст.24 КпШС України, майно належне кожному з подружжя до вступу в шлюб, а також отримане їм під час шлюбу в дарунок або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Згідно рішення Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2008р. (а.с. 120), шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, зареєстрований у відділі РАГС Київського РІК м. Одеси 11.06.1988р., актовий запис №695. Отже, ОСОБА_2 отримав право власності на 4/25 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м.Одесі до укладення шлюбу з ОСОБА_1

Позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що за час шлюбу вона разом з відповідачем ОСОБА_2 реконструювали зазначену частину домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі, здійснили перебудови цієї частини домоволодіння, але вона не надала жодного доказу цим доводам. Навпаки, відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву його батька, ОСОБА_9, завірену секретарем сільської ради про те, що він придбав і привіз синові шифер, ліс, цемент, пісок для ремонту.

Відповідно до ч.З ст.331 ЦК України, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

ОСОБА_2 не завершив реконструкцію прибудови Й ремонт приміщень тому

право власності може виникнути тільки на будівельні матеріали

У судовому засіданні було встановлено, що будівельні матеріали були придбані батьком ОСОБА_2, тому будівельні матеріали не можуть бути спільно нажитим майном подружжя. В зв'язку з чим, в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання 4/25 частини домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського спільним сумісним майном подружжя, визнання за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини 4/25 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі необхідно відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 просить поновити строк позовної давності для визнання недійсним договору дарування 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі від 04 жовтня 2004р., посилаючись на те, що дізналася про договір дарування тільки в грудні 2006р., коли звернулася з зустрічним позовом до суду.

Відповідно до ч.З ст.267 ЦК України, позовна давність застосується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з заявою про застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 не пропустила строк позовної давності на звернення до суду для визнання договору дарування 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі від 04 жовтня 2004р. недійсним, оскільки для визнання правочину недійсним застосується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.258, ст.728 ЦК України, позовна давність в один рік застосується до вимог про розірвання договору дарування.

Як доказ своїх позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, позивачка ОСОБА_1 надала до суду копію розписки від 16.09.2004 р., в якої зазначено, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 задаток в сумі 2400 доларів США за продану частину домоволодіння, суміжну з належним йому домоволодінням. На підставі цього, ОСОБА_1 стверджує, що ОСОБА_2 купив домоволодіння у ОСОБА_3.

Згідно трудової книжки ОСОБА_2 (а.с. 46-53), довідки з міста роботи від 06.02.2007р. №61 (а.с. 54), ОСОБА_2 не отримував доходи, на які він міг купити частину домоволодіння та земельну ділянку.

Позивачка ОСОБА_1 також надала розписку від 10.09.2004 р. про отримання від ОСОБА_10 3000 доларів США в борг для покупки частини домоволодіння.

ОСОБА_1 зазначила, що ці гроші були витрачені на покупку 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник неодноразово заявляли клопотання про забезпечення доказів, а саме: зобов'язання ОСОБА_1 надати оригінали розписок від 10.09.2004р. та від 16.09.2004р.; та призначити по справі техніко-криміналістичну експертизу цих документів. Позивачка ОСОБА_1 не надала оригінали вищезазначених розписок.

Відповідач ОСОБА_3 надав заяву, в якої зазначив, що проти позову ОСОБА_1 заперечує, тобто він не отримував гроші від ОСОБА_2. Тому, суд критично відноситься до доводів позивачки ОСОБА_1, даним копії розписок.

Без земельної ділянки неможливо отримати у власність домоволодіння, розташоване на цієї земельної ділянки.

В судовому засіданні встановлено, що 04 жовтня 2004р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0,0057 га, розташованої в м. Одесі, вул. Дача Ковалевського, під номером 23, на якої розташовані 12/100 частин домоволодіння №23.

Позивач ОСОБА_1 не просила поновить строк позовної давності для визнання договору дарування земельної ділянки від 04 жовтня 2004р. недійсним, не просила визнати договір дарування земельної ділянки від 04 жовтня 2004р. недійсним. 12/100 частин домоволодіння знаходяться на земельної ділянки. Земельна ділянка під 12/100 частинами домоволодінням знаходиться у власності позивача по зустрічному позову ОСОБА_4.

Відповідно до ч.І ст.120 Земельного кодексу України, при переході права власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод. У цьому випадку, право власності на землю перейшло до ОСОБА_4

Позивачці ОСОБА_1 про це було відомо, оскільки, згідно наданих відповідачкою ОСОБА_4 документів, остання оплачувала податок на землю, водопостачання, вивіз сміття.

Тому, суд приходить до висновку, що право власності на частину домоволодіння, відповідно до договору дарування від 04 жовтня 2004р., перейшло до позивачки по зустрічному позову ОСОБА_4

На підставі цього, суд вважає, що в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі необхідно відмовити.

В зв'язку з чим, не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання 12/100 частин домоволодіння №23 по вул. Дача Ковалевського в м. Одесі спільним сумісним майном подружжя.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 3/4 частини від спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ч.І ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що не було домовленості між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про інший розділ майна, чим установлений законодавством. У зв'язку з чим, частки позивачки та відповідача є рівними.

При цьому, суд вважає, що право власності на персональний комп'ютер з усією периферією необхідно визнати за позивачкою ОСОБА_1, оскільки тільки діти позивачки й відповідача користуються ім. Комп'ютер ним необхідний для всебічного розвитку й навчання.

ОСОБА_1 просить визнати право власності на автомобіль ВАЗ-2109, державний номер НОМЕР_3, за відповідачем ОСОБА_2. Згідно даних інформації АІС «Автомобіль» УДАІ УМВС України в Одеській області від 19.02.2007р. №7/0-638 (а.с. 66- 67), цей автомобіль не зареєстрований не за ОСОБА_11, не за ОСОБА_12

Згідно даних технічного паспорта ОІС 629701, автомобіль зареєстрований за ОСОБА_13, тому, автомобіль не є спільно нажитим майну.

Отже, він не підлягає розділу, як спільно нажите майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Суд вважає, що в задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити, оскільки вона не надала до суду в обгрунтування своїх доводів докази про то, що ОСОБА_1 постійно влаштовує скандали, різні провокації відносно сина, членів її родини, перешкоджає проходити до частини домоволодіння, що знаходиться у власності позивачки по зустрічному позову ОСОБА_4

Керуючись ст. 24 КпШС України, ст.ст. 258, 267, 331, 728 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст. 70 СК України 10, 11, 57, 208, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на персональний комп'ютер з усією периферією, загальною вартістю 4672,68 грн., в решті частині позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1?! Дмитрівни, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі у строк до 10 днів заяви про апеляційне оскарження рішення суду та подальшої подачі у строк до 20 днів апеляційної скарги, або у Порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: М.П. Непорада