Справа №2-895/10 15.09.2010 15.09.2010 15.09.2010
Провадження №22ц-6610/10
Справа № 22ц - 6610/10 Категорія 44
Суддя по 1 п - . - Анд рюшу к ОСОБА_1 апеляційного суду - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

15 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі: головуючого - Галущенка О.І., суддів - Кутової Т.З., Шолох З.Л., при секретарі судового засідання - Дудник Ю.П., за участю:

-позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

-відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

-представника відповідачки ОСОБА_7 ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 26 квітня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

та зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про вселення та виселення,

встановила:

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5. ОСОБА_6 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим будинком № 852 в Залізничному селищі м. Миколаєва.

Він посилався на те, що його бувша дружина та донька більше шести місяців без поважних причин не проживають в житловому будинку, добровільно покинули його в 2003 році, він самостійно сплачує комунальні послуги за всіх зареєстрованих в будинку.

Посилаючись на вимоги ст. 71 ЖК України, просив задовольнити

позов.

В жовтні 2009 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, діючої в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ОСОБА_6: Я.В., звернулися до суду з зустрічним позовом до Решетнік за В.М. та ОСОБА_8 (Павленко) .В. про вселення та виселення.

ОСОБА_10 зазначала, що спірний житловий будинок достався :л від олтьків, однак він не зареєстрований в МБТІ, оскільки є самочинною "удівлеь ОСОБА_3 зареєстрований в ньому з 1977 року, а в 2003 році з:н ви: .в їх з донькою із спірного будинку.

Із-за неприязних стосунків з відповідачем вони не могли проживати - ~ - -::<у. До того ж він постійно перешкоджає їх проживанню та вселенню, :<и проживає там з другою сім'єю.

Іншого житла вони не мають, змушені проживати у родичів. їх неодноразові звернення до правоохоронних органів не дали результатів.

Натомість без їх згоди ОСОБА_3 вселив в будинок ОСОБА_11, з якою зареєстрував шлюб у 2005 році.

Посилаючись на викладені обставини, позивачі просили вселити їх в спірне приміщення будинку та виселити із нього ОСОБА_7 разом з сином ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, які вселені без їх згоди.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з її неповнолітніми дітьми, вселені в житловий будинок № 852 в Залізничному селищі м. Миколаєва. Відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог про виселення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати та постановити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, житловий будинок № 852 в Залізничному селищі м. Миколаєва є самочинною будівлею 1937 року забудови. З пояснень позивача та відповідачки ОСОБА_5 вказана будівля перейшла ОСОБА_5 від її батьків та діда, в ньому вона постійно проживала.

З 2 січня 1977 року по 8 жовтня 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та з червня 1977 року й по теперішній час зареєстровані в зазначеному будинку.

Згідно технічного паспорта та пояснень сторін, вказана будівля в 1981 році була ними капітально відремонтована та є їх спільним майном подружжя (а.с.55-57,81).

На цій же земельній ділянці знаходиться й інша капітальна самочинна будівля.

В житловому будинку постійно проживала, а також з 17 лютого 2006 року зареєстрована їх донька ОСОБА_6 разом з двома неповнолітніми синами - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

З 2003 року ОСОБА_5, а також ОСОБА_6 з дітьми, в будинку не проживають, в -?В'язку з розпадом сім'ї та загостренням неприязних стосунків з ОСОБА_3, застосовуванням фізичного насилля (а.с.35, 61-62). Іншого житла вони не мають, проживають разом з родичами в їх квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації.

У 2005 році ОСОБА_3 створив нову сім'ю, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_11, яка прийняла його прізвище, а в 2006 році у них народився син ОСОБА_12. Вони також зареєстровані та проживають у вказаному будинку (а.с.З).

Матеріалами справи підтверджуються, що питання поділу спільного сумісного майна, колишнє подружжя намагалося вирішити протягом всього періоду непроживання, зокрема й шляхом звернення до суду з позовами, а також шляхом узаконення самочинних споруд як адміністративним, так і судовим шляхом з метою їх подальшого поділу.

До того ж, ОСОБА_6 епізодично приймала часть у комунальних витратах, зокрема сплатила у 2008 г :;: за вивіз побутових відходів (а.с.40).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі втратили зв'язок зі спірним приміщенням необгрунтовані.

За такого, суд повно, всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку доказам по справі, тому прийшов до вірного висновку про те, що відповідачі не втратили зв'язок зі спірним приміщенням та право користування ним, так як причини їх відсутності понад встановлені строки, передбачені ч. 1ст.71 ЖК України, були поважними. Вони мають право на вселення та проживання у спірному приміщенні, але їм чинилися перешкоди, у зв'язку з припинення сімейних відносин між колишнім подружжям та наявністю неприязних стосунків.

Тому обгрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні його позовних вимог та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про їх вселення.

Позивач обґрунтовував свої вимоги положеннями ст. 71 ЖК України, на підставі якої й вирішено спір.

При цьому, суд виходив з того, що спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.

Однак, у випадках, коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами гл. 6 і застосування до них норм гл. 2 не суперечить їх змісту, до житлових правовідносин у приватному житловому фонді застосовуються норми гл.2 розділу III ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому не є предметом апеляційного розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

Головуючий

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Судді: