Справа №22-ц-1845/10 Суддя-доповідач - Лузан
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану через її представника ОСОБА_2,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, Третя ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5,

про визнання заповіту частково недійсним ,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2010 р. позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано частково недійсним заповіт ОСОБА_6 від 14 липня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_5, в частині заповідання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1.

В рішенні також вирішене питання про те, що після набрання рішенням законної сили, зняти заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6 на праві власності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 р. ОСОБА_7 була власником в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1, однокімнатної, загальною площею 29,5 кв. м (ас.9, 17,18).

10 лютого 1994 року ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 і взяла прізвище чоловіка ОСОБА_8 (ас.16).

9 листопада 1994 року ОСОБА_6 склала заповіт, за яким заповідала на випадок її смерті належну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_9.

14 липня 2003 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все майно, що буде належати їй на час смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, заповідала ОСОБА_1 ( ас.6).

10 серпня 2006 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_1 договір довічного утримання (ас.34).

20 серпня 2008 року ОСОБА_6 померла.

Ухвалюючи рішення про визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_6 від 14 липня 2003 року, в частині заповідання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 56 ЦК України ( 1963р.) та виходив з того, що складаючи названий заповіт, ОСОБА_6 помилялась в суті його змісту, не розуміла, що відміняє раніше складений нею 9 листопада 1994 року заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 на випадок її смерті квартиру № 7 в буд .№ 6 по вул. Рибалко в м. Суми.

Проте погодитися з таким рішенням суду не можна, оскільки суд ухвалив його з порушенням вимог процесуального законодавства. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково, предявити зустрічний позов.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином положення ч.2 ст. 31 ЦПК України в поєднанні з нормою ст. 11 ЦПК України передбачають право позивача на власний розсуд розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору, у зв'язку з чим виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій: змінити підставу чи предмет позову або відмовитися від позовних вимог в цілому чи в їх частині.

З позовної заяви ОСОБА_3 вбачається, що заявляючи позов про визнання частково недійсним заповіту ОСОБА_6 від 14 липня 2003 року, в частині заповідання квартири АДРЕСА_1, позивач посилався на положення ст. 230 ЦК України (яка передбачає правові наслідки вчинення правочину під впливом обману) та обґрунтовував свій позов тим, що ОСОБА_6 змушена була шляхом обману (введення в оману) підписати названих заповіт та що вона не зовсім вірно розуміла свій вчинок щодо складення заповіту.

З наведеного вбачається, що під час розгляду справи суд першої інстанції невірно визначився з характером спірних правовідносин, в порушення вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України та ст. 11 ЦПК України самостійно, без заяви позивача, змінив підставу позову, у звязку з чим ухвалив помилкове рішення у справі (з недійсності угоди, укладеної внаслідок помилки, ст. 56 ЦК України 1963 р., на недійсність угоди, укладеної внаслідок обману, ст. 57 ЦК України 1963 р.). З наведених підстав рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно вимог п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд розглянув не всі вимоги і цей недолік не був і не міг бути усунений ухваленням додаткового рішення судом першої інстанції.

Оскільки в даній справі заявлявся позов про визнання заповіту недійсним з підстав укладення його внаслідок обману і відносно цього позову рішення у справі не ухвалювалось, то колегія суддів, скасовуючи рішення суду, вважає за необхідне, стосовно до положень п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи суду слід врахувати наведене, запропонувати позивачу уточнити зміст позовних вимог та їх підстави, перевірити всі доводи та заперечення сторін і з урахуванням встановленого вирішити спір.

Керуючись ст.ст. 303, п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, п.5 ч.1 ст. 311, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану через її представника ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 квітня 2010 року у даній справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий -

Судді -