Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-2649 /2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

И М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2010 г.

Ленінський районий суд м. Запоріжжя в складі:

-головуючого судді Дюженко Л.А.,

-при секретаре Волошиної М.В., за участі представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_2 розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання

встановив:

В позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є особою похилого віку, яка потребує сторонньої допомоги з причини тяжкого стану здоровя.

В 1998 році позивачка познайомилася з відповідачем ОСОБА_4, яка достовірно знаючи про відсутність у позивача будь-яких родичів запропонувала останній свою допомогу за умови укладення договору довічного утримання.

Так, 10 квітня 1998 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 1-190 (далі за текстом Договір).

На час укладення Договору позивачці на праві особистої власності належала квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя від 08 вересня 1993 року за № 20969.

Згідно п. 1 Договору, позивачка передала у власність відповідачці вказану квартиру, а відповідачка, відповідно до п. 4 Договору, зобовязалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безкоштовному користуванні квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно п. 5 Договору, вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена в розмірі 80 (вісімдесят) гривень на місяць.

Після укладення Договору позивачка продовжувала проживати в своїй квартирі, вважаючи її своєю власністю. Відповідачка зі свого боку деякий час виконувала свої обовязки за Договором, проте останні роки вона зявлялася дуже рідко ( в середньому 1-2 рази на рік), а щомісячної допомоги в розмірі 80,00 грн. (яких недостатньої для нормального проживання літньої людини) взагалі не надає.

Тобто, позивачка повністю самостійно або за допомогою сусідів себе обслуговує, готує їжу. З кожним днем стан здоровя позивачки погіршується, вона повністю втратила зір і потребує постійної сторонньої допомоги, тому що без такої допомоги вона не виходить навіть з квартири. Сусіди допомагають їй по господарству (прибирають у квартирі, стирають одяг та пастельну білизну), сплачують комунальні послуги за квартиру, купують продукти харчування і все це за грошові кошти, які надає лише сама позивачка.

Враховуючи такі обставини, складається враження, що відповідачка, зареєстрував на своє імя квартиру, просто чекає часу смерті позивачки, при цьому не маючи взагалі наміру виконувати належним чином взяті на себе обовязки за Договором довічного утримання.

Відповідно до закону, за договором довічного утримання, одна сторона, яка є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачу майна) будинок, квартиру або його частину, взамін чого набувач майна зобов'язується надати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення у вигляді житла, харчування, догляд та необхідну допомогу. За цим договором зобов'язання триваючи. Набувач повинен надати відчужувачу систематичне матеріальне забезпечення в натурі та забезпечити житлом.

Зі свого боку позивачка після укладення договору залишилась проживати і надалі в квартирі, власником якої стала відповідачка. ОСОБА_5, останні роки з відповідачкою зв'язку не стало, позивачка її не бачить, систематичної допомоги від неї не одержує та знаходиться у досить скрутному становищі.

Взагалі за весь час після укладення Договору навіть перші роки щомісячна матеріальна допомога у вигляді 80 грн. була не систематичною, а інша допомога позивачці зовсім не надавалась у продовж останніх декілька років, через що непрацездатна позивачка сама була безпомічною та не могла доглядати за квартирою, якій необхідний капітальний ремонт. Саме тому позивачка потребувала й до теперішнього часу потребує сторонньої допомоги як матеріальної, так і моральної.

Законодавством, що регулює договір про довічне утримання передбачено, що набувачем майна має бути фізична особа, здатна утримувати не тільки себе, а й іншу особу, тобто у неї повинні бути реальні можливості для виконання договору і достатнє матеріальне забезпечення.

Всі ці обставини свідчать про те, що відповідач не виконує належним чином умови, які на нього покладені договором довічного утримання, тому позивач просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 10 квітня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 1-190 та вернути сторони в початковий стан.

Відповідачка позов не визнала, пояснила, що після останнього рішення суду в 2008 році, позивачка не надавала їй можливості доглядати її, до квартири не пускала, вона намагалась виконувати свої обовязки по договору: пересилала позивачці гроші на утримання, платила за квартиру квартплату та комунальні послуги.

