Деснянський районний суд міста Києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2010 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі Жуковій Л.І., Білоус О.П.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності, визначення порядку користування, вселення,

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2009 року позивач до суду подано позовну заяву до ОСОБА_2, 3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головіне управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації про визнання права власності, визначення порядку користування, визнання свідоцтва недійсним.

Вході судового розгляду позивач уточнив свої вимоги та просив визнати квартиру АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю, вселити його в вищевказану квартиру, виділити у володіння та користування кімнату площею 18,1 квадратні метри.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що пай за дану квартиру був виплачений саме за рахунок його коштів, відповідачка та треті особи перешкоджають йому в користуванні квартирою, не пускають його в квартиру, він був вимушений залишити квартиру через нестерпні умови, які були створені відповідачкою та третіми особами.

В судовому засіданні позивач, його представник вимоги підтримали повністю з урахуванням уточнень.

В судовому засіданні відповідачка проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність, факт існування суперечок в користуванні квартироб заперечила, посилання позивача пояснила хворобою та впливом стороньої особи.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечивав повністю, посилаючись на його безпідставність.

3-тя особа - ОСОБА_3 проти проти задоволення позову заперечивала повністю, дії позивача пояснила залежність від алкоголю та впливом родичів.

3-тя особа - ОСОБА_4 проти проти задоволення позову заперечивав, дії позивача пояснив залежність від алкоголю та бажанням позивача передати частину квартири своїй сестрі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

14 травня 1977 року сторони уклали шлюб, від якого мають двох дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с.7)

Відповідно до Свідоцтва про право власності № 1102-С від 18 червня 2007 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1. (а.с.8)

Відповідно до Довідки виданої ЖБК Хімік-18 № 15/07 від 05.06.2007 року сума пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1 в розмірі 17411,60 крб. внесена повністю 19.01.1993 року. ОСОБА_1 є членом ЖБК Хімік-18. (а.с.11)

Відповідно до ордеру на житлове приміщення в будинку Житлово будівельного кооперативу серії Ж від 12 березня 1992 року квартира АДРЕСА_1 була надана на сімю: позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2, син ОСОБА_4, донька ОСОБА_3 (а.с.12)

На даний час в квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідачка ОСОБА_2, син ОСОБА_4, донька ОСОБА_3, неповнолітня ОСОБА_6 (а.с.14)

Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК № 000640 позивач ОСОБА_1 є інвалідом пешої групи в наслідок загального захворювання. (а.с.23)

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання позивача на оплату пайового внеску до ЖБК Хімік-18 за квартиру АДРЕСА_1 з особистих коштів.

Пайовий внесок був сплачений позивачем під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах про захист права приватної власності при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з розяснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що:....при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю подружжя в рівних частинах.

Заслухавши пояснення сторін, 3-х осіб, допитаних в ході судового розгляду свідків суд дішов висновку про те, що між позивачем та відповідачем, ОСОБА_3, ОСОБА_4 склались конфліктні стосунки, які призвели до виникнення неприязних відносин між членами сімї, що вподальшому призвело до вимушеного проживання позивача поза межами спірної квартири.

Протягом часу спільного проживання в спірній квартирі згідно пояснень позивача та відповідачки, що не оспорювали треті особи між співмешканцями склався певний порядок користування квартирою, а саме: позивачу було виділено в користування кімнату площею 18,1 квадратних метри.

Квартира АДРЕСА_1 має 42,1 квадратних метри житлової площі та складається з кімнат: площею 18,1 кв. метри, 11,9 кв. метри, 12,1 кв. метри. А отже на кожного з власників припадає 21,5 квадратних метри житлової площі.(а.с.9-10)

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен з учасників спільної часткової власності, відповідно до ч.1 ст. 364 ЦК України має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Позивач просить виділити в йому в користування кімнату розміром 18,1 квадратних метри, яка є меншою від його частки, що відповідно не порушує права іншого співвласника.

Позовні вимоги в частині встановлення порядку володіння не підлягають задоволенню, оскільки володіння позивачем ОСОБА_1 ? чатиною квартири АДРЕСА_1 є складовою частиною права власності позивача та відповідачами не оспорюється.

В ході судового розгляду також не знайшли свого підтвердження посилання відповідачки та третіх осіб на перебування позивача під впливом інших осіб та нерозуміння своїх дій внаслідок зловживанням алкоголем.

Відповідно до Довідки № 801/188 від 01 квітня 2010 року ОСОБА_1 перебував під диспансерно - динамічним наглядом з 07.2008 року з діагнозом : психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Після прохолдження обстеження з 23.02.2010 ро 25.02.2010 року в наркологічному відділенні № 3 винесено рішення ЛКК від 25.02.2010 року про повну ремісію. Позивач знятий з диспансерно - динамічного нагляду. (а.с.122)

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають понесені судові витрати, пропорційно до частки задоволених вимог.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст. 10, 15, 62, 174, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 267, 358, ч.1 ст. 364 ЦК України, ст.ст. 60, 61 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах про захист права приватної власності суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2.

Встановити порядок користування виділивши в користування ОСОБА_1 кімнату площею 18,1 квадратних метри в квартирі АДРЕСА_2, місця загального користування залишити у спільному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 державне мито в розмірі 850 гривень та 120 гривень витрат на інформаціно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя: