Апеляційний суд Житомирської області
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Франовської К.С.
суддів Малахової Н.М., Худякова А.М.
при секретарі судового
засідання ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2
Анатолійовича до Житомирського Національного агроекологічного університету
про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Житомирського Національного агроекологічного університету про скасування наказу № 238-к від 25 серпня 2009 року про його звільнення з посади доцента кафедри механізації тваринництва, поновлення на посаді із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
На обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що вважає своє звільнення незаконним, оскільки звільнений він не з підстави, вказаної у наказі - у звязку із закінченням строку трудового договору, а за відмову виконувати злочинні розпорядження.Так, вказує позивач, на нього чинився тиск з метою підпису залікових книжок студентів по вказівках керівництва, а його протести проти незаконних методів роботи керівництва факультету зумовили звільнення.
Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 19 січня 2010 року ОСОБА_2 у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у позові, посилаючись на те, що висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, зазначає позивач, неправильними є висновки суду про ненадання ним доказів на підтвердження факту звільнення за невиконання злочинних розпоряджень.

Такі докази він подав,- це ксерокопії екзаменаційних відомостей, сторінок журналу обліку виконання навчального навантаження, ксерокопії службових записок. На думку позивача, під необранням його за конкурсом замаскована розправа з ним за відмову вчиняти незаконні дії.Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що ОСОБА_2, наказом № 363-к від 21 жовтня 2003 року призначений на посаду доцента кафедри механізації тваринництва, як обраний за конкурсом на заміщення вакантної посади з 21.10.2003 року по 21.10.2008 року (а.с. 64).

Наказом № 313 від 22.10.2008 року термін перебування ОСОБА_2 на посаді продовжено на 2008-2009 навчальний рік з 22.10.2008 року (а.с. 66).

Наказом № 238-к від 25 серпня 2009 року ОСОБА_2 звільнено з посади доцента кафедри механізації тваринництва з 25 серпня 2009 року у звязку із закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.37).

Правовідносини, що виникли, врегульовані Кодексом законів про працю України, Законами України „Про освіту та „Про вищу освіту, Положенням про державний вищий навчальний заклад, Положенням про обрання та прийняття на роботу науково- педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 року №744.

Відповідно до ч. З ст. 54 Закону України "Про освіту" педагогічні та науково- педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Як встановив суд, у звязку із обранням позивача на посаду наково-педагогічного працівника за конкурсом на певний строк, відповідно, з ним був укладений строковий трудовий договір.

За чинним законодавством, по закінченні терміну перебування позивача на посаді, дана посада стала вакантною і на неї був оголошений конкурс , у якому брав участь і ОСОБА_2, проте рішенням ОСОБА_3 університету за результатами конкурсу ОСОБА_2 не був обраний на вказану посаду.

Оскільки умовою укладення трудового договору по даній посаді є обрання за конкурсом, то положення ст.39-1 КЗпП ( продовження дії строкового договору на невизначений час) на даний трудовий договір не поширюються, тому доводи позивача в цій частині є необгрунтованими.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Наказ про звільнення позивача на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (у звязку із закінченням терміну дії трудового договору) виданий відповідачем відповідно до положень чинного законодавства і підстав для визнання його незаконним немає.

Оскільки термін дії строкового договору та участь у конкурсі на заміщення посади науково-педагогічного працівника законодавець не повязує з якістю виконання останнім професійних обовязків, колегія суддів не може погодитись з доводами ОСОБА_2, що його звільнення зумовлене його принциповою позицію викладача до питань навчального процесу та адміністрування у вищій школі.

За таких обставин ухвалене судом першої інстанції рішення є законним, обгрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 19 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.