Суд, оцінивши та вивчивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін та свідків, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

На підставі ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 756 ЦК України за неможливістю подальшого виконання договору довічного утримання з боку набувача майна, договір може бути розірвано.

Згідно з правилами ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання у зв'язку з неналежним виконанням набувачем обов'язків договору, відчужувач має право витребувати повернення майна.

Як встановлено судом, відповідачка дійсно належним чином не виконувала свої обовязки по утримання позивачки, як це встановлено договором довічного утримання, укладений 10 квітня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий № 1-190.

На час укладення Договору позивачці на праві особистої власності належала квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Запоріжжя від 08 вересня 1993 року за № 20969.

Згідно п. 1 Договору, позивачка передала у власність відповідачці вказану квартиру, а відповідачка, відповідно до п. 4 Договору, зобовязалася довічно повністю утримувати позивача, забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в її безкоштовному користуванні квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно п. 5 Договору, вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги) визначена в розмірі 80 (вісімдесят) гривень на місяць.

Після укладення Договору позивачка продовжувала проживати в своїй квартирі, вважаючи її своєю власністю. Відповідачка зі свого боку деякий час виконувала свої обовязки за Договором, проте останні роки вона зявлялася дуже рідко ( в середньому 1-2 рази на рік), а щомісячної допомоги в розмірі 80,00 грн. (яких недостатньої для нормального проживання літньої людини) взагалі не надає.

Тобто, позивачка повністю самостійно або за допомогою сусідів себе обслуговує, готує їжу, Стан здоровя позивачки погіршується, вона погано бачить, була прооперована і потребує постійної сторонньої допомоги, тому що без такої допомоги вона не виходить навіть з квартири. Сусіди допомагають їй по господарству (прибирають у квартирі, перуть одяг та пастельну білизну), сплачують комунальні послуги за квартиру, купують продукти харчування і все це за грошові кошти, які надає лише сама позивачка.

Враховуючи такі обставини, суд вбачає що відповідачка, взагалі не має наміру виконувати належним чином взяті на себе обовязки за Договором довічного утримання.

Як на вимогу ст. ст. 426, 426 ЦК України 1963 року, так і відповідно до вимог ст. ст. 744, 749 ЦК України 2003 року, за договором довічного утримання, одна сторона, яка є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачу майна) будинок, квартиру або його частину, взамін чого набувач майна зобов'язується надати відчужувачу довічне матеріальне забезпечення у вигляді житла, харчування, догляд та необхідну допомогу. За цим договором зобов'язання триваючи.

Набувач повинен надати відчужувачу систематичне матеріальне забезпечення в натурі та забезпечити житлом.

Зі свого боку позивачка після укладення договору залишилась проживати і надалі в квартирі, власником якої стала відповідачка. ОСОБА_5, останні роки з відповідачкою зв'язку не стало, позивачка її не бачить, систематичної допомоги від неї не одержує та знаходиться у досить скрутному становищі.

За весь час після укладення Договору навіть перші роки щомісячна матеріальна допомога у вигляді 80 грн. була не систематичною, а інша допомога позивачці зовсім не надавалась у продовж останніх декілька років, через що непрацездатна позивачка сама була безпомічною та не могла доглядати за квартирою, якій необхідний капітальний ремонт. Саме тому позивачка потребувала й до теперішнього часу потребує сторонньої допомоги як матеріальної, так і моральної.

Після винесення 10.12.2008 року рішення ленінського районного суду м. Запоріжжя, який в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання довічного утримання було відмовлено, але с того часу відповідачка не виконує обовязків, покладених на неї договором довічного утримання.

Законодавством, що регулює договір про довічне утримання передбачено, що набувачем майна має бути фізична особа, здатна утримувати не тільки себе, а й іншу особу, тобто у неї повинні бути реальні можливості для виконання договору і достатнє матеріальне забезпечення.

Всі ці обставини свідчать про те, що відповідач не виконує належним чином умови, які на нього покладені договором довічного утримання, що підтверджується письмовими доказами: квитанціями про сплату позивачкою квартплати та плати за комунальні послуги, електроенергію та газ фактично за весь 2009 рік; епікриз хворої ОСОБА_3, яка знаходилась на лікуванні з 02.03.2010 по 17.03.2010 рік і її було прооперовано; та показанням свідків зі сторони позивачки: ОСОБА_6, яка пояснила, що з 2007 року позивачку ніхто не доглядав, вона допомагала їй готувати їжу, купувала харчі за гроші позивачки, в березні 2010 року позивачку прооперували. Їй також допомагає ОСОБА_7. ОСОБА_4 ні разу не появлялась; ОСОБА_8, пояснив, що зі скарг ОСОБА_9 було зрозуміло, що майже 2,5 роки їй ніхто не допомагає, що якась жінка раніше нею опікувалася, а потім перестала допомагати, тому ОСОБА_10 почав їй допомагати, привозив продукти харчування, домовився про операцію на очах, опікувався нею на протязі року; ОСОБА_10 підтвердив, що дійсно, у звязку зі скаргами , в червні 2009 року. йому доручили розібратися. Хто опікується пенсіонеркою ОСОБА_3, потім він допомагав закуповувати їй продукти, возив її на обстеження а потім і на операцію. ОСОБА_3 сама заплатила за операцію 2050 гривень. ОСОБА_4 він не разу не бачив, вже після подачі позову надійшли від неї два переводи, але ОСОБА_3 відмовилась від переводу. Квартира ОСОБА_3 не доглянута, таргани, туалет не працює, він сам звязувався з відділом соціальної допомоги, але вони відмовились допомагати, оскільки є договір довічного утримання; ОСОБА_11, яка пояснила суду, що коли вона познайомилась з ОСОБА_3, та їй розповіла, що її опікун до неї не приходить з 2007 року, хоча раніше приходила 2-3 рази в місяць. Вона сама писала з цього приводу скарги і з кінця 2009 року за нею почали здійснювати догляд, зробили операцію на очах; ОСОБА_12 пояснила суду, що він знає ОСОБА_3, оскільки райадміністрація доручила взяти питання про допомогу ОСОБА_3І на контроль, тому вони зясували, що є договір довічного утримання. який не виконується, і ОСОБА_10 часто допомагав їй, возив продукти харчування, опікувався нею, свідок декілька раз автомобілем допомагав підвозити продукти харчування.

Суд не може прийняти до уваги пояснення свідків відповідачки: ОСОБА_13, яка пояснила, що вона з ОСОБА_4 декілька раз носила до бабусі ОСОБА_3 продукти харчування. але вона їм не відкрила; ОСОБА_14, яка пояснила, що ОСОБА_4 їй говорила, що бабусю ОСОБА_3І проти неї настроюють, вона не може їй допомагати; ОСОБА_15 яка пояснила, що вона знає зі слів ОСОБА_4, що вона ходила до ОСОБА_3 , але та їй двері не відкривала, пересилала їй кошти, але ОСОБА_3 відмовилась їх отримувати; ОСОБА_16, яка пояснила, що один раз зимою в літом в тому році ходила зі ОСОБА_4 до ОСОБА_3, але бабуся їм не відкрила; оскільки більшість свідків знають про відносини між позивачкою та відповідачкою зі слів відповідачки ОСОБА_4, були з нею декілька раз на протязі двох років, тоді як, відповідно договору про довічне утримання відповідачка повинна надавати допомогу щомісячно, регулярно в розмірі на час укладення договору 80 гривень в місяць, але відповідачка, таких коштів або щомісячного матеріального забезпечення їй не надавала, а переслала кошти вже тоді, коли позовна заява надійшла до суду, про що підтвердили свідки позивачки, та підтверджується доказами по справі квитанціями про перевод коштів та квитанціями про сплату за квартиру та комунальні послуги, хоча квартира зареєстрована на відповідачку і вона повинна була сплачувати всі витрати по квартирі.

З урахуванням викладеного суд вважає, що слід розірвати договір довічного утримання, укладеного 10 квітня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_17, який посвідчений держаним нотаріусом першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 1-190, та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Доручити ОП «ЗМБТІ» припинити реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 10,60, 81,88, 212, 213, 218 ЦПК України, ст. ст. 526, 651,744,749, 755,756 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладеного 10 квітня 1998 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_17, який посвідчений держаним нотаріусом першої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, реєстровий номер 1-190.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Доручити ОП «ЗМБТІ» припинити реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий -