Справа №2-3091/10 13.10.2010
Справа 22ц 8017/10 Суддя першої інстанції: Андрощук В.В.
Категорія 55 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

13 жовтня 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Поліщук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року по справі за позовом

ОСОБА_2

до

Акціонерного товариства відкритого типу (далі АТВТ) «Фірма» ОСОБА_3»

про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до АТВТ «Фірма «ОСОБА_3» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що 1 жовтня 2008 року уклав з відповідачем договір про надання послуг з розміщення належного йому автомобіля НОМЕР_1 та його зберігання на автомобільній стоянці на території фірми. На виконання вказаного договору позивач сплатив вартість послуги, однак відповідач зобовязання щодо належного зберігання автомобіля не виконав. Так 18 листопада 2009 року встановлено наявність механічних ушкоджень правого переднього крила, декоративної накладки переднього бампера автомобіля, вартість усунення яких складає 3299 грн. 84 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму та, крім цього, 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. ст. 936, 942, 950 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ , яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), вживати заходи до її схоронності і повернути її поклажодавцеві. А в разі втрати чи пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач несе відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 жовтня 2008 року між АТВТ «Фірма» ОСОБА_3» та ОСОБА_3 було укладено договір, предметом якого є розміщення автотранспортного засобу на території Фірми (стоянка) за адресою: м. Миколаїв вул. Скороходова, 60 (а.с. 8) .

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від ОСОБА_2 прийнято оплату за надані послуги, а саме автостоянку (а.с. 9).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідив обставини справи, доказам, які надали сторони дав належну оцінку та дійшов вірного висновку про те, що зазначений договір, який уклали сторони, не є договором зберігання автомобіля, таке не вбачається і з квитанції виданої позивачу. Тому суд вірно вказав про відсутність відповідальності АТВТ «Фірма» ОСОБА_3» щодо відшкодування матеріальної шкоди та відмовив в задоволенні позову.

Доводи позивача про те, що прийняття автомобіля відповідачем на зберігання посвідчується квитанцією, як то передбачено положеннями ст. 977 ЦК України, не можна прийняти до уваги, оскільки в квитанції зазначено, що оплата прийнята саме за автостоянку, а не за зберігання автомобіля.

До того ж, відповідно до змісту п. 3.2 Статуту АТВТ «Фірми» ОСОБА_3» предметом діяльності товариства є організація автостоянок, а діяльності повязаної зі сховом статутом не передбачено. В обовязки охоронця, як слідує з посадової інструкції, не входить обовязок щодо охорони автомобільного транспорту, який перебуває на автомобільній стоянці.

За такого доводи апеляційної скарги про обовязок відповідача відшкодувати завдані позивачу збитки є безпідставними.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 312 ЦПК України , судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді