Справа №22ц-2780/10 Голов. у 1-й інстанції -ОСОБА_1
Категорія: 37 Доповідач в апел. інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Юхименка А.Г., суддів: Курій Н.М., ВолинцяМ.М.,

секретаря Глинського О.А.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, з участю третіх осіб: Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб: Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори. ОСОБА_6, Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права на спадкування за заповітом, позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4. ОСОБА_9, з участю третіх осіб: Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4. Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, з участю третіх осіб Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_8 про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування, відмовлено за безпідставністю, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб Другої ОСОБА_5 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права на спадкування за заповітом задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право на спадкування за заповітом від 27 січня 1997 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Грусятицької сільської ради народних депутатів ОСОБА_10, усього майна, яке належало померлій ОСОБА_11 станом на 01 лютого 2006 року.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким справу передати на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи, які мають суттєве значення для правильного

вирішення справи та покликається на те, що всупереч вимогам п. 40-1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, затвердженої наказом № 22/5 від 25.08.94 р. Міністерства юстиції України, заповіт № 5 від 27 січня 1997 року не був зареєстрований в Спадковому реєстрі і тому спочатку не був прийнятий до розгляду Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, але згодом, заповіт № 5 від 27 січня 1997р., був зареєстрований Грусятицькою сільською радою в Спадковому реєстрі, і повторно поданий ОСОБА_4 в ОСОБА_5 державну нотаріальну контору.

Також зазначила, що Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту її реєстрації, а у даному випадку реєстрації заповіту у встановлений законодавством строк здійснено не було, оскільки така була здійснена після часу відкриття спадщини (заповідач ОСОБА_11 померла 01.02.2006р.), що, на її думку, є підставою для визнання посвідчення заповіту недійсним правочином.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_12, третьої особи ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_13, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Районним судом вірно встановлено, що на час нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_11 від 27 січня 1997 року правове врегулювання порядку вчинення даної нотаріальної дії здійснювалося нормами Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року. Законом України «Про нотаріат»(у первісній редакції від 02 вересня 1993 року) та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України ( у редакції станом на 25 серпня 1994 року).

Відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року, кожному громадянину надається право залишити за заповітом усе своє майно, або його частину одній або кільком особам, як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до вимог ст. 541 ЦК Української РСР 1963 року, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця та часу його укладення, підписаний особисто заповідачем та нотаріально посвідчений.

Відповідно до ч. 4 ст. 1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про нотаріат» (у первісній редакції від 02 вересня 1993 року), у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії щодо посвідчення заповітів вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів.

Згідно із п. 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (у редакції станом на 25 серпня 1994 року), посадова особа виконкому посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог ст.ст. 541, 543 ЦК Української РСР 1963 року.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норм законодавства України, процедура посвідчення оспорюваного заповіту ОСОБА_11 від 27 січня 1997 року була дотримана.

Покликання ж апелянта на недотримання при посвідченні заповіту п. 401 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України є безпідставними, оскільки Інструкція була доповнена даним пунктом лише у квітні 2005 року, тобто після процедури посвідчення заповіту відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

Крім того, п. 6.1 Положення про Спадковий реєстр, на який покликається апелянт, лише закріплює обовязкову реєстрацію у Спадковому реєстрі заповітів, проте не визначає конкретних строків для внесення у даний реєстр архівних заповітів.

Також районним судом вірно встановлено, що несвоєчасне внесення заповіту до реєстру відбулося виключно з вини посадових осіб сільської ради, що жодним чином не могло вплинути на волевиявлення заповідача та дійсність самого заповіту.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апелянтом заявлявся позов про тлумачення заповіту та визнання права власності в порядку спадкування, позовних вимог про визнання гіравочину недійсним не було, тому покликання в апеляційній скарзі, що реєстрація заповіту після відкриття спадщини є підставою для визнання посвідчення заповіту недійсним правочином, в силу ст.303 ЦПК України, не заслуговують на увагу.

Крім того, ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скерувати справу на новий розгляд, однак не наводить підстав, визначених ст. 311 ЦПК України, тому, з урахуванням вищевикладеного. апеляційну скаргу колегія суддів відхиляє.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, відповідає нормам матеріального права та ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.303, ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. 308, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Судя апеляційного суду Львівської області ОСОБА_2