ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-370/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі : головуючого судді Синиці Л. П., при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21.09.2007р., -

в с т а н о в и в :

представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21.09.2007р., в якому просить, визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, укладеного 21 вересня 2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», на даний час Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (ідентифікаційний код юридичної особи 09807750) та ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, представник позивача посилається на те, що 21 вересня 2007р. між його довірителем ОСОБА_5 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», на даний час Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі -«відповідач») укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (надалі - «ОСОБА_7 договір») на підставі якого відповідач надав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання кредитні кошти (кредит) в сумі 14'895,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 20.09.2014 року. Укладений ОСОБА_7 договір - це фактично договір про надання банківської послуги, плата за яку встановлена в договорі - проценти. Також, відповідно до п.1.2 ОСОБА_7 договору наданий кредит є споживчим, так як виданий для придбання автомобіля. Отже, на зазначений ОСОБА_7 договір розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». Це також підтверджується Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р., із змінами та доповненнями від 25.05.1998р. (абз.2 п.2). Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживача можуть пред'являтися також за місцем проживання споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору, позивач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на території Городищенського району,

Вказаний ОСОБА_7 договір не відповідає вимогам як Закону України «Про захист прав споживачів» так і іншим актам цивільного законодавства України, зокрема Цивільному кодексу України, порушує права як споживача, а тому має визнаватися недійсним, виходячи з нижчевикладеного:

- щодо невідповідності спірного ОСОБА_7 договору Закону України «Про захист прав споживачів»: а) частиною 1 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. Отже, даною нормою встановлено, що продукція за звичайних умов її використання повинна бути безпечною не лише для життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також і для майна споживача. В даному випадку, під продукцією, розуміється банківська послуга відповідача щодо видачі кредиту у іноземній валюті, зокрема в доларах США. Відповідач, видавши кредит в доларах США, надав небезпечну продукцію, яка може завдати (а враховуючи фінансову кризу, яка охопила Україну вже завдала) позивачу майнову шкоду. Кредит в доларах США несе в собі небезпеку для споживача щодо майнової шкоди при суттєвому зростанні курсу долара США відносно гривні. Цей процес фактично є неконтрольованим, хаотичним і не залежить від волі сторін ОСОБА_7 договору. У разі різкого суттєвого зростання курсу долара США відносно гривні для споживача настають несприятливі наслідки, які спричиняють для нього майнову шкоду. В даному випадку це трапилося. Приблизно з жовтня 2008 року, з незалежних від волі сторін ОСОБА_7 договору причин настала непередбачувана обставина, а саме у зв'язку із світовою фінансовою кризою в Україні почалися не прогнозовані економічні процеси, значних потрясінь зазнала і досі зазнає грошово-фінансова система держави. Суттєво зріс курс долара США відносно гривні - при укладенні ОСОБА_7 договору курс був 5,05 грн. за один долар США, а після настання фінансової кризи в Україні курс зріс до 7,7 - 9,5 грн. за один долар США. Вказані обставини спричинили для позивача несприятливі наслідки та завдали йому майнової шкоди. В свою чергу, умови надання відповідачем кредиту, розраховувалися, виходячи з стабільності курсу долара США по відношенню до національної валюти України та рівня доходів позичальника, і передбачали, його спроможність здійснювати чергові платежі по ОСОБА_7 договору в розмірі 177,32 доларів США, щомісячного платежу по основному боргу, та 161,36 доларів США, щомісячно нарахованих процентів, що в загальному становило 1'710,13 грн. по курсу долара США 5,05 грн. на час укладення ОСОБА_7 договору. Внаслідок фінансової кризи прибутковість діяльності позивача по відношенню курсу долара США до гривні значно зменшилася та продовжує зменшуватися й далі, адже прибутки позивач отримую в гривнях, то змушений купувати долари США по комерційному курсу банків для внесення оплати по ОСОБА_7 договору. Всі вищеописані обставини є порушенням співвідношення майнових інтересів сторін ОСОБА_7 договору так як фактично позбавили позивача, як зацікавлену сторону, того, на що останній розраховував при укладенні ОСОБА_7 договору. В результаті різкого та значного знецінення національної валюти України затрати позивача на погашення кредиту по ОСОБА_7 договору суттєво зросли. На сьогоднішній день вищезазначені платежі становлять 2'709,44 грн. по курсу долара США 8,00 грн.. При цьому, у разі неплатоспроможності по такому курсу долара США є небезпека для майна позивача, зокрема в першу чергу для того майна, котре придбане за кредитні кошти та переданого відповідачу в заставу. Також є небезпека і для іншого майна позивача, адже якщо грошових коштів, отриманих від продажу майна яке передано відповідачу в заставу, буде недостатньо для погашення заборгованості перед відповідачем, останній з метою задоволення своїх вимог може звернути стягнення на інше майно позивача. Отже, всі вищеописані факти підтверджують те, що послуга відповідача по видачі кредиту в доларах США споживачу - фізичній особі, яка отримає доходи лише в гривнях, є небезпечною продукцією та спричиняє майнову шкоду такій фізичній особі; б) відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Частиною 2 зазначеної статті даного Закону встановлено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В свою чергу ОСОБА_7 договір містить значну кількість умов, які містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача, тобто є несправедливими, зокрема: - п. 1.3.2 договору передбачає можливість встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин передбаченої ч. 1 п.5.2 договору. Згідно п. 5.2 ОСОБА_8 може змінити умови договору, за наявності обставин, викладених у цьому пункті. Серед таких обставин зокрема є погіршення фінансового стану Позичальника (ущемлюються права споживача, оскільки при зменшенні його доходів на нього банк може покласти ще більший тягар по сплаті збільшеного розміру процентів, що суперечить принципу розумності та справедливості, встановленому ст. 3 ЦК України); девальвація курсу гривні до курсу долара США більш як на 5 % (ущемлюються права споживача, оскільки він отримує доходи в гривнях, а при її девальвації відносно долара США споживач опиняється у невигідному становищі, в додаток до якого банк підіймає відсоткову ставку). Також у п. 5.2 договору вказується, що в разі незгоди зі збільшеним розміром процентної ставки позичальник має у строк не пізніше останнього робочого дня, що передує даті початку дії нової ставки достроково повернути банку всю суму кредитних коштів; - п. 1.6 договору передбачає наступну черговість погашення заборгованості за кредитом: простроченої комісії, строкові комісії, прострочені проценти, строкові проценти, прострочена сума основного боргу, строкова сума основного боргу, штрафні санкції. Хоча відповідно до ст. 534 ЦК України черговість задоволення вимог за грошовим зобов'язанням є наступною: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, передбачені в даній умові договору першочергові пункти погашення заборгованості суперечать вимогам ст. 534 ЦК України; - п. 3.1.2 договору передбачає, що ОСОБА_8 має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту, зокрема, у разі: довгострокового погіршення стану здоров'я позичальника (несправедливість умови полягає в тому, що погіршення здоров'я позичальника не означає автоматичного виникнення у нього неплатоспроможності, але вимагає від позичальника додаткових витрат на лікування, в цих умовах обтяжливою стає умова про повернення достроково всієї суми кредиту), інвалідності позичальника (обгрунтування несправедливості даної умови аналогічне із випадком погіршення здоров'я), звільнення позичальника з основного місця роботи (несправедливість умови полягає в тому, що звільнення позичальника з роботи не означає автоматичного виникнення у нього неплатоспроможності, оскільки він може знайти іншу роботу, зайнятись підприємницькою діяльністю; при добросовісній виплаті позичальником до моменту звільнення усіх щомісячних платежів сам факт звільнення не дає причин банкові вимагати дострокового повернення кредиту). Розділ 4 договору «Відповідальність сторін» встановлює жорсткі умови щодо відповідальності позичальника перед банком - пеня, штраф, - але не обумовлюється відповідальність банку перед позичальником. Це порушує принцип рівності сторін та суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; - в розділі 4 ОСОБА_7 договору встановлена відповідальність сторін. В пунктах 4.1-4.3 ОСОБА_7 договору визначена відповідальність позивача, як позивальника перед Банком яка встановлена у вигляді зазначених в цих пунктах розмірах пені та штрафів за порушення позивачем певних зобов'язань. В свою чергу відповідальність відповідача перед позичальником не обумовлюється. Відповідно до ч. 6 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Враховуючи наявність в спірному ОСОБА_7 договорі вищеназваних несправедливих умов, які відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» даний договір не повинен включати, спірний ОСОБА_7 договір в цілому є несправедливим та має бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність зобов'язання щодо його забезпечення. Тому, позивач вважаю, що зобов'язання щодо застави, вказане в оспорюваному ОСОБА_7 договорі, теж не підлягає забезпеченню; в) відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: - вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної

конкуренції; -будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Відповідно до абз. 8 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. З метою недопущення нечесної підприємницької практики, вищезазначені норми, зобов'язують відповідача надавати інформацію щодо запропонованої споживачу продукції (в даному випадку це банківська послуга по наданню споживчого кредиту) у чіткий, зрозумілий для споживача та однозначний спосіб. Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: - особу та місцезнаходження кредитодавця; - кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Тобто, перед укладенням ОСОБА_7 договору відповідач повинен був надати у письмовій формі: - інформацію зокрема, щодо наявних у відповідача форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; - орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); - переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Зазначені вимоги Закону не були виконана відповідачем. Відповідач не надав позивачу перед укладенням ОСОБА_7 договору інформації щодо можливих ризиків кредитування в доларах СПІА. Відповідач не повідомив позивача щодо наявних у відповідача альтернативних програм кредитування, в тому числі, і в національній валюті та відмінності (переваги та недоліки) між такими програмами кредитування. Навпаки, самі працівники відповідача під час консультування позивача по можливості отримання кредиту в їхньому банку, неодноразово наголошували саме на пріоритеті кредитування в доларах США по відношенню до кредиту у національній валюті та надавали позивачу відповідні розрахунки, а також стабільному курсу долара США до національної валюти в Україні протягом останніх 7-10 років. Фактично відповідач в усній консультації надав позивачу інформацію щодо переваг кредитування в доларах США по відношенню до кредитування в національній валюті, запропонував позивачу саме таке кредитування, при цьому не повідомляючи останнього про валютні ризики та можливі негативні наслідки такого кредитування. Вважає, що відповідач, здійснюючи як банківська установа фінансові операції в тому числі і на валютному ринку, перед укладенням зі позивачем ОСОБА_7 договору в першу чергу повинен був попередити позиача про всі валютні ризики та можливі негативні наслідки та небезпеку, які пов'язані із кредитуванням у іноземній валюті, зокрема в доларах США. Відповідач перед укладенням ОСОБА_7 договору повинен був надати позивачу письмову інформацію щодо різниці кредитування по тій чи іншій формі та програмам, які пропонувалися на той час відповідачем, для того щоб позивач міг зробити свій свідомий вибір. Відповідач свідомо не зробив цього. Адже, фактично відповідачем пропонувалася лише одна, вигідна лише відповідачу, форма кредитування, а саме у доларах США. Такими діями відповідач, порушуючи вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», увів позивача в оману під час укладення ОСОБА_7 договору, що в подальшому спричинило негативні наслідки. Крім того, як зазначалося вище перед укладенням ОСОБА_7 договору відповідач також повинен був надати позивачеві у письмовій формі інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). 10 травня 2007р. постановою правління ОСОБА_9 Банку України №168, затверджено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Як зазначено в преамбулі названої постанови ОСОБА_9 України прийняв дану постанову на виконання зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту. Фактично в даних правилах розписані всі дії банківським установам, які повинні бути здійснені банками на виконання ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також порядок та форми повідомлення споживачів щодо повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. В порушення п. д) ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вищеназваної постанови правління ОСОБА_9 Банку України №168 від 10.05.2007р., відповідач перед укладенням ОСОБА_7 договору не надавав позивачу попередньої інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також, в порушення п.2 абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вищеназваної постанови НБУ в укладеному між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 договорі, відповідач навмисно не зазначив та/або не додав до договору детальний розпис загальної вартості кредиту для мене. Навіть, по сьогоднішній день, позивач не має чіткої уяви про загальну вартість отриманого кредиту. Оскільки, ОСОБА_7 договір не містить детального розпису загальної вартості кредиту, а це є суттєвою умовою (ст.628 Цивільного кодексу України), ОСОБА_7 договір в цілому суперечить ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Дії відповідача, зокрема (але не виключно): - введення позивача в оману, шляхом надання інформації щодо переваг кредитування в доларах США по відношенню до кредитування в національній валюті; - не повідомлення позивача та приховування інформації про валютні ризики, можливі негативні наслідки та небезпеку, які пов'язані із кредитуванням у іноземній валюті, зокрема в доларах США; - ненадання позивачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту; - відсутність в ОСОБА_7 договорі детального розпису загальної вартості кредиту, свідчать лише про те, що з боку відповідача під час укладення ОСОБА_7 договору з позивачем має місце нечесна підприємницька практика. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними; г) згідно ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Дана норма носить імперативний характер і не може змінюватись договором. В супереч Закону, пункт 3.1.2 ОСОБА_7 договору значно розширює права відповідача на вимогу дострокового повернення Позичальником Кредиту, а тому є незаконним:

- зміст спірного ОСОБА_7 договору суперечить також таким актам цивільного законодавства: а) Цивільному кодексу України, зокрема ст. ст. 524, 533 ЦК України. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частиною 2 даної статті ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В порушення частин 1 та 2 ст. 533 ЦК України, в п. 1.1.1 ОСОБА_7 договору графік погашення Кредиту позичальником, визначений в доларах США. Більше того, відповідач в порушення вищезазначених норм ЦК України, посилаючись на вищезазначені пункти ОСОБА_7 договору, вимагає від позивача сплати траншів кредиту саме в доларах СІЛА, а не в гривнях по курсу ОСОБА_9 України. Відповідно, для погашення кредиту по ОСОБА_7 договору, позивач вимушений придбавати долари США по комерційному курсу, а не сплачувати відповідачу кредит в гривнях по курсу НБУ, як того вимагає ч.2 ст. 533 ЦК України; б) Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», метою якого, як сказано в його преамбулі, є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, в наступному: згідно пунктів 7, 8 ч.1 ст.6 цього Закону, договір повинен містити строк дії договору та порядок зміни і припинення дії договору. Спірний ОСОБА_7 договір не містить умов або правил, які б встановлювали строк дії ОСОБА_8 або регулювали порядок зміни та припинення дії договору, хоча це є суттєвою умовою відповідно до ст.628 ЦК України, через що, ОСОБА_7 договір в цілому суперечить пунктам 7, 8 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; в) відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідач видав за ОСОБА_7 договором кредит у іноземній валюті - доларах США. Будь-яка іноземна валюта, зокрема долар США, має такі властивості та якості як курс. ОСОБА_7 договір був укладений з відповідачем при стабільній грошово-фінансовій ситуації в Україні та стабільному курсі національної валюти - гривні до долара США. При укладенні ОСОБА_7 договору я керувався інформацією, що курс національної валюти - гривні до долара США, який був на момент укладення ОСОБА_7 договору, фіксувався із незначними коливаннями протягом 7 - 10 років до укладення ОСОБА_7 договору. Крім того, самі працівники відповідача під час консультування позивача по можливості отримання кредиту в їхньому банку неодноразово наголошували саме на стабільності курсу долара США до національної валюти в Україні та надавали відповідні розрахунки, які показували пріоритет доларового кредитку по відношенню до кредиту у національній валюті. Всі ці обставини стали для позивача вирішальними щодо отримання кредиту у відповідача саме в доларах США та укладення ОСОБА_7 договору. В 2007 році (рік в якому було укладено ОСОБА_7 договір) середній курс долара США становив 5,05 грн. за один долар США. Враховуючи незначні коливання курсу гривні до долара США та інфляційні процеси в Україні із національною валютою, які спостерігалися протягом декількох років до укладення ОСОБА_7 договору, позивач допускав ріст даного курсу протягом строку користування кредитом по ОСОБА_7 договору в діапазоні 20 - 50 копійок. Однак, на момент прийняття рішення щодо отримання кредиту в доларах США та укладення ОСОБА_7 договору позивач помилився щодо властивостей та якостей даної валюти, а саме її курсу, зокрема щодо того, що курс долара США може так різко зрости більше ніж у півтора рази і становитиме 8,00 грн. за один долар США. Але, такій помилці сприяла поведінка самого відповідача, зокрема нечесна підприємницька практика з його боку. Як зазначалося вище відповідач повинен був виконати вимоги ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та як банківська установа, яка здійснює фінансові операції в тому числі і на валютному ринку, перед укладенням зі позивачем ОСОБА_7 договору в першу чергу повинен був попередити про всі валютні ризики та можливі негативні наслідки та небезпеку, які пов'язані із кредитуванням у іноземній валюті, зокрема в доларах США. Отже, крім вищенаведених підстав визнання спірного ОСОБА_7 договору недійсним, однією із підстав визнання недійсним спірного ОСОБА_7 договору, є вчинення його з сторони позивача під впливом необережної та протиправної поведінки відповідача, яка сприяла помилці, та призвела до вчинення даного правочину під впливом помилки; г) відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. В свою чергу, суть споживчого кредиту це придбання якої-небудь речі у власність позичальника. Тобто, з однієї сторони, скориставшись наданим відповідачем кредитом, позивач придбав ту річ яку бажав придбати за ці кошти. Але кредит мені був виданий відповідачем у доларах США, який, як зазначалося вище, має такі якості та властивості як курс. При цьому, як виявилося, курс долара США дуже нестабільний. Внаслідок фінансової кризи в Україні прибутковість діяльності позивача по відношенню курсу долара США до гривні значно зменшилася та продовжує зменшуватися й далі, адже прибутки позивач отримую в гривнях, то змушений купувати долари США по комерційному курсу банків для внесення оплати по ОСОБА_7 договору. Фактично ситуація складається таким чином, що на даний час позивач вимушений продати своє майно, яке придбав за кредитні кошти, віддати виручені гроші відповідачу, і при цьому можливо залишитися ще в боргу перед відповідачем, так як виручених грошей напевне не вистачить на погашення всієї заборгованості по ОСОБА_7 договору.

Згідно ч.1 ст.11Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Однак, за вищеописаних обставин, спірний ОСОБА_7 договір, по якому відповідач видав позивачу споживчий кредит у доларах США, не спрямований на реальне настання правових наслідків, для настання яких відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» видається споживчий кредит.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить його задовольнити. Представник відповідача ОСОБА_10 , що діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнав, подавши до суду заперечення та зазначив, що у своїй позовній заяві, в якості підстави для визнання судом недійсним ОСОБА_7 договору гр. ОСОБА_5, позивач, посилається на ЗУ «Про захист прав споживачів», на ст.524 ст.533 Цивільного кодексу України, та ЗУ «Про державне регулювання ринків фінансових послуг» і наполягає на задоволенні свого позову з цих підстав. Однак, позовна заява не підлягає до задоволення, з наступних підстав: - згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна з сторін має доказами довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для задоволення судом заявлених вимог. Так, зокрема, між АГ «УкрСиббанк» та гр. ОСОБА_5 (Позичальник), відповідно до вимог ст. ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, та за бажанням Позичальника 21.09.2007 р. було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого Позичальник за власним бажанням отримав споживчий кредит, в розмірі 14 895 дол. СІЛА, незважаючи на те, що і на момент отримання кредиту він (згідно наданої довідки про доходи) отримував доходи в гривні, які в копії надаються АТ «УкрСиббанк» у матеріали справи. Оскільки підписанням умов ОСОБА_7 договору (без складання протоколу розбіжностей) Позивач погодився з усіма, запропонованими АТ «УкрСиббанк» істотними умовами кредитування, то відповідно до ст.525, ст.526 Цивільного кодексу України, взяті Позичальником зобов'язання по ОСОБА_7 договору, мають виконуватись належним чином, на підставі підписаного сторонами ОСОБА_7 договору. В п.7.2. Розділу №7 укладеного між АТ «УкрСиббанк» та гр. ОСОБА_5 ОСОБА_7 договору зазначено, що своїм підписом на ОСОБА_7 договорі Позичальник підтверджує, що всі умови ОСОБА_7 договору йому зрозумілі, та що він підтверджує здатність їх виконувати, і вважає їх справедливими по відношенню до себе, та готовий їх виконувати. Також Позивач підтвердив факт отримання в Банку інформаційного листа, згідно вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», в якому описані всі особливості та умови наявних у АГ «УкрСиббанк» програм кредитування, розміри першого внеску, розміри процентних ставок і т.п. ( копія такого інформаційного листа надається). Таким чином, вищезазначене спростовує і факти порушення з боку банку вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» при видачі кредиту за оспорюваним Позивачем ОСОБА_7 договором. Факт надання АТ «УкрСиббанк» Позивачу кредиту засвідчується заявою про видачу готівки № 10 від 21.09.07 року на 14 895 дол. США, згідно якої кредитні кошти були видані готівкою, через касу АТ «УкрСиббанк», копія надана банком в матеріали справи. Відповідно до п.п. 1.2.2., 1.3.4. ОСОБА_7 договору, позивач взяв на себе зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту, та сплати процентів за його користування, у встановлені ОСОБА_7 договором терміни, тобто до 20-го числа, наступного за звітним місяця, згідно Графіку погашення, що є додатком №1 до ОСОБА_7 договору. При цьому, згідно абзацу №6 п.1.1. ОСОБА_7 договору передбачено, що Позичальник, укладаючи ОСОБА_7 договір, усвідомлює можливість виникнення курсової різниці (коливань валюти) при отримання та обслуговуванні кредитних коштів, та їх використанням за цільовим призначенням. Оскільки такі ризики виникли під час обслуговування ОСОБА_7 договору, то вони повністю мають покриватись гр.ОСОБА_5, який за власним особистим бажанням прийняв рішення отримати кредит саме в іноземній валюті. Таким чином, укладаючи з АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_7 договір, згідно якого кредит Позичальнику надавався в іноземній валюті, а саме доларах США, Позивач був попереджений АГ «УкрСиббанк» про можливі валютні ризики, та всі ці ризики Позивач взяв на себе.

Позивач по справі отримав кредит, та близько року належним чином сплачував кредит і проценти, а потім раптово виявив, що кредит не відповілає його особистим інтересам, що він помилився з його отриманням, і перестав сплачувати кредит та проценти, продовжуючи при цьому використовувати на безоплатній основі придбаний Позивачем в кредит автомобіль.

Згідно п.3.4.4. укладеного сторонами ОСОБА_7 договору, також передбачено щорічне страхування Позивачем переданого в заставу по кредиту автомобіля, але ця умова Позивачем також систематично порушується (з 22.09.2009р. предмет застави так і не застраховано).

Оскільки Позивач тривалий час та систематично порушує умови кредитування, визначені сторонами в ОСОБА_7 договорі, то відповідно до п.п.5.2, 6.1.2. ОСОБА_7 договору АТ «УкрСиббанк» має право визнати термін сплати кредиту та процентів таким, що настав достроково, та вимагати дострокового погашення Позивачем кредиту та процентів. Таке ж право надано АТ «Укрсиббанк» і згідно ст.1050 Цивільного кодексу України. Зважаючи на систематичні порушення Позивачем по цій справі умов кредитування, оскільки кредит та проценти вже більше року повністю не сплачуються, АТ «УкрСиббанк» і скористався своїм правом, передбаченим як чинним законодавством так і ОСОБА_7 договором, та звернувся з позовом до Черкаського районного суду про дострокове стягнення кредиту та процентів, з підстав систематичного порушення умов кредитування і перспективи усунення порушень договірних зобов'язань з боку п озивача на даний час відсутні.

Черкаським районним судом 03.03.2010 р. було відкрито провадження у справі, №2-540/2010, за позовом АТ «УкрСиббанк» до гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_11, про дострокове стягнення кредиту та процентів, через систематичне порушення умов кредитування, і розгляд справи ще не завершено судом. В свою чергу, 06.04.2010 р. гр. ОСОБА_5 подавав зустрічний позов до АТ «УкрСиббанк» про розірвання ОСОБА_7 договору, але зважаючи на фактичну подальшу безперспективність заявлених ним позовних вимог, гр.ОСОБА_5 подав ще й даний позов вже до Г'ородищенського районного суду, та подав клопотання до Черкаського районного суду про зупинення провадження у справі №2-540/2010 до вирішення Городищенським районним судом справи №2-370-2010, за його позовом до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним ОСОБА_7 договору.

Таким чином, гр.ОСОБА_5 більше року не сплачуючи кредит та проценти, не здійснюючи страхування переданого в заставу по кредиту автомобіля (джерела підвищеної небезпеки, що в результаті можливого попадання в ДТІІ може безповоротно втратити свої споживчі якості), продовжує користуватись на безоплатній основі придбаним ним за рахунок банківського кредиту престижним автомобілем іноземного виробництва, та найнявши адвоката, з використанням прогалин в чинному законодавстві всіляко затягує розгляд по суті в Черкаському районному суді цивільної справи №2-540/2010, за позовом АТ «УкрСиббанк» до гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_11, про дострокове стягнення кредиту та процентів, через систематичне порушення умов кредитування.

Заявлені гр. ОСОБА_5 позовні вимоги стосовно того, що ОСОБА_7 договір не містить суттєвої умови строку дії договору, не відповідають обставинам справи, адже відповідно до п.9.8. Розділу №9 ОСОБА_7 договору (що є суттєвою умовою договору) - ОСОБА_7 договір діє з моменту його підписання сторонами і до моменту повної сплати кредиту та процентів Позичальником, тобто гр. ОСОБА_5 має сплачувати проценти за користування кредитними коштами за весь фактичний час їх використання.

Не відповідає обставинам справи і посилання Позивача на те, що укладаючи з ним оспорюваний ОСОБА_7 договір АТ «УкрСиббанк» не ознайомив Позивача з перевагами та недоліками існуючих у АТ «УкрСиббанк» програм кредитування, вартості послуг з кредитування і т.п.. Так зокрема, в п.7.2. ОСОБА_7 договору зазначено, що Позивач отримав від АТ «УкрСиббанк» інформаційний лист, з відображенням питань, особливостей кредитування, що визначені ЗУ «Про захист прав споживачів».

Також безпідставними є посилання Позивача на порушення АТ «УкрСиббанк» ст.524 ст.533 Цивільного кодексу України, стосовно вираження валюти кредитування по ОСОБА_7 договору в доларах США, плутаючи поняття платежів, оскільки воно визначене в ЗУ «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», і стосується питань придбання товарів, робіт чи послуг, в тому числі і з використанням валюти, як засобу платежу за ці товари, роботи чи послуги, а питання кредитних взаємовідносин регулюються ст.1054, ст. 1055 Цивільного кодексу України, тому отримавши кредит готівкою у іноземній валюті Позивач має його і повертати у валюті кредитування, як засіб платежу за придбаний в кредит автомобіль валюта в даному випадку не була використана. Така практика також підтверджена і позицією Верховного суду України, та викладена в п.14. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18.12.09 року.

Крім того, у своєму позові Позивач відповідно до ст.216 Цивільного кодексу України не ставить питання про проведення двохстронньої реституції, а лише просить визнати недійсним ОСОБА_7 договір, оскільки питання строків та джерел повернення кредиту та процентів Позивача абсолютно не цікавить.

Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, вислухавши сторін по справі, вивчивши наявні у матеріалах цивільної справи докази, вважає, що представник позивача не довів свого позову, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України, з врахуванням того, що судом було створено всі умови для змагального процесу та розяснено позивачу його права, обовязки, які передбачені цивільно-процесуальним законодавством держави і, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен зясувати обставини, які повязані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини ст. 214 ЦПК України.

Представник позивача повинен зазначити і довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, повязує свою матеріально-правову вимогу.

Предметом вимоги представника позивача є визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 21.09.2007р., що укладений в порушення Закону України ««Про захист прав споживачів», вимог Цивільного Кодексу України.

За статтею 627 Цивільного Кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право регулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано на це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами ст. 6 ЦК України.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в поряду, встановлених законом.

У статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, згідно зі ст.2 Закону країни «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) ст. 572 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. За ч.1 ст.584 ЦК України, у договорі застави визначаються суть, розмір і строк виконання зобовязання, забезпеченого заставою, подається опис предмета застави, а також визначаються інші умови, погоджені сторонами договору.

Згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першо-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 203 ЦК України встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі ч.3 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» від 12.05.1991 року, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови (мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення); наявні форми кредитування з коротким описом відомостей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговування та повернення, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену ст. ст. 15, 23 цього Закону.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 21.09.2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №633 АКІБ «УкСиббанк» ОСОБА_12, що діє на підставі довіреності та гр. ОСОБА_5 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0, за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 14895,00 доларів США на придбання автомобіля марки PEUGEOT, модель 206 XR 1.4 E, рік випуску 2007, колір червоний, тип ТЗ легковий седан В, номери агрегатів: кузов VF32BKFWA72774639, державний номер CA3880AM, і котрий у забезпечення виконання взятих на себе зобовязань позичальником, був переданий останнім під заставу (а. с. 6-11). За умовами даного договору позивач отримав кошти у зазначеному вище розмірі (а. с. 30), і зобовязувався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, з кінцевим терміном, не пізніше 20.09.2014р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 13,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до договору.

Між сторонами також були визначені й інші його умови договору.

Коли вирішувалося питання про можливість надання гр. ОСОБА_5 кредиту, а воно вирішувалося на засіданні кредитного комітету кустового відділення, банком перевірялися доходи майбутнього позичальника (а. с. 20), надавався інформаційний лист про умови кредитування та тарифи банку (31-32), що міститься в кредитній справі позивальника, і не заперечується представником позивача, та відображено у виписці з протоколу АКІБ «УкрСиббанк» від 19.09.2007р..

На виконання своїх зобовязань перед банком, позичальник розпочав здійснювати його погашення, шляхом сплати необхідних сум в доларах США, як передбачено договором, та здійснював це до січня місяця 2008 року (26 зворотна сторона), а з цього часу перестав сплачувати кредит та проценти за використання кредитних коштів, продовжуючи користуватися транспортним засобом.

Дна обставина слугувала підставою для звернення до суду, з позовом про дострокове стягнення кредиту, процентів, пені та неустойки (а. с.25-28), по якій було відкрито провадження (а. с.29).

Представник позивача, оспорюючи вказаний кредитний договір, вважає, що він не відповідає вимогам ст. 203 ч.1, ч.3, ч.5. ст.215 ч.1 Цивільного кодексу України, оскільки банк не мав права надавати кредит в іноземні валюті, доларах США, бо національна валюта України гривня є єдиним законним засобом платежу на території України /ч.1 ст.203 ЦК України/, укладаючи договір позивач допустився помилки щодо вибору валюти, цьому сприяла поведінка відповідача нечесна підприємницька практика, бо відповідач не попередив про всі валютні ризики та можливі негативні наслідки та небезпеку, які повязані із кредитування у іноземній валюті, а також, договір вчинений під впливом необережної та непереборної поведінки відповідача /ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі/, правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків у звязку з тим, що виданий у доларах США, курс якого постійно змінюється, погашати його слід у іноземній валюті, а прибутки позивач отримує в гривнях /ч.5 ст.203 ЦК України/.

Проте, дані посилання представника позивача не заслуговують на увагу, в силу слідуючого.

Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21.09.2007р. (спрямований на те, що банк надає позичальникові, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти, проценти за його користування, цільове призначення кредиту на купівлю автомобіля, який потім передано під заставу), підписаний обома сторона, і це свідчить про те, що правочин був вільним та відповідав внутрішній волі сторін, про їх обізнаність з умовами договору і згодою з умовами цього договору. Також, сторонами була погоджена валюта, в якій видано кредит у доларах США.

З часу підписання ОСОБА_7 договору, банком виконані свої зобовязання, кошти в обмовленій сумі 14895,00 доларів США, передані гр. ОСОБА_5, що підтверджується заявою на видачу готівки від 21.09.2007р., підпис позичальника є в наявності, і не оспорюється. На виконання своїх зобовязань позивач певний час, до січня місяця 2008 року, виконував графік погашення кредиту.

Що стосується права банку, відповідача по справі, здійснювати видачу кредитів в іноземній валюті, то це визначено на законодавчому рівні і регулюється Законом України «Про банк і банківську діяльність», Законом України «Про ОСОБА_9 банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Положенням про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженою постановою Правління НБУ від 17.07.2001р. №275, якими дозволяється зазначена діяльність за наявності виданої ОСОБА_9 банком України ліцензії, та як зазначено у листі виконавчого директора з питань валютного регулювання та контролю від 15.10.2010р. №28-313/3303-18036, що Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», має банківську ліцензію за №75 від 24.12.2001р., письмовий дозвіл ОСОБА_9 банку - генеральну ліцензію, у розумінні статті 5 Декрету, тому і має право на здійснення валютних операцій. Вищенаведені документи є в матеріалах даної цивільної справи (21, 22, 23).

Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в країні грошових одиниць іноземних держав.

Не є підставою для визнання договору недійсним надання кредиту в іноземній валюті, оскільки Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» не містить такої заборони.

Не є підставою для визнання договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21.09.2007р. недійсним - посилання представника позивача, які наведені в позові щодо, на його думку, порушень вимог Закону України «Про захист прав споживачів», бо банком не були дотримані вимоги: ч.2, ч.10 ст.11, ч.1 ст.14, ч.1, ч.2, ч.6 ст.18, ч.19, ч.22 даного Закону України, так як спростовуються, матеріалами цивільної справи.

З огляду на вищевикладене, суд, не вбачає, при укладені ОСОБА_8 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 21.09.2007р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та гр. ОСОБА_5, порушень з боку банку Закону України «Про захист прав споживачі», положень Цивільного Кодексу України, чи іншого законодавства на котрі посилається представник позивача, як і порушень в ході його виконання.

та керуючись ст. 99 Конституції України, ст. ст. 6, 627, 192, 215, 203, 1054, 574, 584 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про ОСОБА_9 банк України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 3, 5, 10, 30, 60, 61, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволені позовних вимог представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача, визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 21.09.2007р. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_13