Справа №2-1047/10 30.11.2010
Провадження №22ц-7984/10
Державний герб України
Справа № 22ц 7984/10 Головуючий першої інстанції: Андрощук В.В.
Категорія: 45 Суддя-доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Поліщук Ю.В.,

за участю: позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідачки ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року, яке ухвалене за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про відновлення меж земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2008 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7 про встановлення меж земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивачки вказували, що вони є співвласниками домоволодіння № 9-а по вул. Будьонного в м. Миколаєва, яке раніше належало їх батькам та було частиною домоволодіння № 9 по вул. Будьонного, співвласниками якого є відповідачки.

Посилаючись на те, що відповідачками порушено встановлений рішенням Заводського районного народного суду від 5 березня 1979 р. порядок користування земельною ділянкою і внаслідок перенесення ними межі їх земельна ділянка зменшилась і становить 180 кв.м замість 201 кв.м, просили суд встановити межу між земельними ділянками їх та відповідачок відповідно до вказаного рішення суду.

В подальшому позивачки уточнили позовні вимоги й просили суд відновити їх право на земельну ділянку розміром 201 кв.м та межу між земельними ділянками сторін згідно рішення суду від 5 березня 1979 р.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 р. позов задоволено частково.

Постановлено встановити межу, яка розділяє земельні ділянки № 9 і № 9-а по вул. Будьонного в м. Миколаєві відповідно до рішення суду від 5 березня 1979 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, оскільки, на її думку, висновки суду не відповідають обставинам спору та порушують права позивачок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачів, відповідачки, її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Заводського районного народного суду м. Миколаєва від 5 березня 1979 р. було визначено порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння № 9 по вул. Будьонного в м. Миколаїв за третім варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи: в користування ОСОБА_8 (власник 68/100 часток домоволодіння) в особі спадкоємців ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виділено земельну ділянку площею 462 кв.м, ОСОБА_11 (власнику 32/100 часток домоволодіння) виділено земельну ділянку площею 201 кв.м.

Рішенням Заводського районного народного суду м. Миколаєва від 25 січня 1984 р. затверджено ідеальні частки між співвласниками домоволодіння № 9 по вул. Будьонного в м. Миколаєві: за ОСОБА_11 12/100, за ОСОБА_12 13/100, за ОСОБА_8 75/100. Спадкоємцями подружжя ОСОБА_12 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( свідоцтва про право на спадщину від 7 жовтня 1991 р. та від 1 вересня 1998 р.), яким в порядку спадкування перейшло у власність відповідно 13/100 та 12/100 часток домоволодіння по вул. Будьонного, 9. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 листопада 2005 р. частині домоволодіння № 9 по вул. Будьонного надано нову адресу: вул. Будьонного, 9-а. Згідно свідоцтв про право власності на нерухому майно від 28 лютого 2006 р. ОСОБА_3 належить 59/100 часток житлового будинку № 9-а по вул. Будьонного, ОСОБА_4 41/100 часток.

На підставі договорів дарування від 12 листопада 1994 р. право власності на 75/100 часток домоволодіння по вул. Будьонного, 9 перейшло від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до ОСОБА_5 та ОСОБА_13 (по 75/200 часток кожній).

На час розгляду справи земельні ділянки, на яких розташовано житлові будинки № 9 та № 9-а по вул. Будьонного, знаходяться у користуванні власників будинків.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16 червня 2009 р. на час розгляду справи площа земельної ділянки, якою користуються позивачі складає, 183,45 кв.м, що на 17,55 кв.м менше площі, виділеної за рішенням суду від 5 березня 1979 р. ОСОБА_11, а площа земельної ділянки, якою користуються відповідачі складає 464,30 кв.м, що на 2,3 кв.м більше розміру, виділеного за тим же рішенням суду ОСОБА_9 і ОСОБА_10 Загалом земельна ділянка під будинками № 9 та № 9-а по вул. Будьонного становить 647,75 кв.м, що на 15,25 кв.м менше ніж визначено вказаним судовим рішенням як загальна площа земельної ділянки по вул. Будьонного, 9.

Також експертом встановлено, що порівняно з рішенням суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою фактично існуюча межа між земельними ділянками сторін має наступні відхилення з боку відповідачів: відстань від зовнішньої стіни житлового будинку літ. В-1 в домоволодінні позивачів до фактичної межі становить 2,35 м, що на 0,05 м менше. Відстань від зовнішньої стіни житлового будинку літ. А-1 в домоволодінні відповідачів до межі 2,82 м, що на 0,07 м більше ніж зазначено в рішенні від 5 березня 1979 р. В той же час порівняти довжину межі земельних ділянок сторін від фасаду до задньої торцевої межі неможливо, у звязку з відсутності її розміру в у судовому рішенні 1979 р. Однак розмір задньої торцевої межі ділянки позивачів становить 5м, що відповідає розміру, вказаному в рішенні від 5 березня 1979 р.

За таких обставин суд вірно частково задовольнив позовні вимоги, оскільки не доведено, що відповідачками було порушено межу земельних ділянок у торцевій частині, що, на думку позивачок й призвело до значного зменшення їх земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому не заслуговують на увагу. Так, посилання апелянта на зменшення внаслідок протиправних дій відповідачок земельної ділянки позивачок на 17,55 кв.м не ґрунтуються на доказах.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість виконання рішення також не можуть бути взяті до уваги, оскільки у разі утруднення виконання судового рішення це питання може бути вирішено в порядку, визначеному ст. 221 ЦПК України.

Доводи апелянта про порушення судом вимог процесуального закону щодо строків розгляду справи, затримки виготовлення повного тексту рішення також не заслуговують на увагу, оскільки не вплинули на правильність висновків суду, а тому не є підставою для його скасування.

Твердження апелянта про те, що судом не вирішено позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди суперечать обставинам справи, тому що в силу такі вимоги по даній справі не заявлялись, а суд в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу.

У звязку з відмовою в позові в силу ст. 88 ЦПК України не підлягають поверненню позивачкам й судові витрати, а дому доводи про не вирішення судом цього питання є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: