Справа № 2-4096/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2010 року м. Кілія

21 серпня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бошкова М.І.

при секретарі Іваненко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання, в якому вказали, що 11.12.2009 року між ними та відповідачем по справі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Першотравнева, 57. Сторони уклали договір в письмовій формі, але укладений правочин нотаріальному посвідченню не піддягався, так як відповідач до обговореного часу не підготував всі необхідні документи, підтверджуючи належність йому нерухомого майна. Наслідки ухилення від такого посвідчення підкреслив не об'єктивними причинами. На підставі вищенаведеного та у зв'язку з можливістю визнати дійсним укладений сторонами договір купівлі-продажу лише у судовому порядку, позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між ними та відповідачем та визнати за позивачами право спільної сумісної власності на житловий будинок, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Першотравнева, 57.

Позивачі у судовому засіданні підтвердили пред'явлені позовні вимоги.

Відповідач з позовом згоден, підтримує позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти визнання за позивачкою права власності зазначене нерухоме майно.

Судом були встановлені наступні юридичні факти з певними їм правовідносинами:

Як вказано в договорі купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2009 року, ОСОБА_3 - продавець, продав, а покупець - ОСОБА_1, ОСОБА_2, купили житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове по вул. Першотравнева, 57, який належав продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Сторона по укладеному правочину - покупець, виконали зобов'язання по договору щодо передачі обговореної ціни нерухомого майна, що підтверджується відповідною розпискою від 11.12.2009 року. Відповідач в строк до 10.03.2010 року зобов'язався підготувати всі необхідні правовстановлюючі документи для належного оформлення правочину. Як вказано в п.4 вказаного договору право власності переходить після належного оформлення укладеного сторонами правочину.

В технічному паспорті, складеному КП «Кілійське РБТІ та РОН» 24.06.2010 року вказано, що житловий

будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в м. Вилкове Кілійського району Одеської

області, що розташований по вул. Першотравнева, 57 складається з: літ. А - житловий будинок (складається з 1-І

прихожа, 1-1 коридор, 1-2 кухня, 1-3 житлова кімната, 1-4 житлова кімната), літ. Б - літня кухня, літ. В - сарай,

літ. Г - вбиральня, №1,1- надвірні споруди та розташований на земельній ділянці площею 500,0 кв.м..

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2010 року, та відповідно до ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4, померлої 17.11.2009 року, спадкове майно якого складається з житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами по вул. Першотравнева, 57 в м. Вилкове. Реєстрація нерухомого майна була проведена належним чином, про що свідчить відповідний витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26572896 від 01.07.2010 року.

Відповідно до ст. ст. 328, 386, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з статтею 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Г Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як передбачає ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або

зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтями 656 та 657 ЦК України передбачається, що предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права; до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту та характеру цих прав; договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Укладений сторонами договір нотаріальному посвідченню не підлягався, але, як вбачається ст. 657 ЦК нотаріальна форма дослідженого договору є підставою для породження валідних правових наслідків двостороннім правочином. Такий правочин є недійсним, виходячи з положень діючого зобов'язального законодавства, але згідно з ч. 2 ст. 220 чинного ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, але одна з сторін ухилялася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як було встановлено у судовому засіданні, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору - а саме щодо предмету, ціни, часу та моменту здійснення сторонами взаємних обов'язків, що характерно для такого типу договорів та підтверджуються дослідженими доказами по справі, беручи до уваги регламентацію ст. 64 ЦПК України. Відбулося повне виконання договору з обох сторін, але відповідач, у зв'язку з неналежним оформленням правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомого майна, ухилився від його нотаріального посвідчення, що дає підстави суду застосувати норму ч.2 ст. 220 ЦК України та, відповідно, визнати такий договір дійсним.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником вказаного житлового будинку, котрий є предметом укладеного договору купівлі-продажу та набув, правовим чином, право власності на нерухоме майно, а внаслідок укладеного двостороннього правочину та правонаступництва право власності на житловий будинок перейшло до позивачів, відповідач оформив належним чином всі правовстановлюючі документи після укладення правочину, що, зі свого боку, є наступною підставою для задоволення позовних вимог.

Позивачі знаходяться в шлюбних відносинах з 04.05.2007 року, актовий запис № 21, про що свідчать відповідні помітки в їхніх паспортах.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку; вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Дослідивши надані письмові докази по справі, заслухавши пояснення сторін по справі, суд дійшов висновку, що позивачі правомірно набули право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна - житловий будинок, невизнане право підлягає захисту відповідно до положень ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, що у комплексному дослідженні підстав виникнення, правонаступництва та захисту речового права позивачів, дає всі підстави суду задовольнити пред'явлений позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. З, 4, 8, 57 - 66, 107, 209, 210, 212-215 ЦПК, ст.ст. 15, 16, 202 - 214, 220, 316, 328, 386, 392, 655 - 697 ЦК України, ст. 60-61 СК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Першотравнева, 57, укладений 11.12.2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Першотравнева, 57 на земельній ділянці площею 500,0

кв.м..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5