РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-211/10

2-211/10

03.02.2010року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого суді ОСОБА_1,

при секретарі Хмельковій О.О.,

у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «ВіЕйБі Лізінг» про визнання договору недійсним ,- суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» в якому просила визнати договір №071126-166КП від 26.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» - недійсним.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначивши, що перебуває з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 05.05.2004 року, проживають разом однією сімєю. В жовтні 2006 року ОСОБА_3 за їхні спільні кошти придбав трактор колісний марки Т-150К 09, який є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В листопаді 2007 року ОСОБА_3 уклав з ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» договір купівлі-продажу №071126-166КП, згідно з яким зобовязався продати зазначений трактор, який є спільним сумісним майном подружжя. Хоча цей договір фактично сторонами не виконувався, грошові кошти не отримувалися, а трактор не був переданий ТОВ «ВіЕйБі Лізінг», вважає, що ОСОБА_3 не мав права розпоряджатися належною їй часткою у спільному майні без її згоди. У звязку з чим просила позов задовольнити та визнати договір №071126-166КП від 26.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» - недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Представник відповідача ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав зазначивши, що 26.11.2007 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу №071126-166/КП, відповідно до п. 4.1 зазначеного договору ОСОБА_3 зобовязався передати ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» трактор колісний Т-150К-09 для подальшої передачі у фінансовий лізинг. ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» перерахувало грошові кошти на рахунок ОСОБА_3, однак, останній товар у встановлений договором термін не передав, а грошові кошти, отримані у вигляді авансу, перерахував платіжним дорученням на рахунок ТОВ «ВіЕйБі Лізінг». Вважав, що даний договір купівлі-продажу укладений не з фізичною особою, а з фізичною особою субєктом підприємницької діяльності, а тому не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. У звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника співвідповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.05.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яка знаходиться в матеріалах справи.

06.09.2006 року, тобто у період шлюбу, ОСОБА_3 придбав трактор колісний марки Т-150К 09, що підтверджується копією договору купівлі-продажу №25/2006.

Відповідно до ст.ст. 60,63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя

Згідно ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2007 року між ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу №071126-166/КП, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязався передати ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» трактор колісний Т-150К-09 для подальшої передачі у фінансовий лізинг. Зазначений договір фактично сторонами не виконувався, грошові кошти за договором не отримувалися, предмет договору не передавався, що не оспорювалося сторонами у справі.

Відповідно до положень ст..ст. 57,61 Сімейного Кодексу України, ст.. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

З договору купівлі-продажу №25/2006 від 06.09.2006 року, не вбачається, що стороною за договором, а саме покупцем є фізична особа-підприємець. Таким чином, майно, придбане за договором купівлі-продажу №25/2006 від 06.09.2006 року, слід вважати обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У звязку з чим суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 60,63,65 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати договір №071126-166КП від 26.11.2007 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «ВіЕйБі Лізінг» -недійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом двадцяти днів після подання заяви про оскарження рішення.

Заява про апеляційне оскарження рішення може буде подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Сиротников Р.Є.