Провадження № 2-2139/10 Справа № 2-2139/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2010 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді -Білецької А.М.

при секретарі - Кошкіній Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Комінтернівської районної в м. Харкові ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку поділу майна, що є спільною власністю подружжя. В обгрунтування позову посилалась на те, що за період шлюбу з відповідачем, в якому вона перебувала з 16 листопада 2002 року по 17 лютого 2010 року, на спільні кошти подружжя було прибдано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу цієї квартири 18 вересня 2004 року був укладений на ім'я відповідача ОСОБА_4 та зареєстрований за ним в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». При придбанні вказаної квартири вона з відповідачем досягла усної домовленості, що квартира буде належати їм трьом, (чоловікові, дружині та дитині) у рівних частках. Так само вони втрьох зареєструвалися та переїхали туди жити. Гроші на квартиру вони з колишнім чоловіком збирали спільними зусиллями та приблизно у рівних частках. Однак безпосередньо угоду купівлі - продажу оформлював чоловік, оскільки вона доглядала за грудним немовлям і не могла приймати участь в укладанні будь -яких угод Відповідач скориставшись її довірою, порушив домовленість та оформив квартиру особисто на своє ім'я, не врахувавши її інтереси, та інтереси їх сина. Про цей факт вона дізналася лише після розірвання шлюбу, коли постало питання про поділ майна. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Офіційно колишній чоловік аліменти на дитину не сплачує, але сплачує аліменти добровільно у визначеному ним самим обсязі. Цих коштів недостатньо задля забезпечення дитини, яка часто хворіє, потребує додаткових витрат на лікування та оздоровлення. На підставі ст. 70 Сімейного кодексу України вважала, що при поділі спільного майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1, суд може відступити від принципу рівності часток подружжя та визначити частки власності, враховуючи дитину, тобто по 1/3 частині. Оскільки діючим законодавством не передбачено набуття права власності дитини при розподілі майна батьків, тому просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири, а за відповідачем - на 1/3 частину, оскільки дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3, її представник адвокат Суббота А.А. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4, представник відповідача адвокат Василенко Н.М. позов визнали частково, не заперечували визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог заперечували, посилаючись на наступне. Квартира подружжям купувалася фактично на гроші, які вони позичали у родичів та знайомих -5 000 доларів СІЛА у ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та 10 000 доларів США у ОСОБА_10 згідно договору позики від 18.09.2004 року, посвідченого приватним нтаріусом Харківського міського нотаріальнго округу Левченко В.Г., реєстровий № 2112. При укладанні договорів купівлі - продажу квартири ОСОБА_3 18 вересня 2004 року була присутня у нотаріальній конторі, що підтверджується її згодою на укладання договорів, яка також була посвідчена нотаріально. Крім того при ній укладався договір займу, гроші якого були використані ними на квартиру, тобто в інтересах сім'ї. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності

подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором", тому кожному з них має належати 1/2 частина спірної квартири. Ніяких інших обставин, які б давали право ОСОБА_3, розраховувати на збільшення своєї частки не має. Про свою дитину він дбає, колишня дружина ніколи не пред'являла до нього претензій стосовно браку коштів на утримання дитини.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 16 листопада 2002 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківького обласного управління юстиції, актовий запис № 2232. Із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 17 лютого 2010 року Комінтернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції вбачається, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, актовий запис № 49. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування в.шлюбі, на спільні кошти подружжям було прибдано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір купівлі - продажу цієї квартири був зареєстрований на ім'я ОСОБА_4. Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 був укладений 18 вересня 2004 року та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В.Г., зареєстровано в реєстрі під № 2110. Із довідки КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації" від 08 лютого 2010 року за № 1700196 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_4.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України «у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка Є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором", тому позивачу та відповідачу має належати по і4 частині спірної квартири.

Ніяких інших обставин, відповідно до ч.З ст. 70 Сімейного кодексу України, які б давали право ОСОБА_3 розраховувати на збільшення своєї частки в праві власності на квартиру, в судовому засіданні не встановлено.

Про свою дитину відповідач дбає, чого не заперечувала в судовому засіданні позивач. ОСОБА_3 не пред'являла до відповідача у встановленому законом порядку претензій стосовно браку коштів на утримання дитини.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, от. 60,63,69, ч.І ст. 70 Сімейного кодексу України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст, 295 ЦПК України.

Суддя: А. М. Білецька