Справа № 2-35/2010р.
РІШЕННЯ

іменем України

27 грудня 2010 року Ленінський районний суд м. Миколаєва, в складі:

головуючого судді - Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2008 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2

Позивач зазначила, що є сестрою та єдиною спадкоємицею ОСОБА_3, померлої 10.02.2008 p., якої на праві власності належала квартира АДРЕСА_1. 29.11.2007 року ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_2 Оскільки, на думку позивачки, договір довічного утримання було вчинено померлою в той час, коли вона не. усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, в силу свого фізичного та психічного стану здоровя, просила про визнання договору довічного утримання недійсним.

В судовому засіданні позивач та представники позивача заявлені вимоги підтримали, наполягаючи на тому, що на момент вчинення правочину. ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій, враховуючи стан її здоровя, а саме - хворобу, тривале лікування, прийняття певних ліків, які потягли за собою зміни у психічному стані ОСОБА_3

Відповідач та його представник заявлені вимоги не визнали. Звертали увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_3 не була психічно хворою людиною, стан її здоровя періодично погіршувався внаслідок хвороби, яка носила загальний характер.

Представник третьої особи - нотаріус 2-ї Держнотконтори у судове засідання не з'явився, наполягав на розгляді справи у його відсутність.

Вислухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого ВиконкомомЛенінської районної Ради народних депутатів м. Миколаєва 03.04.1992 року, зареєстрованого в ММБТІ 03.04.1992 року за № 17425 належала квартира АДРЕСА_2.

29.11.2007 року ОСОБА_3 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори - ОСОБА_4, за реєстр, за № 5-142.

ОСОБА_3 померла 10.02.2008 року.

Відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної квартири.

До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася сестра померлої - ОСОБА_1, яка постійно мешкає в смт. Гвардійське Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.

ОСОБА_3, за життя, виховувала сина дочки свого чоловіка - ОСОБА_2 із дитинства, тривалий час він мешкав разом із нею, та в подальшому надавав всіляку допомогу він особисто та його дружина.

Крім того, відповідно до заповіту, який посвідчений нотаріусом ще у 1993 році, ОСОБА_3 заповідала квартиру АДРЕСА_3 саме ОСОБА_2.

До укладання договору довічного утримання, 29.11.2007 року, за ініціативи самої ОСОБА_3, з метою уникнути будь-яких спорів щодо дієздатності, її було оглянуто на предмет психічного стану здоровя та видано довідку лікарем Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1, відповідно до якої ОСОБА_3 не перебувала на обліку у психіатричної лікарні, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час огляду.

За клопотанням позивача судом було призначено посмертну судово-медичну експертизу, відповідно до висновку якої № 3122 від 30.10.2008 року неможливо виключити вплив ліків, які приймала ОСОБА_3, на її психічний стан, у т.ч. при складанні та підписані документа.

З метою зясування психічного стану здоровя ОСОБА_3 на час укладення договору довічного утримання, відповідно до вимог ст.145 ЦПК України, судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

ОСОБА_5 № 685 від 29.09.2010 року посмертної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 психічними хворобами не хворіла. На час складання та оформлення договору довічного утримання 29.11.2007 року могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Судом не може бути прийнято до уваги твердження представників позивача щодо заздалегідь упередженого характеру висновків судово-психіатричної експертизи та пояснень свідків, з боку відповідача, оскільки воно нічим не обґрунтоване. Більш того, судово- психіатричною експертною комісією надано оцінку медичних документів, поясненням усіх свідків з медичної точці зору, як і прийнято до уваги висновки судово-медичної експертизи.

Отже, оцінюючи Висновок судово-психіатричної експертної комісії за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України, суд вважає, що його було зроблено на підставі ретельного дослідження медичних документів, усіх матеріалів справи, пояснень свідків у їх сукупності, при цьому експертами не надавалось переваги жодному із доказів, враховуючи, що не було обставин, які виключали б участь експертів у досліджені, компетенцію експертів та межи сфери їх спеціальних знань, узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з матеріалами справи.

З огляду на вищенаведене, враховуючи усі надані сторонами докази у сукупності, суд вважає, що ОСОБА_3 вчинила правочин у момент, коли вона усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, відповідно до чого позовні вимоги щодо визнання договору довічного утримання недійсним, відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212,214 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: