Справа №22-ц-932/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, подану через його представника ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 17 лютого 2010 року

у справі за позовом Сумського державного університету до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення , зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сумського державного університету про визнання права користування житлом, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Сумського державного університету про визнання частково недійсним договору найму житла,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 17 лютого 2010 року позовні вимоги Сумського державного університету задоволено.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кімнати № 218 гуртожитку №1 Сумського державного університету по вул. Миру, 25 у м. Суми без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Сумського державного університету 16 грн. відшкодування судових витрат.

Відмовлено ОСОБА_2, ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до Сумського державного університету про визнання права користування житлом за необґрунтованістю.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до Сумського державного університету про визнання частково недійсним договору найму житла за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову Сумського державного університету та задоволення зустрічних позовів з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

12 грудня 2007 року Сумський державний університет звернувся до суду з позовом, в якому просив виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати № 218 гуртожитку №1 Сумського державного університету (далі - СумДУ) без надання іншого житлового приміщення.

При цьому позивач зазначав, що ОСОБА_2 є працівником Сумського державного університету. У зв'язку з роботою та з метою забезпечення житлом у відповідності до ст. 127 ЖК України їй було надано кімнату № 217 у гуртожитку №1 СумДУ.

У 2001 році за заявою ОСОБА_2 для підготовки та творчого розвитку сина їй була надана кімната № 218 у гуртожитку. Строк надання кімнати не встановлювався, тому позивач посилався на те, що у відповідності до ст. 530 ЦК України строк звільнення кімнати визначається вимогою. Також позивач посилався на те, що після вступу сина на навчання у вищий навчальний заклад у іншому місті додаткову кімнату не було звільнено. У 2005 році шляхом укладення договору найму відповідачці було надано пільговий строк для виконання зобов'язання шляхом укладення договору найму до 1.05.06 р. На сьогоднішній день договір припинив дію. В добровільному порядку звільнити кімнату № 218 відповідачка не бажає (ас.4).

В квітні 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов, у якому просили визнати за ними право користування житловими приміщеннями кімнатами № 217, 218 гуртожитку в будинку №25 по вул. Миру у м. Суми, а також підсобними приміщеннями коридором, кухнею, туалетом, санітарною кімнатою, розташованими на другому поверсі названого будинку (ас.44).

В листопаді 2008 року ОСОБА_3 уточнив зміст своїх позовних вимог, просив суд визнати недійсним умови договору найму житла в гуртожитку, укладеного 21.04.2005р. між Сумським державним університетом і ОСОБА_2, в частині, що обмежують права наймача та членів його сімї порівняно з умовами, передбаченими законодавством і Типовим договором найму жилого приміщення, а саме:

- п.п. 6.1, 6.2., 6.3., 6.4. щодо обмеження дії договору будь-яким строком;

- п. 2.1.3 в частині права наймодавця вимагати в судовому порядку виселення наймача та членів його сім'ї у випадку невнесення наймачем встановленої плати понад 2 рази (2 місяці);

-п. 1.3.9. щодо обов'язку наймача по закінченню терміну договору звільнити наймане приміщення.

Крім того, просив визнати за ним право безстрокового користування кімнатою №218 гуртожитку - будинку №25 по вул. Миру в м. Суми .

ОСОБА_3 також подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог Сумського державного університету (ас.78, 131).

З матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2 (ас.43).

ОСОБА_2 працює в Сумському державному університеті з 1987 року. В 1990 році їй для проживання з членами сім'ї в установленому законом порядку у зв'язку з роботою в університеті була надана кімната № 217 в гуртожитку № 1 Сумського державного університету по вул. Миру, 25 у м. Суми.

10 вересня 2001 р. ОСОБА_2 звернулась до ректора Сумського державного університету із заявою про надання другої кімнати у звязку з тим, що її сину виповнилось 16 років, можливості придбати квартиру вона не має. Посилалась на те, що має ряд тяжких захворювань, які, крім усього іншого, є причиною великого тиску, тому вона потребує умов для відпочинку і спокою. Таких умов вона позбавлена, проживаючи в одній кімнаті з сином, який у звязку з одночасним навчанням у двох школах потребує багато часу для підготовки до занять .

Вказана заява була задоволена, на заяві є відповідна резолюція ректора та погоджена з головою профкому ( ас.9). З пояснень сторін вбачається, що в той час в Сумському державному університеті саме таким чином вирішувалось питання надання працівникам житла в гуртожитку.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2005 року між «Наймодавцем» - Сумським Державним університетом та «Наймачем»- ОСОБА_2 був укладений «Договір найму житла в гуртожитках Сумського державного університету», відповідно до якого наймодавець надає ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користування житлове приміщення, що складається з 2-х кімнат №№ 217 та 218 за адресою вул. Миру, 25 в м. Суми.

Відповідно до п.п 6.1, 6.2, 6.3 названого договору він вступає в дію з моменту підписання та діє на протязі року, може бути продовжений на наступний обумовлений термін за згодою сторін, строк дії договору з 01 травня 2005 року до 01 травня 2006 року;

п.1.3.9 договору передбачає, що по закінченню терміну договору наймач зобовязується звільнити наймане приміщення;

п. 2.1.3 договору передбачає виселення в судовому порядку наймача, членів його сімї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого житла, зокрема, за невнесення наймачем встановленої плати понад 2 рази (2 місяці) (ас. 7-8).

Ухвалюючи рішення про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати № 218 гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова кімната надавалася ОСОБА_2 для створення умов для навчання її сина, ОСОБА_3, як члена сім'ї. Крім того, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_3 самостійних прав на житло у спірному гуртожитку не має, а на теперішній час він не потребує умов для навчання. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали належних і переконливих доказів того, що їм необхідно залишити обидві кімнати для проживання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати № 218. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як на час вирішення питання про надання їй спірної кімнати № 218, так і в даний час, має ряд важких хронічних захворювань, серед яких хронічний вірусний гепатит «С» з вираженою активністю запального процесу, полікістоз печінки, порушення функції печінки П ступеню, хронічна хвороба нирки Ш ступеню, полікістоз нирок, хронічний пієлонефрит, хронічна ниркова недостатність Ш ст., симптоматична вазоренальна гіпертензія, сечокамяна хвороба, анемія середньої тяжкості, вузловий зоб П ст., дисциркуляторна енцефалопатія 1-П ст., метаболічна міокардіопатія, вторинна артеріальна гіпертензія, та ряд інших хвороб( ас. 49, 105).

В лютому 2008 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності (ас.51, 106).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Сумського державного університету погодився з доводами ОСОБА_2 про те, що порядок надання їй як кімнати № 217, так і кімнати № 218 нічим не відрізнявся.

ОСОБА_2 пояснила, що за станом здоровя вона не може проживати з повнолітнім сином в одній кімнаті, категорично заперечує наявність у неї іншого житла, з цього приводу прояснила, що у довідці БТІ зазначені інші, невідомі їй, особи з таким же прізвищем, імям та по батькові, як і у неї. Представник Сумського державного університету погодився з поясненнями ОСОБА_2 з приводу відсутності у неї іншого житла.

Хоча представник Сумського державного університету і посилався на те, що кімната № 218 була виділена ОСОБА_2 в порушення вимог діючого законодавства, проте зазначав, що з цих підстав у даній справі позов про виселення не заявлявся. В даній справі Сумським державним університетом заявлений позов про виселення з тих підстав, що кімната № 218 надавалась ОСОБА_2 за цивільно-правовою угодою, в тому числі за укладеним з нею 21 квітня 2005 року договором .

Колегія суддів вважає, що позов про виселення не підлягає задоволенню у звязку з його необгрунтованістю за наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, яка передбачає житлові права громадян, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у звязку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.1 Положення про гуртожиток №1 Сумського державного університету, схваленого вченою радою університету та затвердженого ректором СумДУ 12 лютого 2009 року, гуртожиток №1 Сумського державного університету за адресою: м. Суми, вул. Миру, 25 призначений для тимчасового проживання, студентів, аспірантів, докторантів, інтернів у період навчання. Окремі житлові приміщення гуртожитку можуть використовуватись для тимчасового проживання працівників університету та членів їх сімей у період роботи у Сумському державному університеті за контрактом

Згідно з п. 39 Положення про гуртожиток №1 інших працівників, які поселилися в гуртожиток у звязку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину (ас.168-169).

Таким чином вбачається, що у разі отримання гуртожитку у звязку з роботою, діюче законодавство повязує можливість виселення з цього гуртожитку тільки у разі звільнення з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів про те, що у 2001 році кімната № 218 надавалась ОСОБА_2 за цивільно-правовою угодою, Сумський державний університет жодних доказів не надав : ні як щодо наявності такої угоди, ні щодо її істотних умов.

Відносно договору, укладеного сторонами 21 квітня 2005 року, представник Сумського державного університету пояснив, що такий договір в першу чергу укладався з метою врегулювання питання стягнення плати за користування житлом.

Колегія суддів вважає, що умови цього договору, які обмежують житлові права відповідачів у порівнянні з їх правами, передбаченими діючим законодавством, не можуть бути підставою для виселення відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що Сумський державний університет не спростував доводів ОСОБА_2 про те, що діюче законодавство не забороняє при певних обставинах надання сімї працівника і двох кімнат у гуртожитку;

що кімнату № 218 її сімя отримала на загальних підставах, у звязку з її роботою у позивача, без будь-яких застережень щодо строку користування цією кімнатою;

що в даний час вона разом з сином з передбачених законом підстав набула право користування кімнатами №№ 217, 218 та може бути виселена з них тільки з підстав, передбачених законом. В той же час колегія суддів вважає, що такі доводи ОСОБА_2 заслуговують на увагу.

Ухвалюючи рішення про виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з кімнати №218, суд першої інстанції не навів норму права, яка б давала підстави для задоволення такого позову. Колегія суддів також не вбачає правових підстав для задоволення позову про виселення, вважає що такі підстави в даному випадку відсутні.

За наведених обставин рішення суду в частині вирішення позову Сумського державного університету про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з кімнати № 218 гуртожитку №1 Сумського державного університету підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції також прийшов до висновку про необгрунтованість позову ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору найму житла від 21 квітня 2005 року виходячи з того, що ОСОБА_3 не є стороною у договорі і самостійних прав на користування житлом не має та що на час розгляду справи договір втратив чинність і не створив для ОСОБА_3 негативних наслідків, не порушив його прав.

Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може у звязку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що спірні кімнати надавались ОСОБА_2 для проживання її сімї, яка складалась з неї та її сина ОСОБА_3 При таких обставинах колегія суддів вважає, що укладений з ОСОБА_2 договір від 21 квітня 2005 року зачіпає і житлові права ОСОБА_3Е, як члена її сімї, а тому висновки суду про протилежне є невірними.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, який не заперечується Сумським державним університетом, про те, що п.п. 1.3.9., 2.1.3, 6.1., 6.2, 6.3, 6.4 вищеназваного договору найму житла від 21 квітня 2005 року суперечать вимогам діючого законодавства у частині обмеження строку його дії і підстав для виселення за несплату за користування гуртожитком. Суд вірно виходив з того, що назване житло у вигляді кімнат №№ 217 та 218 ОСОБА_2 було надане у зв'язку з її роботою в університеті, а відтак строк користування ним не може бути обмежений окремим договором та що право на користування житлом у такому разі може бути припинене тільки з підстав, визначених в законі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору найму житла від 21 квітня 2005 року підлягає задоволенню. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у задоволенні позову про визнання за ним права безстрокового користування кімнатою №218 гуртожитку - будинку №25 по вул. Миру в м. Суми, так як його право користування цією кімнатою є похідним від права його матері на користування цією кімнатою, тому в цій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, пп.2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, подану через його представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 17 лютого 2010 року в частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позову про визнання за ним права безстрокового користування кімнатою № 218 в гуртожитку № 1 Сумського державного університету по вул. Миру, 25 у м. Суми залишити без змін.

В іншій частині рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 17 лютого 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Сумського державного університету про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з кімнати № 218 гуртожитку №1 по вул. Миру, 25 у м. Суми без надання іншого житлового приміщення відмовити у звязку з необгрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсними наступні пункти договору найму житла в гуртожитку, укладеного 21 квітня 2005 року між Сумським державним університетом і ОСОБА_2 :

- п.п. 6.1, 6.2., 6.3., 6.4. щодо обмеження дії договору будь-яким строком;

- п. 2.1.3 в частині права наймодавця вимагати в судовому порядку виселення наймача та членів його сім'ї у випадку невнесення наймачем встановленої плати понад 2 рази (2 місяці);

-п. 1.3.9. щодо обов'язку наймача по закінченню терміну договору звільнити наймане приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -