Справа №22-ц-4888/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.

суддів - Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Відкритого акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», третя особа: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та завданої моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сумського районного суду від 29 жовтня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано тимчасову трудову угоду від 01 березня 2008 року, укладену між Обєднаною первинною організацією профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» (далі - профспілка ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе») в особі ОСОБА_2 та консультантом з правових питань ОСОБА_1 такою, що укладена на невизначений строк; поновлено ОСОБА_1 на посаді консультанта з правових питань Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе»; стягнуто з Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 13 000 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 січня по 29 жовтня 2010 року; стягнуто з Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 500 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі профспілка ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» фактично посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1

Відповідач - профспілка ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» доводить, що між нею та позивачем укладались цивільно-правові угоди про надання ОСОБА_1 відповідних юридичних послуг. Суд першої інстанції не дав належної оцінки названим обставинам, а також тому факту, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем (трудовий договір з ним не укладався). До дійсних правовідносин судом не застосовано відповідних положень цивільного закону. Надані позивачем докази не підтверджують факт його перебування в трудових відносинах із профспілкою.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Представник відповідача профспілки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» - ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_2, будучі належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявились.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 березня 2008 року між відповідачем та ОСОБА_1 укладено тимчасову трудову угоду, відповідно до якої ОСОБА_1, як консультант з правових питань. зобовязується надавати, а роботодавець приймати та оплачувати наступні послуги: юридичні консультації працівникам (членам профспілки «Машметап») ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» з питань трудового законодавства; юридичні консультації роботодавцю з усіх питань його діяльності, що потребують правового забезпечення; представництво у судових органах інтересів роботодавця, як юридичної особи та членів профспілки «Машметал» у трудових спорах в кількості не більше двох чоловік на місяць. Розділом другим цієї угоди визначено робочий час позивача: понеділок, середа та пятниця кожного тижня з 16 до 18 год.; постійне представництво інтересів роботодавця в судових процесах. Розділом третім угоди передбачена оплата праці ОСОБА_1 в сумі 1 300 грн. щомісяця. Строк дії угоди з 01 березня по 31 грудня 2008 року.

30 грудня 2008 року між профспілкою ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» та ОСОБА_1 укладено трудову угоду, якою передбачені ті ж самі права та обовязки між сторонами визначені у попередній угоді. Ця угода доповнена п. 3.5. згідно з яким, позивач до 25 числа кожного місяця повинен складати акт виконаних робіт (наданих послуг), який є підставою для обліку робочого часу позивача та нарахування ЙОМУ заробітної плати у визначеному угодою розмірі. Строк дії цієї угоди визначений з 01 січня по 31 грудня 2009 року, остання буде продовжена на невизначений строк, якщо жодна із сторін письмово не повідомить іншу за місяць до закінчення її дії про намір розірвати угоду.

Постановою відповідача (протокол від 10 лютого 2009 року № 94) затверджений штатний розпис профспілкового комітету, яким посада консультанта з правових питань на 2009 рік не передбачена. ОСОБА_1 з 2003 року є членом профспілки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе».

Надані відповідачем табелі обліку робочого часу працівників профспілки ВАТ «Сумське НВО ІМ. М.В. Фрунзе» за 2008-2009 роки, в яких відсутнє прізвище позивача, суперечать укладеним між сторонами трудовим угодам. ОСОБА_1 виплачувалась заробітна плата в обумовленому угодою розмірі. Факт виплати позивачу саме заробітної плати, а не винагороди, підтверджується тим, що ці виплати проводилися щомісячно з відрахуванням обовязкових податків та інших платежів із цієї заробітної плати. Позивач був внесений до списку осіб на отримання картки банку для нарахування заробітної плати.

Відповідачем видавались накази про відрядження ОСОБА_1 до клініки НДІ ГП та ПЗ ХДМУ та оплачувались витрати на відрядження. Перебування позивача у відрядженнях не передбачено вищезгаданими угодами, є додатковими і визначені роботодавцем, як повноваження представника профспілкового комітету. Для забезпечення умов праці позивача надано у користування юридичну літературу та канцелярські товари.

Такі правовідносини між сторонами, дають підстави для висновку, що між ними склалися трудові відносини на підставі трудового договору. Трудовий договір укладений з позивачем 01 березня 2008 року по З! грудня 2008 року, переукладено з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, тому вважається укладеним НА невизначений строк.

Відповідач не дотримався порядку розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Тому ОСОБА_1 підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, із стягненням на його користь завданої моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, позовні вимоги про визнання недійсними п.п. 3.5, 6.1 трудової угоди від 30 грудня 2008 року задоволенню не підлягають.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення доведені відповідачем та підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України, підстав для переоцінки цих доказів колегія суддів не вбачає. Відповідають встановленим фактам висновки суду про те, що між позивачем та відповідачем було укладено саме трудовий договір на невизначений строк, який відповідач не оформив з дотриманням всіх вимог трудового законодавства, що і призвело до виникнення цього спору. За цією угодою (трудовим договором) працівник ОСОБА_1 зобовязався виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а профспілка ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» зобов'язалась виплачувати працівникові ОСОБА_1 заробітну плату і забезпечити умови праці, необхідні для виконання ним роботи, передбачені законодавством про працю.

Суд дійшов цих висновків з дотримання та правильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст.ст. 21, 23, 24, 39-1, 56, 235, (237-1 щодо відшкодування моральної шкоди) КЗпП України та норм процесуального права.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень цивільного законодавства України не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, трудовий договір відмежовують від цивільно-правового договору за загальновизнаними формально-юридичними ознаками.

Як убачається з матеріалів справи, і не спростовано відповідачем, позивач підлягав правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконував роботу за завданнями роботодавця, за виконану роботу отримував заробітну плату, з якої роботодавець (профспілка ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе») утримував з у ОСОБА_1 податки та інші обовязкові платежі, в т.ч. на обовязкове соціальне страхування, які утримуються лише з найманого працівника під час дії саме трудового договору (ст.ст. 21, 39-1 КЗпП України).

Письмові трудові договори, які позивач надав на підтвердження своїх позовних вимог, не містять положень про те, що ОСОБА_1 згідно їх умов діє як підрядник (виконавець, тощо), виконує роботу на власний ризик, сам організовує таку роботу, не підлягає правилам внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування.

За таких обставин, вищезгадані трудові договори (угоди), не можуть кваліфікуватись як цивільно-правові угоди.

Оскільки позивача звільнено з роботи без дотримання вимог щодо порядку вивільнення працівників, то законних підстав для відмови йому в поновлені на роботі, для зміни за рішенням суду формулювання причин звільнення на п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, не вбачається.

Судом першої інстанції правильно визначено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розмір моральної шкоди.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Обєднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2010 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді