Справа № 2-279/10
Провадження № 2-279/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2010 року

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В.,адвоката ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третіх осіб приватного нотаріуса ОСОБА_4, Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину не дійсними,

ВСТАНОВИВ

25 червня 2004 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання заповіту не дійсним.

В заяві позивач посилалась на те, що з 1999 року її тітка ОСОБА_5 постійно боліла, стала дивно поводитись, перестала орієнтуватись в просторі та часі, і з 2000 року знаходилась на обліку в Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1, де неодноразово проходила лікування. Останній раз вона лікувалась з листопада по 03.12.2003 року, потім була переведена на лікування в лікарню швидкої медичної допомоги, де і померла 06.12.2003 року.

Після її смерті позивачка звернулась із заявою до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після її смерті , але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 склала інший заповіт , яким заповідала належну їй квартиру ОСОБА_3

Посилаючись на те , що на момент складання заповіту ОСОБА_5 в силу свого психічного захворювання не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, позивач просила визнати заповіт не дійсним.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та доповнила. Посилалась також на те , що заповіт ОСОБА_5 склала під психічним та фізичним впливом зі сторони ОСОБА_3, яка перевищувала дози ліків при лікуванні ОСОБА_5, у зв'язку з чим остання і померла. А також просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане на імя ОСОБА_3 14 грудня 2005 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що із ОСОБА_5 проживала по сусідству з 1984 року, її рідні відмовились від неї , не доглядали і не піклувались про неї. У зв'язку з чим вона страждала на депресію та неодноразово лікувалась. Посвідчити на її імя заповіт ОСОБА_5 виявила бажання сама, і в приватного нотаріуса ОСОБА_4 склала заповіт, перебуваючи у здоровому глузді та при пам"яті. Посилаючись на те , що позивачкою заявлено безпідставний позов та відсутні докази, які підтверджували її позовні вимоги, просила в їх задоволенні відмовити.

Третя особа, приватний нотаріус ОСОБА_4, яка залучена до участі у справі в судове засідання не заявилась. Відповідно до її заяви просила розглядати справу в її відсутність та прийняв рішення на розсуд суду.

Відповідно до її пояснень які вона надала в судовому засіданні 18.11.2004 року ( а.с.42) позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала, пояснивши, що нею 16.07.2002 року було проведено посвідчення заповіту від імені ОСОБА_5 у відповідності до діючого законодавства. Вона завжди проводить бесіду з особою, яка бажає посвідчити заповіт на предмет її орієнтування у просторі та дієздатності. Таку бесіду вона провела із ОСОБА_5 і ніяких сумнівів у неї відносно її дієздатності не викликало.

Представник Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився.

Вислухавши пояснення сторін, представника відповідачки, показання свідків, експерта, та дослідивши матеріали справи, а також висновок судової-психіатричної експертизи ( акт №170 від 01.06.2005 року) та висновок комісійної (комплексної) судової - медичної експертизи від 20.12.2006 року , суд приходить де наступного.

Встановлено , що 05.12.2003 року померла ОСОБА_5,яка є двоюрідною тіткою позивачці, та яка за свого життя, 16 липня 2002 року належну їй, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 15.11.1993 року квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_3 відповідно до заповіту , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Та цим заповітом скасувала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори 31.08.1994 року на імя ОСОБА_6

Після смерті ОСОБА_5 третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №969/2003 за заявою ОСОБА_3, та ОСОБА_2

14.12.2005року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори на підставі заповіту , посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу від 16 липня 2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 на кв.№18 по вул. Генерала Карпенка, 42, та вищезазначене свідоцтво було зареєстровано в МБТІ 16.12.2005 року.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи , акт № 170 від 01.06.2005 року , ОСОБА_5. в момент складання заповіту 16.07.2002 року страждала рекурентним депресивним розладом в стані інтермісії( без больових симптомів). В момент складання нею заповіту вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. (а.с.53-57)

Свідок ОСОБА_7, який є племінником померлої ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що дійсно останні роки вона страждала на депресію, і постійно лікувалась від цього захворювання. Але вона до самої смерті була повністю адекватною,хоч і хворіла, розуміла значення своїх дій та керувала ними. Заповіт на імя відповідачки - це був її свідомий вибір, вона і йому пропонувала доглядати за нею, та залишити на його імя заповіт, але він відмовився і тоді ОСОБА_5 склала заповіт на імя ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що проживала по сусідству з ОСОБА_5, з 1998 року дійсно вона хворіла, почувала себе погано. Вона постійно по 2003 рік спілкувалась із нею, та їй розповідала, що склала заповіт на імя ОСОБА_3, а потім жалкувала про це.

Вищевказані показання свідків підтверджуються висновком комісійної ( комплексної) судової-медичної експертизи №64-к від 20.12.206 року, відповідно до якої встановлено, що на момент складання заповіту 16.07.2002 року ОСОБА_5 страждала тяжким рекурентним депресивним розладом із психотичними симптомами, гіпотеріозом та іншими захворюваннями, які ніякого відношення до стану її волевиявлення та дієздатності не мають. Вищевказане також підтверджується показаннями в судовому засіданні експерта ОСОБА_9

Так , експерт суду проказав, що відповідно до даних, які містяться в медичних картках і які стали підставою для висновків обох експертиз, ОСОБА_5 з 1999 року страждала на депресію, лікувалась в Миколаївській обласній психіатричній лікарні. В 2003 році їй було виставлено такий діагноз, як шизофренія зі слів родичів, але таке захворювання при проведенні комісійної ( комплексної) судової-медичної експертизи свого підтвердження не знайшло і від шизофренії вона ніколи не лікувалась.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_5 посвідчила заповіт на імя ОСОБА_3 перебуваючи в здоровому глузді, при памяті, під час посвідчення заповіту була дієздатною, розуміла значення своїх дій та керувала ними. Її внутрішня воля та волевиявлення було направлено на посвідчення такого заповіту , і тому відповідно до положення ст. 55 ЦК УРСР ,ст.225 ЦК України ( з урахуванням прикінцевих та перехідних положень) в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити, оскільки її позовні вимоги свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.

На підставі ст. 79, ст. 81 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню з позивачки судові витрати в сумі 8грн.50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 37 грн.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 45 грн.50 коп- судових витрат.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд, визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя Ж. П. Павлова