Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-2055/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

при секретарі - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В ячеславівни до ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, треті особи Київська районна адміністрація Одеської міської ади як орган опіки та піклування, Київський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею та зняття з реєстраційного обліку та зустрічним позовом ОСОБА_2 у власних інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування про встановлення права користування нерухомим

майном, вселення, стягнення витрат, понесених на поховання спадкодавця та витребування майна з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

30 09.2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила усунути їй перешкоди в здійсненні права власності в квартирі №>36 будинку №88-6 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі шляхом визнання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловою площею у вказаній квартирі та зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Свої вимоги мотивувала тим, що її матері, ОСОБА_4 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 (колишня Чорноморська дорога) у м. Одесі, загальною площею 44,3 кв.м.

15.10.1996 року ОСОБА_4 склала заповіт, в якому належну їй зазначену квартиру заповіла своїй доньці, ОСОБА_1

26.10.2007 року ОСОБА_4 померла, після чого відкрилась спадщина на належну їй на праві приватної власності квартиру.

У встановлений законом строк позивач звернулась до Третьої одеської нотаріальної контори та 21.05.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєструвавши його у реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідач, яка була вселена та зареєстрована в квартирі за згодою колишнього власника ОСОБА_4., привела квартиру до неналежного санітарного стану, не сплачувала комунальні послуги та вселила осіб, які не мали право проживати у даній квартирі. Посилаючись на те, що вона має намір вселитись у дану квартиру для постійного проживання та використовувати її на власний розсуд, позивач просила позов задовольнити, не перешкоджати їй у здійсненні права власності та зняти відповідачку та її малолітнього сина з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач позов не визнала, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій, остаточно уточнивши вимоги, просила встановити її, ОСОБА_2, та її малолітнього сина, ОСОБА_3. право постійного користування (сервітуту) житловим приміщенням у вигляді окремої кімнати, площею 11кв.м. та загальними приміщеннями квартири №36 будинку №«88-6 по вул. Люстдорфська дорога у м. Одесі, вселити її та малолітнього ОСОБА_3 у вказану квартиру, стягнути з ОСОБА_1 витрати, понесені на поховання ОСОБА_4. у розмірі 2420 гривень, та зобов'язати відповідачку повернути належне позивачу майно, яке залишилось в квартирі після того, як ОСОБА_3 К Д. була з неї виселена.

Свої вимоги мотивувала тим, шо вона є рідною онукою померлої ОСОБА_4 та з самого дитинства мешкала у спірній квартирі. З 08.09.2001 року до 25.05.2004 року перебувала у Кароліно- Бугазькій школі-інтернаті, після закінчення якої переїхана на постійне місце мешкання до квартири бабусі, де і почала мешкати з останньою однією сім'єю. У квітні 2005 року у неї народився син, ОСОБА_3. 27.07.2005 року вона за згодою бабусі була зареєстрована у вказаній квартирі, а згодом там же був зареєстрований її син. Також зазначала, що вона проживала з бабусею однією сім'єю, доглядала її, піклувалась про неї, займалась її похованням.

06.10.2008 року ОСОБА_1 самоправно виселила позивача зі спірної квартири, викинувши речі, що належали ОСОБА_2 та її сину до парадної, після чого змінила замки та встановила сигналізацію. Посилаючись на викладене, позивач вважає, що вона як член родини власника житла, який постійно проживав разом з власником житла, має право на користування вказаним житлом.

Крім того, зазначала, що для організації поховання ОСОБА_5 нею були витрачені грошові кошти у розмірі 2420 гривень, які вона просила стягнути з відповідачки. Також просила зобов'язати ОСОБА_1 повернути належне позивачці майно, яке зберігається у спірній квартирі, а саме: електричну м'ясорубку, праску електричну, фен, соковижималку, пральну машинку Ауріка"'. дитячий велосипед, мобільний телефон „Нокія-5310", фотоапарат, дриль електричну, чоботи зимові жіночі, туфлі жіночі, пальта чорне зимове, куртка чоловіча зимова, дитячі речі: черевики - 2 пари, чоботи зимові, кросівки, куртку зимову, куртку білого кольору, дитячі натільні речі- кофточки, светри, штани, колготи, майки, дитячі іграшки, постільну білизну, простирадла - 4шт.. наволочки - 5шт., підодіяльник - 2 шт., ковдру теплу 1,5 спальну, ковдру 2-х спальну, покривала - Зшт., дитячу ковдру - 2шт.

Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування у судовому засіданні вимоги первісного позову вважав необгрунтованими, зустрічний позов підтримав, вказуючи, що ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_3 вселились у спірну квартиру на законних підставах, іншого житлового приміщення не мають та необхідно встановити їх право постійного користу вання житловою кімнатою у вказаній квартирі.

Представник третьої особи Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області вимоги первісного позову вважав необгрунтованими, вказуючи, що підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за вказаною адресою - відсутні. Вирішення зустрічного позову залишив на розсуд суду.

Заслухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про те. що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, а позов ОСОБА_2 слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1993 року, виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів. ОСОБА_5 належала квартира АДРЕСА_1 (колишня Чорноморська дорога) у м. Одесі (а.с.9).

Використовуючи своє право власника, 15.10.1996 року ОСОБА_5 склала заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, в якому належну їй квартиру заповіла ОСОБА_7 (а.с.Ю).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Приморським райбюро РАГ'Су 16.11.1958 року, ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_8 В'ячеславіни (а.с.7).

Як вбачається зі свідоцтва про одруження, виданого Журавичською сільською радою Рогачівського району Гомельської області 24.12.1977 року, ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9, після чого їй було присвоєно прізвище чоловіка (а.с.8).

26.10.2007 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі 27.10.2007 року (а.с 11).

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори та 21.05.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 (колишня Чорноморська дорога) у м. Одесі, яке було 22.05.2008 року зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с. 12, 16). Таким чином, ОСОБА_1 на законних підставах набула право власності на спірну квартиру.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2. 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно вимог ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч.І ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь- яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_5 J1.B. та ОСОБА_2 (а.с. 36, 58) та свідоцтвом про укладання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.37).

27.07.2005 року ОСОБА_2 за згодою колишнього власника квартири ОСОБА_5, як член її сім'ї, була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с.34) та довідкою про склад сім'ї та прописку (а.с.41). З 10.08.2005 року там зареєстрований і її син, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача. їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, суд визнає, що ОСОБА_2 була членом сім'ї ОСОБА_5, померлої 26.10.2007 року, постійно проживала з нею з 2004 року, вела спільне господарство. Однак, вона не є та ніколи не була членом сім'ї нового власника квартири ОСОБА_1. не проживала з нею однією сім'єю та не вела спільне господарство.

ОСОБА_1 є громадянкою ОСОБА_12 Беларусь, що підтверджується паспортом громадянина (а.с.5), однак згідно відповіді заступника начальника ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області отримала дозвіл на іміграцію та була документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії ОД №7032 від 24.02.2009 року (а.с.219).

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Тобто, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Посилання відповідача на те. що за час життя ОСОБА_5 мала намір залишити спірну квартиру їй, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно вимог ч.І ст.402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Однак, жодного із вищеперелічених документів на підтвердження своїх зустрічних

позовних вимог ОСОБА_2 надано не було. Крім того, суд вважає, що якщо б ОСОБА_5 мала б намір залишити квартиру онуці або встановити її право в подальшому користуватись цією квартирою, вона склала б новий заповіт, передбачений ст.1246 ЦК України.

Враховуючи, що позивачка не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем, тощо) на думку суду підстави для її вселення у спірну квартиру відсутні і у задоволенні зустрічного позову у цій частині також слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення витрат на поховання ОСОБА_5 у розмірі 2420 гривень підлягають задоволенню, так як не суперечать вимогам ст. 1232 ЦК України, підтверджені довідкою похоронного бюро „Лілія" (а.с.85), виданою на ім'я позивачки за зустріним позовом, та не були спростовані свідченнями працівників похоронного бюро, допитаних під час судового засідання.

Стосовно зустрічних позовних вимог в частині витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 належних ОСОБА_2 речей, суд вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню, так як у судовому засіданні не було доведено існування даних речей. їх кількість, вартість та, взагалі, те. кому належали перелічені у зустрічній позовній заяві речі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, ОСОБА_2 посилалась на записку, залишену ОСОБА_1, з якої вбачається, що її речі знаходяться у коридорі та у цитсеін. ключ від якої знаходиться в квартирі №21. а телевізор та відео - у ОСОБА_11 в квартирі №32 а.с.215 і Однак, з самого змісту даної записки вбачається, що в спірній квартирі речі, належні ОСОБА_2Д_ не знаходяться.

Крім того, ОСОБА_13, що мешкає у квартирі N«32 по вул Люстдорфська дорога, 88-6 у м. Одесі, пояснила суду, що ОСОБА_2 прийшла до квартири у той же день, як ОСОБА_1 виставила її речі, і що вона знала, що речі знаходяться / щитовій, ключ від якої був у ОСОБА_14. Більш того, свідок пояснила суду, що Катя того ж дня забрала частину речей та ще декілька разів продовжувала їх забирати.

Свідок ОСОБА_15, яка часто навідувалась до ОСОБА_4 підтвердила, що електром'ясорубки та електросоковижималки у сім'ї взагалі не було, а телевізор та DVD ОСОБА_2 взяла у кредит.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню і необхідно постановити рішення, яким усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловою площею у вказаній квартирі та зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Позовні вимоги за зустрічним позовом слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені останньою на поховання ОСОБА_5 у розмірі 2420 гривень, в решті позову - відмовити.

Керуючись ст.ст. 379,382, 383,386, 391 ЦК України, сг.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.сг 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_16 - задовольнити.

Усунути ОСОБА_16 перешкоди в здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_3 шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_17 такими, що втратили право користування житловою площею, розташованою за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога. буд.88-б, кв.36 та зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_16 на користь ОСОБА_2 ви грати, понесені на поховання ОСОБА_5 у розмірі 2 420 гривень, в решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів через Київський районний суд м. Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя