Справа №2-103/10 08.12.2010 08.12.2010 08.12.2010
Провадження №22-ц-8251/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Вовненко Г.Ю.,

суддів Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Шпонарській О.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Новобузького районного суду від 16 серпня 2010 р., ухвалене за її позовом до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації і Новобузької районної державної адміністрації, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини і стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації і Новобузької районної державної адміністрації, про відібрання дитини, визначення місця проживання дитини і стягнення моральної шкоди

Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з вересня 2002 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді 2008 р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживала з нею в селищі Олександрівка Вознесенського району та навчалася у місцевій загальноосвітній школі. 29 вересня 2009 р. відповідач без її (позивачки) згоди забрав дитину і остання до теперішнього часу проживає разом з ним у м. Новий Буг.

Посилаючись на наведені обставини, а також на те, що відповідач не працює, не має свого житла і відмовляється повернути дитину добровільно, позивачка просила відібрати малолітню дочку ОСОБА_4 у відповідача та визначити місце проживання дитини з нею (позивачкою).

Позивачка також зазначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй спричинена моральна шкода, компенсацію якої вона оцінила у 3000 грн. і яку просила стягнути з відповідача.

Рішенням Новобузького районного суду від 16 серпня 2010 р. в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов. Вона посилається на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, наявним в ній доказам, а також положенням сімейного законодавства і нормам процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, колегія вважає, що&nbsp;апеляційна&nbsp;скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

ew Roman;tag3:12pt;"> Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. №789-ХП, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-111 передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина то спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передавати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, свою аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що з вересня 2002 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В листопаді 2008 р. шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживала з позивачкою в селищі Олександрівка Вознесенського району та навчалася у місцевій загальноосвітній школі.

Судом встановлено, що 29 вересня 2009 р. відповідач без згоди позивачки, але за бажанням малолітньої ОСОБА_5, забрав її і остання до теперішнього часу проживає разом з ним у м. Новий Буг. З жовтня 2010 р. дитина навчається у Новобузькій загальноосвітній школі №1. Як видно із пояснень сторін у засіданнях судових інстанціях, змісту позовної заяви, малолітня ОСОБА_5 погодилась на переїзд за місцем проживання батька із-за неналежного відношення до неї позивачки.

Із матеріалів справи також видно, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, має постійний дохід, проживає у м. Новий Буг у 1-кімнатній квартирі із усіма зручностями, за місцем проживання характеризується позитивно. Із характеристик, складених 14 жовтня 2009 р., 16 грудня 2009 р., 25 травня 2010 р. депутатом Новобузької міської ради, ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем проживання, постійно турбується про дитину, між ним та дитиною родинні та доброзичливі стосунки. Характеристики на малолітню ОСОБА_5, видані 16 листопада 2009 р. та 26 листопада 2010 р. Новобузькою середньою загальноосвітньою школою №1, також свідчать про піклування відповідача про дитину, його зацікавленість у навчальному процесі останньої.

Позивачка також позитивно характеризується за місцем свого проживання, має іншу сім`ю, не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який страждає тяжким захворюванням.

У висновку органу опіки та піклування Вознесенської районної державної адміністрації від&nbsp;27 січня 2010 р. зазначено, що з врахуванням того, що відповідач самовільно забрав дитину від позивачки, то її слід повернути останній і визначити постійне місце проживання з матір`ю.

gn="justify" style="font-family:Times New Roman;font-size:12pt;"> Згідно висновку органу опіки та піклування Новобузької районної державної адміністрації, складеного 1 червня 2010 р., дитина бажає проживати з батьком, а тому в інтересах дитини доцільним є визначення її місця проживання з відповідачем.

Встановивши наведені обставини та враховуючи складні взаємовідносини, які склалися між позивачкою та дитиною, суд прийшов до обгрунтованого висновку, про відсутність підстав для відібрання малолітньої ОСОБА_5 у відповідача та визначення її місця проживання з останнім, оскільки дитина виявила бажання проживати з ним, а наявні у справі докази свідчать про те, що визначення місця проживання дитини з відповідачем відповідає її інтересам.

Доводи позивачки про помилковість висновків суду щодо відсутності підстав для відібрання дитини у відповідача і визначення місця проживання дитини з останнім не підлягають задоволенню, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Стосовно посилань в апеляційній скарзі на порушення судом при ухваленні рішення вимог процесуального права, зокрема порушення строків розгляду справи, викладення рішення російською мовою, то вони хоча і обгрунтовані, але відповідно до положень ст. 309 ЦПК не є підставою для скасування рішення суду.

Беручи до уваги наведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Новобузького районного суду від 16 серпня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Судді