Справа №22-ц-1848/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

іменем України

15 червня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Ведмедь Н.І., Гагіна М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарілнош-районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року

справі за "позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про стягнення боргу за договором позики

та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання договору позики від 23 грудня 1996 року недійсним,

встановила:

02 липня 2008 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який мотивував тим, що 23 грудня 1996 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики, згідно з яким він надав відповідачу 300000 доларів США. Цю суму ОСОБА_1Г . повинен був повернути протягом 10 років, але не пізніше 31 грудня 2006 року. Однак, після спливу зазначеного строку відповідач борг не повернув, за винятком 7000 доларів США.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, в судовому засіданні 01 квітня 2010 року представник позивача просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму позики за договором станом на 27 травня 2009 року - 6235032грн.

ОСОБА_1 06 жовтня 2008 року, як позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору від 23 грудня 1996 року недійсним. 24 листопада 2008 року та 25 червня 2009 року позивач ОСОБА_1 звертався до суду з уточненням своїх позовних вимог.

07 квітня 2009 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 об'єднана в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики.

Рішенням суду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1955260грн. суму боргу з урахуванням індексу інфляції, 24% річних від суми боргу згідно договору -4279772 грн., а всього 6235032 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1730 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 23 грудня 1996 року недійсним - відмовлено в зв'язку з його необґрунтованістю.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 грудня 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір згідно з яким ОСОБА_1 взяв в борг 300000 доларів США у ОСОБА_2, які він зобов'язався повернути в строк до 31 грудня 2006 року (а. с. 142, Т.1). Відповідач борг позивачу не повернув за винятком 7000 доларів США, про що є запис у розписці наданій позивачем.

Заперечення відповідачем оригіналу свого підпису на договорі від 23 грудня 1996 року було спростовано в суді першої інстанції висновком експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора Бокаріуса №5511/8991 від 12 грудня 2008 року.

Доказів які були б підставою, передбаченою ст. 215 ЦК України для визнання договору від 23 грудня 1996 року недійсним з боку позивача суду не надано і судом першої інстанції не встановлено.

ОСОБА_1 не надав суду доказів повного виконання зобов'язань за договором укладеним між ним та ОСОБА_3, а останній довів належними та допустимими доказами обставини отримання від нього ОСОБА_1 грошових коштів та їх неповернення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1Г, посилаючись на невідповідність, висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити повністю, а позов ОСОБА_1 про визнання недійсним договору позики задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд постановляючи рішення про стягнення коштів не мав у своєму розпорядженні оригіналу договору позики, датованого і складеного 23 грудня 1996 року.

Крім того, апелянт вважає що суд безпідставно не вирішив його позовну вимогу про визнання недійсною розписки щодо передачі 300000 доларів США.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Доводи апелянта стосовно скасування рішення суду колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, зокрема договору позики від 23 грудня 1996 року, що позикодавець ОСОБА_2 передає у власність позичальнику ОСОБА_1 300000 доларів США і позичальник зобов'язується повернути позикодавцю тобто ОСОБА_2 300000 доларів США протягом 10 років, але не пізніше 31 грудня 2006 року, а в разі порушення умов договору та терміну без поважних причин позичальник ОСОБА_1 сплачує штраф у подвійному розмірі та сплачує 24% річних від суми позики.

Згідно висновку судово-технічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. заслуженого професора Бокаріуса

№5511/8991 від 12 грудня 2008 року (а.с. 161, Т. 1) в зазначеному договорі від 23 грудня 1996 року підпис від імені ОСОБА_1 виконаний поверх фрагменту «Підписи» друкованого тексту.

Згідно висновку № 1387/1388 судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що в договорі від 23 грудня 1996 року укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, спочатку був надрукований текст документу, після чого виконаний підпис від імені ОСОБА_1

Цими належними та допустимими доказами стверджується, що ОСОБА_1 дійсно уклав з позивачем договір позики на 300000 доларів США.

Наявність боргу відповідача за вказаними договорами стверджується розпискою ОСОБА_1, в якій він зобов'язується повернути суму боргу 300000 доларів США ОСОБА_2

Позивач визнав отримання ним від ОСОБА_1 10 квітня 1998 року 7000 доларів США.

Таким чином, колегія суддів вважає, що посилання апелянта про безгрошовість договору та розписки є необгрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки він не надав як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді належних допустимих доказів, які б відповідно до ч. 1 ст.218 ЦК України стверджували його вимоги.

Стосовно доводів відповідача про те, що його вимоги про недійсність розписки суд проігнорував, то вони не ґрунтуються на законі та матеріалах справи, оскільки розписка є одним із доказів укладення договору позики від 23 грудня 1996 року.

Щодо доводів апелянта про застосування строку позовної давності, то суд в рішенні дав цьому оцінку. Зі змісту рішення вбачається, що зобов'язання за договором позики відповідачем постійно порушувалися, тому за пропозицією ОСОБА_1Г'. договір складався декілька разів, але дата складання зазначалась 23 грудня 1996 року. Доказів, які б спростовували цей факт ОСОБА_1 суду не надав. Крім того з матеріалів справи вбачається, що розписка про повернення 300000 доларів США позивачу складена ним добровільно, а тому, якщо він не брав би в позику 300000 доларів США, то і не брав би обов'язку про повернення боргу.

Доводи про невірність розрахунку боргу, які суд зазначив в рішенні апелянт не спростував, оскільки свого розрахунку суду не надав.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без зміни.

Керуючись ст. 308, 313-315, 317, 310 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 квітня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -