ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-19/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі : головуючого-судді Синиці Л. П., при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участі адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городище цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої пошкодженням майна при звільненні домоволодіння та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в якому просять, відшкодувати шкоду завдану пошкодженням майна при звільненні домоволодіння та ставлять питання щодо відшкодування їм моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивачі посилаються на те, що в жовтні 2005 року ОСОБА_10 написав заяву в бюро технічної інвентаризації Городищенського району Черкаської області, щоб провести оцінку та технічний опис будинку №16 по вулиці Челюскіна в місті Городище, з ціллю його продажу. 28 жовтня 2005 року працівник БТІ ОСОБА_11, в присутності ОСОБА_12, дружини власника будинку ОСОБА_10, провів оцінку та технічний опис будинку, при оцінці, також були присутні ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які проживали в будинку та покупець будинку ОСОБА_6, позивач по справі. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які після вияснення, з якою ціллю ми прийшли, нічого не говорили та не заперечували проти обміру будинку, склалося враження, що ніяких проблем при укладенні угоди купівлі-продажу не буде. Будинок був газифікований, з телефонно-електрозвязком з подвійними вікнами, також була в наявності відповідна сантехніка, були встановлені металеві ворота, хвіртка, металева драбина на горище будинку, що підтверджує оцінювальний акт на будинок та на господарські будівлі і споруди. У будинку, скрізь, в літній кухні, на подвірї було чисто та доглянуто. Згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2005 року, укладеного між ОСОБА_6, позивач по справі, та ОСОБА_10, який продав, жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований в м. Городище, вул. Челюскіна, 16, покупцем був придбаний даний будинок житловий і ОСОБА_6, позивач по справі, стала його власником. Відразу після купівлі-продажу будинку, осіб, які там проживали ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, було повідомлено щоб вони звільнили будинок, на що ОСОБА_8 розсміялася в обличчя, сказавши, що ніхто будинок звільняти не буде, це їх будинок, їх власність. 05.12.2005 року ОСОБА_6, позивач по справі, звернулась до суду з позовом про виселення та виписку з будинку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Які в свою чергу, звернулися в Городищенський районний суд Черкаської області з позовом до ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продаж будинку частково недійсним та переведення на них прав покупця. Провадження в справі по позовній заяві ОСОБА_6 про виселення з будинку було зупинено. В жовтні 2006 року ОСОБА_12, принісши ухвалу Верховного Суду України, повідомила, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 23.09.2003 року, залишено в силі, за яким ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виселено з домоволодіння, що розташоване в м. Городище по вул. Челюскіна, 16, тобто, будучи власником будинку сам ОСОБА_10 звертався про їх примусове виселення. Дана обставина підтверджує той факт, що ще в 2003 році власник будинку ОСОБА_10 звертався в суд про виселення ОСОБА_9, ОСОБА_8 та їх невістки ОСОБА_7, які ще тоді не бажали виселятись з будинку, незважаючи на те, що у них за спадщиною був жилий будинок по вул. Воровського,14 в м. Городище, і з цією метою постійно оскаржували рішення суду до Верховного Суду України.

26.10.2006 року було відкрито виконавче провадження №1096/06-К про виселення ОСОБА_9, ОСОБА_8. В подальшому ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2006 року було відстрочене дане виконавче провадження, по виконавчому листу Городищенського районного суду №2-613 від 23.09.2003 року за вказаним рішенням суду до вступу в силу рішення по цивільній справі №2-671 (2-13/2007року) за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_13 до ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_6 про виселення сімї ОСОБА_8 з будинку, бо вони не бажали виселитись і продовжували проживати у будинку, чому підтвердження є рішення апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2007 року.

05.12.2007 року було відкрито виконавче провадження. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знову звертаються до суду про відстрочку виконання рішення суду, незважаючи на те, що рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28.11.2006 року їм було вже відстрочено виконання рішення суду. На підставі заяви ОСОБА_8, ОСОБА_9, ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2007 року знову було відстрочено рішення Городищенського районного суду Черкаської області про примусове виселення, до закінчення зимово-опалювального періоду 2007-2008 років.

В кінці грудня місяця 2007 року ОСОБА_14, чоловік, разом із сином, ОСОБА_5, позивач по справі, попередили ОСОБА_9, ОСОБА_8 про те, що сімя буде через місяць вселятися в будинок, і щоб вони півбудинку звільнили, але ОСОБА_8 облаявши їх, в будинок не впустила. 26 грудня 2007 року, позивачі, взявши речі та меблі, приїхали на вантажному автомобілі до будинку, хвіртка була закрита на замок, ОСОБА_5 переліз через тин та відкрив ворота. Зателефонували дільничному інспектору та чекали коли він приїде, а коли приїхали працівники міліції, то сімя ОСОБА_8 в будинок так їх і не впустили, змушені були зі своїми речами повертатись назад, це підтверджує постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.01.2008 року.

21.04.2008 року, коли настав час для виселення сімї ОСОБА_8 з будинку по вул. Челюскіна,16 в м. Городище, бо закінчилась відстрочка виконання рішення суду про виселення, біля закритих на замок воріт та хвіртки чекав державний виконавець Кулина В.С., постукали, вийшла ОСОБА_7, яка відчинила хвіртку та впустила держвиконавця ОСОБА_15, а ОСОБА_6, позивач по справі, навіть не впустила у двір. ОСОБА_15. В.С склав акт про виселення з домоволодіння за адресою: м. Городище, вул. Челюскіна, 16 громадян ОСОБА_9, ОСОБА_8, за участю понятих ОСОБА_16, ОСОБА_17. В дійсності, сімя ОСОБА_8 залишалась в будинку, а державному виконавцю вони лише пообіцяли виселитися.

В квітні місяці 2008 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_13 про їх виселення та зняття з реєстрації, який залишився без розгляду у звязку з відсутністю їх за місцем проживання.

У червні місяці 2008 року дійшли чутки, що ОСОБА_7, ОСОБА_9 готуються вирізати все металеве у дворі та вивезти. 19.06.2008 року, ОСОБА_14, чоловік позивача, дільничний інспектор міліції ОСОБА_18, депутат Городищенської міської ради Черкаської області ОСОБА_19, за заявою, прийшли до будинку, де продовжували проживати ОСОБА_8, ОСОБА_9, що було майже через два місяці після їх примусового виселення 21.04.2008 року державним виконавцем. В цей день, 19.06.2008р., ОСОБА_9, ОСОБА_8 знову не впустили ОСОБА_14, хоча ОСОБА_19 та ОСОБА_18 дозволили зайти у будинок. У дворі не було явних слідів руйнування, металеві ворота, хвіртка та драбина були на місці. Депутат ОСОБА_19 провів бесіду в присутності дільничного інспектора міліції ОСОБА_18, щоб ОСОБА_7 та ОСОБА_9 нічого не руйнували, так як будинок їм не належить. Під час розмови ОСОБА_8 заявила, щоб сімя ОСОБА_14 сплатили їм за газовий котел, що встановлений в будинку, тоді вони нічого забирати не будуть, і більше рушити нічого не збираються, це підтверджується письмовими поясненнями депутата Городищенської міської ради Черкаської області ОСОБА_19, що завірено головою міської ради ОСОБА_20. Як видно з подальшого, даний котел все-таки був знятий і забраний відповідачами, так як його немає в наявності станом на 21.07.2009 року.

21.07.2008р. ОСОБА_6, позивач по справі, прийшла до будинку, і побачила, що будинок був звільнений, але були навмисне зруйновані частини будинку, відсутні різні матеріали в будинку, в літній кухні, на подвірї.

Про час звільнення з будинку ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, не повідомили ні ОСОБА_6, позивача, ні членів сімї ОСОБА_6.

Після звільнення будинку ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_9, жилий будинок став не придатним для подальшого проживання в ньому, що підтверджується: заявою бувшого власника будинку ОСОБА_10 про наявність матеріалів та споруд при продажу будинку; фотознімками про руйнування будинку; актом на проведення технічного стану будинку від 22.07.2008р.; технічним описом будинку від 29.07.2008р., який був проведений працівником Бюро технічної інвентаризації ОСОБА_21; постановою про відмову в порушенні кримінальної справи №32531 від 19.08.2008р.. Так, в будинку були відсутні: металеві ворота та хвіртка у двір; цямрина та корба на криниці; вхідні двері в будинок та двері в прихожу; внутрішні віконні рами в кількості восьми штук; чугунці колісники; ванна у ванній кімнаті; металева драбина на горище; дві газові плити на чотири конфорки; електрозвязок (телефон та телефонний провід); оцинковані труби в кількості пяти штук по три метри; жолоба в сараї довжиною 13 метрів; сітка рабиця довжиною 5 метрів; котел на 60л. та плита чугунка у літній кухні, розвалені: лежанка в будинку; плита опалювальна у літній кухні; за сараєм перегородка для птиці, а також, відрізано водяне опалення в будинку (металеві труби та батареї), стіни в будинку потребують капітального ремонту, плитка кахельна у ванній кімнаті навмисно розбита, зняті двері в туалет, на подвірї мається велика кількість сміття.

Зважаючи на наявні пошкодження будинковолодіння, які були виявлені після виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_13, ОСОБА_6, позивач, змушена була звертатись до послуг приватних осіб-підприємців, щоб усунути виявлені пошкодження та підготовити будинок до проживання у ньому. Було, укладено підрядний договір для здійснення ремонтних робіт будинку від 15.08.2008 року з ПП ОСОБА_22; для проведення ремонту опалення (монтаж газопостачання, установка лічильника) був укладений договір №55 від 19.08.2008р. з підприємцем ОСОБА_23, також був укладений договір №492 від 01.01.2008р. з ПП ОСОБА_24 про виготовлення вікон. Загальна вартість виконаних робіт, матеріалів, згідно підтверджуючих документів становить 68021,65грн..

Таким чином, з часу укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, з 25.11.2005 року, і по час виселення, 21.07.2008 року, з будинку осіб, які там проживали, без належного повідомлення про це, відповідачі вчинили дії на пошкодження будинку, привели його у непридатність для подальшого проживання, так як за відсутності вікон, дверей та системи опалення не має змоги проживати у будинку в осінньо-зимовий період, та цими діями завдали шкоди на суму 68021.65грн. додаткові витрати на проведення ремонтних і відновлювальних робіт.

Своїми діями, направленими на пошкодження належного ОСОБА_6, позивачу, будинку, відповідачі причинили також і моральну шкоду, яку оцінено в розмірі 5000,00грн., і яка полягає в тому, що в результаті навмисного пошкодження майна, ОСОБА_6 не в змозі вселитись до будинку та користуватись ним на власний розсуд, замість того, змушена приймати додаткові зусилля для відновлення технічного стану домоволодіння: проводити ремонти, закупляти матеріали, витрачати додаткові кошти на ремонт, витрачати свій час на пошуки грошей, спеціалістів по ремонту, що негативно відображається на здоровї, так, було втрачено нормальний ритм життя, стала знервована, збуджена, виникла ситуація, яка весь час перешкоджає думати про щось інше, бо постійно зосереджена увага на усуненні даних проблем. Крім цього, з моменту придбання жилого будинку згідно договору купівлі-продажу від 25.11.2005р., з вини відповідачів не мала змоги розпоряджатись та користуватись, на свій розсуд, даним житловим будинком, змушена була нести витрати на оплату юридичних послуг та витрачати час у звязку із судовими позовами, зверненнями про відстрочку виселення відповідачів.

Будь-яких заяв відповідачів до часу виселення з будинку, до міліції чи інших інстанцій, про пошкодження будинку іншими особами не надходило, що також є доказом вини відповідачів, як і те, що вони не повідомили належним чином про час їх фактичного виселення з будинку, щоб була змога оглянути будинок з відповідною комісією.

Згідно договору дарування від 24.12.2008 року ОСОБА_6, позивач, подарувала даний будинок синові ОСОБА_5, позивач по справі, який закінчує проводити ремонт в будинку і має намір у ньому проживати.

Просять суд, постановити рішення за яким стягнути на користь ОСОБА_6 з відповідачів ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9, солідарно, 73021,65грн., що складає: 68021,65грн. відшкодування причиненої шкоди, шляхом пошкодження домоволодіння за період не бажання добровільно звільнити домоволодіння, з 25.11.2005р.по 21.07.2008р., що їй належить на праві власності; 5000,00грн. відшкодування завданої моральної шкоди, а також в рахунок відшкодування понесених судових витрат, стягнути, солідарно, з відповідачів, витрати в сумі 960,00грн..

В ході судового розгляду позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_5, та їх представник, адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підтримали у повному обсязі, пояснивши, що саме відповідачі при звільненні будинку по вулиці Челюскіна, 16 в м. Городище, Черкаської області пошкодили житловий будинок з надвірними спорудами, а характер пошкоджень зазначено в акті на проведення технічного огляду стану будівлі від 22.07.2008р. та оцінювальним актом, що проведений 29.07.2008року, і на його ремонт /відновлення до придатного для проживання стану/ було затрачено кошти в сумі 68021,65грн., що підтверджується, зібраними і поданими до суду письмовими доказами, свідченнями свідків, які заперечили ту обставину, що сімя ОСОБА_9 в будинку проживала лише до квітня місця 2008 року та підтвердили, що ОСОБА_9 пропонував купити деякі металеві речі, яких згодом не було виявлено в домоволодінні, хоча за словами продавця ОСОБА_10 вони там повинні були бути, і входили у вартість ціни, що обмовлена в договорі купівлі-продажу будинку; а позов у частині відшкодування моральної шкоди, просили залишити без розгляду.

Відповідач ОСОБА_7, яка була присутня у судових засіданнях до 18.02.2010р., позовні вимоги не визнала та зазначила, що після смерті чоловіка, який помер 20.05.2003р., його батько написав заяву до БТІ про продаж будинку по вул. Челюскіна, 16 в м. Городище, Черкаської області, де вона з 1989 року проживала з сімєю та була прописана, власник будинку ОСОБА_10 там не проживав. Коли за рішеннями суду остаточно було вирішено питання щодо купівлі-продажу будинку, судом також було прийняте рішення про виселення з будинку батьків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, питання про її виселення та виселення її неповнолітньої дитини судом не приймалося, тому вони проживали в даному будинку до часу закінчення дочкою навчання у школі, до 28.05.2008р., і виселились в добровільному порядку. За час проживання в даному будинку її сімєю був проведений газ, вода та інші роботи, бо вважали, що це їх будинок, так говорив батько чоловіка, документами на хату не цікавилась. Після виселення, в будинку більше не проживали, хоча і залишалися прописаними. Коли вивозилися особисті речі бачив вуличком. При виселені, ніяких речей, предметів не шкодили, речі, які зазначені у позовній заяві були в наявності і залишались там, було забрано лише газовий котел та телефон, котрі були придбані, і про котел говорилося позивачам. Дійсно, ОСОБА_5, ОСОБА_14 приходили до будинку та вимагали виселитися, але з ними уникали розмови, бо вони були у нетверезому стані і постійно погрожували. В подальшому, просила суд, слухати справи за її відсутності, за участю її представника ОСОБА_25.

Представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_26 позов не визнав, вказавши, що відповідач ОСОБА_7, інтереси якої він представляє за довіреністю, не є належним відповідачем, всі претензії щодо будинку слід предявляти до продавця, а вона ним не являється. Що стосується вирізання труб, металевих та інших предметів, то вона їх не вчиняла, вона лише забрала котел і телефонний апарат, що були нею придбані. Що стосується інших недоліків будинку, то дії, які здійснили позивачі, це ремонт на покращення, а не на відновлення. Відносно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, то вона також не підлягає до задоволення, із-за відсутності вини відповідача у завданні шкоди. Просить, у задоволені позову відмовити у повному обсязі та стягнути на користь позивача ОСОБА_7 судові витрати за правову допомогу в розмірі 1500,00грн., які остання витратила, коли у справі брав участь адвокат ОСОБА_27 .

Відповідач ОСОБА_9, яка була присутня в судових засіданнях до 18.02.2010р., позовні вимоги не визнала та пояснила, що коли було прийняте рішення про виселення її з чоловіком ОСОБА_9 із житлового будинку по вул. Челюскіна, 16 в м. Городище і державний виконавець виконав його, це було 21.04.2008р., вони забрали свої речі і виселились. Однак, враховуючи ту обставину, що в будинку залишалася проживати їх неповнолітня онука, опікуном якої була, вони довідувалися до будинку, але там не ночували. Останній раз були у будинку в травні-червні місяці 2008 року, коли виселялись ОСОБА_7, і бачила, що з квітня місяця по травень-червень місяць 2008 року змін у будинку не було. Хто міг завдати такі пошкодження будинку, про які говорять позивачі, не знає, вони нічого не вирізували (металеві предмети та ін.), не руйнували і не засмічувати дворище. На даний час проживають ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому на протязі двох місяців з дня виселення робили ремонт, а в цей час проживали на квартирі. Щодо претензій зі сторони позивачів за привласнення їх майна, зокрема, окремих деталей та речей з будинку, а також щодо пошкодження самого будинку і прибудинкових споруд, то вона з чоловіком цих речей не забирали. В подальшому просила суд, розглядати справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_9 до суду не зявився, надіслав лист про слухання справи за його відсутності, у звязку з похилим віком та станом здоровя, вказавши, що позовні вимоги позивачів не визнає.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог /не приймаючи, заяву про залишення позовної вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, без розгляду/, вислухавши сторін по справі, заслухавши свідчення свідків; ОСОБА_14, ОСОБА_21, ОСОБА_15, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33 /клопотання про допит в якості свідків ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_34 стороною знято/, вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, вважає, що позивачі не довели свого позову, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено позивачам їх права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави і, вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_5, являється власником житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Челюскіна, 16 в м. Городише, Черкаської області з 24.12.2008 року, згідно договору дарування (а. с. 58), до цього часу з 25.11.2005 року власником даного будинку була позивач ОСОБА_6, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку (а. с. 10). В будинку на час його продажу проживали ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та її неповнолітня дочка ОСОБА_13.

За рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 23.09.2003р., яке залишене в силі ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13.09.2006р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_12 до ОСОБА_9, ОСОБА_8 про примусове виселення, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виселено з домоволодіння, що розташоване в м. Городище по вул. Челюскіна, 16 (а. с. 1-12, 13). Виписано виконавчий лист та звернуто до виконання (а. с.14, 15).

05.12.2007р. постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Городищенського районного управління юстиції ОСОБА_15 відкрито виконавче провадження, і зобовязано боржнику (ОСОБА_8, ОСОБА_9М.) в добровільному порядку виписатися до 12.12.2007р. (а. с. 18), яке згодом було призупинено, відповідно до ухвали Городищенського районного суду Черкаської області від 20.12.2007р., де зазначено, що виконання рішення суду по виконавчому провадженню №1164/07К, по виконавчому листу Городищенського районного суду №2-612, виданому 22.12.2006р. про примусове виселення ОСОБА_8, ОСОБА_9 з будинку №16 по вулиці Челюскіна в місті Городище Черкаської області, відстрочено до закінчення зимово-опалювального періоду 2007-2008 років (а. с. 19 20).

26.12.2007р. ОСОБА_14 та ОСОБА_5.І., позивач по справі, в порушення вищенаведеної ухвали суду, спробували заселитися в домоволодіння по вул. Челюскіна, 16 в м. Городище, Черкаської області, де між ними та сімєю ОСОБА_9 виник конфлікт, бо останні не хотіли виселятися, що підтверджує постанова ДІМ Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_18 про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.01.2008 року (а. с. 21). З якої також вбачається, і підтверджується поясненнями позивачів та не заперечується відповідачами, що відповідач ОСОБА_7 на той час у даному будинку не проживала, перебувала в Росії на заробітках, там проживала її неповнолітня дочка ОСОБА_13 та ОСОБА_8, як опікун, з чоловіком ОСОБА_9.

Згідно акту державного виконавця Кулини В.С., рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 22.12.2006р. про виселення сімї ОСОБА_9, 21.04.2008 року із будинковолодіння по вулиці Челюскіна, 16 в м. Городише, Черкаської області, в присутності понятих були виселені ОСОБА_9, ОСОБА_8 (а.с. 22), що підтверджено в судовому засідання свідченнями свідка ОСОБА_15. Були вивезені особисті речі сімї ОСОБА_8: одяг, кухонні та побутові предмети.

В будинку залишилися проживати ОСОБА_7, відповідач, і неповнолітня ОСОБА_13, відносно яких не приймалося рішення про виселення із вказаного будинку. Згодом ОСОБА_7 поїхала до Росії, на що вказують самі ж позивачі, і підтверджують відповідачі, допитані свідки, так як там працювала, і коли повернулася, то в кінці травня місяця 2008 року забрала особисті речі та з дочкою виїхала із житлового будинку по вул. Челюскіна, 16 в м. Городище. ОСОБА_8, відповідач по справі, була опікуном неповнолітньої ОСОБА_13, яка фактично одна залишилась проживати у даному будинку, тому ОСОБА_8, постійно, і інколи ОСОБА_9 відвідували онуку, де їх і могли бачити, проте там вони не ночували.

Після того, як позивачі дізналися, що в будинку ніхто не проживає, а це було, зі слів останніх, 21.07.2008року, та побачивши в якому стані перебуває будинок, 22.07.2008р. запросили депутата Городищенської міської ради Черкаської області ОСОБА_19, вуличкома вулиці Челюскіна ОСОБА_31, свідків ОСОБА_35, ОСОБА_36, які в присутності позивача ОСОБА_6, провели огляд будинку, що зафіксовано в акті на проведення технічного стану будинку №16 по вул. Челюскіна, м. Городище (а.с. 31). Згодом була здійснена оцінка будинку, господарських будівель та споруд працівниками Городищенського відділку ЧОО БТІ (а.с. 32 34).

Для того, щоб можливо було вищенаведений будинок використовувати для проживання позивач ОСОБА_6 здійснила його ремонт на що були витрачені певні кошти (а.с. 37 57).

Відповідно до ст., ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди і т.д..

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або змусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) ст. 23 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

За ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ст. 1167 ЦК України.

Суд критично ставиться до пояснень позивачів, які вважають, що :

- державний виконавець Кулина В.С., 21.04.2008р., під час виконання рішення суду, відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9 не виселив, а лише повідомив про необхідність виселення, і останні продовжували там проживати, бо подальших дій щодо оскарження виконання рішення суду чи виселення сімї ОСОБА_9 зі сторони позивачів не було, що підтвердила в судовому засіданні ОСОБА_6, позивач;

- постанова ДІМ Городищенського РВ УМВС України ст. лейтенанта міліції ОСОБА_37 про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.08.2008р. (а.с. 75) та пояснення дані ОСОБА_7 в ході перевірки письмової заяви гр. ОСОБА_6 (а.с. 36) є доказом про завдання відповідачами матеріальної шкоди у вигляді пошкодження майна при звільненні домоволодіння, що перераховане позивачами в позовній заяві, бо відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є тим процесуальним документом, що підтверджує наявність в діях осіб вини, в іншому випадку в ході розгляду цивільно-правових наслідків дій особи її вину слід доводити;

- свідчення свідків, які дані в судовому засіданні про те, що вони бачили як відповідачі вивозили речі, чи пропонували придбати якісь металеві предмети, що чули як в середині будинку працює «болгарка», бо вона також не можуть слугувати доказом вини відповідачів, адже ніхто із них не бачив, щоб відповідачі : - вивозили ті предмети, які вказані позивачами у позові, як відсутні; приводили у непридатність будинок, прибудинкові споруди; засмічували дворище;

- не є доказом вини відповідачів, і той факт, що телефонний номер №2-49-51, який з 27.03.1992р. по 16.07.2008р. належав абоненту ОСОБА_10, вул. Челюскіна, 16, м. Городище, Черкаської області, згідно заяви ОСОБА_10 від 26.06.2008р. переносився на вул. Воровського, 14 із заміною номера телефону на блокований №2-12-70, з 01.08.2008р. телефон №2-49-51 встановлений УВВв гр. ОСОБА_38 по вул. Челюскіна, 23 в м. Городище.

Відповідно до глави 5 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд не бере до уваги, як докази вини відповідачів: фотознімки (а.с. 25- 30); письмові пояснення гр. ОСОБА_19 (а.с. 23), гр. ОСОБА_10 (а.с. 24, 139-141).

З огляду на вищевикладене, в діях відповідачів, не вбачається завдання позивачу ОСОБА_6, бо саме на її користь ставиться питання про відшкодування матеріальної шкоди, при звільненні з будинку матеріальної шкоди, шляхом пошкодження майна. Що стосується завдання моральної шкоди, то позивачі, їх представник дану вимогу в суді не доводили взагалі.

Враховуючи положення ст. ст. 79, 84 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у звязку із розглядом справи в суді відповідач ОСОБА_7, понесла витрати в розмірі 1500,00грн. /відповідно до Угоди №221/09, ордера №221/ц від 19.09.2009р. та квитанції №030/09 від 17.09.2009р. адвоката ОСОБА_39, який брав участь у судових засіданнях, до 18.02.2009р.) та за підготовку до справи/, суд, стягує заявлені витрати у повному обсязі, на користь відповідача, згідно до ст. 88 ЦПК України, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно процесуальним законодавством України.

На підставі наведеного та керуючись ст., ст. 15,16, 22, 23,1166,1167 Цивільного Кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 3, 5, 10, 30, 60, 61, 212- 215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої пошкодженням майна при звільненні домоволодіння по вул. Челюскіна, 16 в м. Городище, Черкаської області та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, солідарно, на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. 00коп..

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_40