Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-503/10 Головуючий у 1-й інст. Коренюк
Категорія 41 Доповідач Миніч Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М., Забродського М.І.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1 ,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду від 29 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та відшкодування моральної шкоди і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому доповнила і уточнила. Просила зобов"язати відповідачку не чинити перешкод у користуванні квартирою №26 по вул.Кірова,5 у м.Коростені її синові ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та їй як законному представникові сина, вселити їх у вказане жиле приміщення та стягнути з відповідачки на її користь на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. При цьому посилалася на те, що її син та відповідачка ОСОБА_2 згідно свідоцтв про право на спадщину є співвласниками спірної квартири по 1/2 частині кожний. Відповідачка заперечує право її сина користуватися спірною квартирою до повноліття. Проте вони бажають вселитися у вказане жиле приміщення. Вважає, що неправомірними діями відповідачки їй заподіяно моральну шкоду.

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом. Просила зобов"язати ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні квартирою №26 по вул.Кірова, 5 у м.Коростені та надати ключі від квартири ОСОБА_4 після досягнення ним повноліття. При цьому посилалася на те, що відповідачка шляхом погроз, залякувань та написання скарг у різні інстанції чинить їй перешкоди в користуванні зазначеним житлом. У зв"язку із тим, що онук неповнолітній, є дуже допитливою та рухливою дитиною, він не може до повноліття проживати разом із нею в одній кімнаті.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 29 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов"язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 і його законному представникові ОСОБА_3 у користуванні квартирою №26 по вул.Кірова,5 у м.Коростені. Цим же рішенням вселено ОСОБА_4 та його законного представника ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1. Відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні позову в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Також відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення, постановленого в частині вимог ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах

неповнолітнього сина, з направленням справи на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що в порушення вимог ст.19 СК суд не притягнув до участі у справі орган опіки та піклування. Вважає, що при ухваленні рішення про вселення позивачів суд не врахував її похилий вік і стан здоров"я та що ОСОБА_3 взагалі ніякого права на спірне жиле приміщення не має. На думку апелянта, суд позбавив її права на належну частину квартири, зобов"язавши не чинити перешкод в користуванні квартирою в цілому, а не Ч частиною, що належить її неповнолітньому онукові.

Рішення суду в частині вимог ОСОБА_2 не оскаржується. Тому в цій частині законність рішення не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 травня 2008 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є власником Ч частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.8,9). Власником іншої Ч частини цієї ж квартири є відповідачка ОСОБА_2 (а.с.26).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 заперечує право свого внука ОСОБА_4 до повноліття користуватися належною йому часткою квартири. Вказані обставини встановлені постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 5 вересня 2008 року та від 12 грудня 2009 року (а.с.13,38). Зазначені докази відповідачкою не спростовані.

Тому відповідно до ст.391 ЦПК суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення в спірну квартиру.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки на час ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_4 виповнилося 10 років, то із врахуванням положень ч.3 ст.29 ЦК суд правильно вважав, що право ОСОБА_3 на вселення в спірну квартиру є похідним від права її неповнолітнього сина.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для вселення ОСОБА_3 не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про обов'язкову участь у справі органу опіки та піклування правового значення не мають та на правильність висновків суду не впливають, оскільки в даному випадку інтереси неповнолітньої дитини в суді представляє його мати та відповідно до ч.4 ст.19 СК даний спір не передбачає обов'язкової участі в суді вказаного органу.

Разом з тим 1/2, зобов'язуючи відповідачку не чинити перешкоди в користуванні житлом, суд першої інстанції помилково зазначив квартиру в цілому, хоча ОСОБА_4 є власником лише її 1/2 частини.

У зв'язку з цим рішення суду в цій частині підлягає зміні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,309,313,314, 316 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 29 березня 2010 року змінити.

В другому абзаці резолютивної частини рішення після слів „у користуванні" доповнити словами „1/2 частини".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: