Справа №2-2464/10 20.10.2010
Справа 22ц 6651/10 Суддя першої інстанції: Разумовська О.Г.
Категорія 55 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1 ,

при секретарі: Величковській В.С .,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року по справі за позовом

ОСОБА_2

до

Відкритого акціонерного товариства (далі-ВАТ) „Миколаївська теплоелектроцентраль

про

розірвання договору про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання та скасування заборгованості з оплати за опалення

У С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про захист прав споживача, розірвання договору про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання, про скасування заборгованості з оплати за опалення.

Позивач зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно до договору в вказану квартиру відповідачем постачається теплова електроенергія. У лютому 2009 року теплове обладнання вийшло з ладу, в звязку з чим позивач його демонтував, однак в розірванні договору про теплопостачання відповідачем було відмовлено, що і стало причиною звернення його до суду.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права та дав неналежну оцінку наданим доказам.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, позивач ОСОБА_2 є власником квартири на підставі договору купівлі-продажу від 11 лютого 1998 року (а.с. 14). Багатоквартирний будинок в якому розташована квартира позивача підключений до централізованих мереж теплопостачання, яке забезпечує ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль».

Відповідно до договору за № 477023 від 1 листопада 2005 року про постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання (далі Договор) між сторонами ВАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» зобовязується надати через приєднану мережу теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання власнику квартири, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надане тепло й гарячу воду і користуватися ним на умовах цього договору (а.с. 19).

Актом від 15 лютого 2009 року встановлено, що теплове обладнання демонтовано і в квартирі відсутнє (а.с. 17).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За рішенням суду розірвання договору можливе лише в разі істотного порушення договору другою стороною, та в інших випадках встановлених договором або законом.

Згідно з п. 5.1 Договору він є безстроковим і може бути припиненим в частині надання опалення та гарячого водопостачання за письмовою заявою споживача у разі проведення ним за свій рахунок відключення (за умови попереднього письмового узгодження з «Постачальником») теплового обладнання від мережі, через яку постачається теплова енергія. Однак, як слідує з обставин спору погодження теплопостачаюча установа на демонтаж теплового обладнання не давала.

Положеннями п.п. 6.1, 6.2 Договору передбачено порядок фіксування надання послуг з теплопостачання неналежної якості та оформлення відповідної претензії. Між тим, доказів, надання відповідачем неякісних послуг, на підтвердження порушення ним умов договору, в зазначеному в договорі порядку позивачем не надано (актів, претензій). За такого посилання позивача на надання відповідачем неякісних послуг є безпідставними.

Посилання позивача на факт відключення ним квартири від централізованого теплопостачання, не впливає на вирішення спору і не тягне за собою розірвання договору, оскільки таке не передбачено ні законом ні договором.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоповерхових будинках врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року із подальшими змінами та Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, який затверджено наказом міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 25 листопада 2005 року з подальшими змінами.

Так, із суті положень вказаних норм, слідує, що система опалення відноситься до сантехнічного обладнання і власник квартири не має права самовільно її змінювати та здійснювати відключення від мереж централізованого опалення.

Опалення є системою, яка гідравлічно та теплотехнічно обєднує всі квартири. А тому відключення можливе лише в разі згоди всіх власників квартир житлового будинку, технічної можливості індивідуального опалення та якщо проект індивідуального (автономного) опалення теплопостачання відповідає вимогам чинних нормативних документів.

Дії позивача, щодо самовільного відключення від мережі теплопостачання, відповідно до положень ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають не розірвання договору, а інші наслідки, а саме зобовязання споживача за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно гігиєнічні прилади і пристрої, що вийшли з ладу з його вини.

Враховуючи наведене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що правових підстав для розірвання договору між сторонами на централізоване теплопостачання в квартиру багатоквартирного будинку немає. Оскільки вимоги щодо скасування нарахування оплати за теплопостачання заявлені позивачем як похідні від вищезазначених вимог, то з цих підстав, вони також не підлягають задоволенню, про що вірно зробив висновок суд.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія дійшла висновку, що воно відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України , судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді