Справа №2-4442/10 04.11.2010 04.11.2010 04.11.2010
Справа 22ц-7506/10 Головуючий у першій інстанції-Розумовська О.Г.
Категорія - 29 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2010 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі Бобуйок І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2010 року

за позовом

Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що 12 липня 2008 року відповідач, перебуваючи в стані алкогольного спяніння спровокував бійку з ОСОБА_5, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження та втратив працездатність на період з 14 липня по 6 серпня 2008 року. Відповідно до листків непрацездатності за рахунок коштів відділення Фонду відповідач, як застрахована особа, отримав 6562 грн.14 коп. допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Вказуючи, що допомога відповідачу виплачена безпідставно, посилаючись на ст. 1166 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 вказану суму та судові витрати.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3Є просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. На думку апелянта висновки суду щодо його вини в бійки та наявності правових підстав для задоволення позову відсутні.

Представник позивача, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстава.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що відповідач, отримавши 6562 грн.14 коп. допомоги по тимчасовій непрацездатності за рахунок позивача, повинен відшкодувати ці витрати, оскільки сам винний в спричиненні собі тілесних ушкоджень, які отримав перебуваючи в стані спяніння і внаслідок того, що спровокував сварку та бійку з іншою особою.

Проте з висновками суду погодитися не можна.

Так, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, на яку спирався суд в рішенні та на яку посилався позивач, передбачено відшкодування майнової шкоди, завданої юридичній особі. Ця відповідальність є деліктною і наступає при наявності обовязкових умов, а саме протиправного, винного діяння заподіювача шкоди та причинного звязку між діями особи та настанням шкоди.

На вимоги вказаної норми права суд уваги не звернув. У звязку з чим не встановив, які конкретно протиправні дії скоїв відповідач відносно Фонду, який просить відшкодувати шкоду.

Не обґрунтовані й позивачем підстави покладення на відповідача відповідальності за ст. 1166 ЦК України.

Доказами у справі достовірно встановлено, що 12 липня 2008 року між ОСОБА_3 та іншою особою виникла бійка, в процесі якої ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, а саме струс головного мозку. Внаслідок чого він втратив працездатність та перебував на лікуванні. За наданими йому в лікувальному закладі листками непрацездатності, він отримав відповідну допомогу.

Отже, допомога позивачу вже виплачена.

Питання повернення допомоги, як вважає Фонд безпідставно виплаченої відповідачу, регулюється іншими нормами права, а саме главою 83 книги пятої розділу 3 підрозділу другого ЦК України. Законом, ст. 1215 ЦК України встановлені окремі правила щодо повернення соціальних платежів, в тому числі допомоги.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що виплачена допомога може бути повернута, якщо її виплата проведена насамперед безпідставно, примусово, або при наявності рахункової помилки з боку особи, що виплатила допомогу, або внаслідок недобросовісності набувача.

В даному випадку рахункової помилки з боку Фонду не було.

Колегія суддів вважає недоведеним й факт недобросовісності дій відповідача при отриманні допомоги, про що було зазначено вище.

Обґрунтовуючи незаконність виплати допомоги, суд послався на п. 5 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальне обовязкове державне страхування у звязку з тимчасовою втратою непрацездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Вказаною нормою передбачено те, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається у разі тимчасової непрацездатності у звязку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного спяніння або дій, повязаних з таким спянінням.

Отже, для повернення виплаченої допомоги позивачу необхідно було довести, що відповідач отримав травму внаслідок алкогольного спяніння, та внаслідок дій повязаних з таким спянінням. Між тим, достовірних та допустимих доказів про таке позивач також суду не надав.

Посилання позивача на матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи за заявами відповідача та інших осіб, не є належним доказом вказаного (а.с. 5). Постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 липня 2008 року не встановлює приюдиційних фактів. Більше того, факти, викладені в постанові щодо вини відповідача у сварці останній заперечує, про що свідчать результати перевірки його скарг, зокрема його заяви у липні 2010 року Заводським РВ ММУ УВМС України в Миколаївській області.

Щодо алкогольного спяніння, то само по собі, як зазначено вище, воно не може бути підставою для стягнення з відповідача виплачених йому сум допомоги. Крім того, в суді позивачем не надано належних доказів знаходження відповідача під час нанесення йому тілесних ушкоджень в стані спяніння.

Представник позивача, в обґрунтування такого факту посилався на довідку головного лікаря міської лікарні швидкої медичної допомоги від 28 січня 2009 року, в якій зазначено про доставляння ОСОБА_3 в лікарню в стані алкогольного спяніння.

Сам відповідач заперечує, що перебував в стані спяніння і посилається на зворотне повідомлення вказаної лікарні від 12 липня 2008 року, в якому відсутній відповідний запис.

За такого, й враховуючи відсутність посилань в довідці головного лікаря лікарні на джерело стану ОСОБА_3 12 липня 2008 року (історію хвороби, тощо), даних в довідці про те, що кров на алкоголь не призначалося, відсутність в довідці посилань на ступень спяніння, а також данні зворотного повідомлення лікарні, колегія суддів не приймає доводи позивача щодо стану спяніння ОСОБА_3 перед нанесенням йому тілесних ушкоджень 12 липня 2008 року іншою особою.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Миколаївського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності до ОСОБА_3 про відшкодування витрат, повязаних з виплатою допомоги по тимчасовій непрацездатності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: