Справа №2-1988/09; 2-240/79 18.03.2010 18.03.2010 18.03.2010
Провадження №22-ц-441/10
Справа № 22ц-441/10 Суддя першої інстанції: Старжинська О.Є.
категорія 32 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

18 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участі: прокурора Круш Т.О.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2009 року

за позовом

Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області в інтересах ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Людмилівський елеватор» (далі ВАТ «Людмилівський елеватор») про відшкодування шкоди, повязаної із втратою професійної працездатності,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2009 року прокурор звернувся в інтересах ОСОБА_4 з позовом до ВАТ «Людмилівський елеватор» про відшкодування шкоди, повязаної із зменшенням професійної працездатності.

Прокурор зазначав, що рішення народного суду м. Вознесенськ від 23 квітня 1979 року з відповідача на користь ОСОБА_5 стягнуто шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), якою було завдано тілесні ушкодження її неповнолітньому сину ОСОБА_4

Посилаючись на те, що після досягнення повноліття ОСОБА_4 має право на відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь позивача щомісячні платежі виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2009 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі вмежах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із того, що позов заявлено про збільшення розміру відшкодування шкоди ОСОБА_4, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок ушкодження здоров'я, однак доказів такого зменшення у відсотках позивачем не надано.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається із змісту ст. 1199 ЦК України, малолітня особа, якої завдано шкоду ушкодженням здоров'я, має право вимагати: після досягнення чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) відшкодування шкоди, пов'язаної із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати (ч. 1); після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації збільшення розміру відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати (ч. 3); після досягнення повноліття, якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і продовжує залишатися непрацездатним відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати (ч.4).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 в девятирічному віці відповідачем заподіяно тілесні ушкодження внаслідок ДТП, та йому встановлена 1 група інвалідності. Прокурор звернувся в його інтересах з позовом про відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати. Підтримано такі вимоги і в судовому засіданні.

Як вбачається із змісту ст.ст. 11, 31, 214 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не може змінити за власною ініціативою підстави позову.

Однак, на порушення цих норм права, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог і відмовив позивачу у збільшенні розміру відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок ушкодження здоров'я, хоча таких вимог не заявлялось.

Разом з тим обставини щодо відшкодування позивачу шкоди, пов'язаної із зменшенням його працездатності, після досягнення повноліття, фактично не розглядались.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вказані недоліки не можуть бути усунуті судом першої інстанції шляхом ухвалення додаткового рішення, а тому, відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді суду необхідно врахувати наведене, уточнити позовні вимоги, визначитись з предметом позову, у випадку уточнення позовних вимог щодо відшкодування шкоди за правилами ч. 3 ст. 1199 ЦК України зясувати чи було встановлено ОСОБА_4 ступінь втрати професійної працездатності, звернути увагу на розяснення в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та вирішити про можливість призначення судово-медичної експертизи з цього питання, і в межах заявлених вимог, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для справи, ухвалити законне рішення.

Керуючись статтями 307, 311, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Вознесенського міжрайонного прокурора Миколаївської області задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 листопада 2009 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуюча: Судді: