Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2а-151/10 Головуючий у 1-й інст. Нечуй
Категорія 79 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі на постанову Лугинського районного суду від 15 лютого 2010 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі про визнання неправомірними дій та стягнення коштів, передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни,

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати йому в повному обсязі надбавки до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, за період з 01.06.2008 року по 01.10.2009 року та стягнути заборгованість за вказаний період.

Постановою Лугинського районного суду від 15 лютого 2010 року позов задоволено частково. Визнані неправомірними дії управління Пенсійного Фонду України в Лугинському районі в частині визначення ОСОБА_3 розміру підвищення до пенсії за ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за період з 02.10.2008 року по 01.10.2009 року. Зобовязано управління Пенсійного Фонду України в Лугинському районі нарахувати та виплатити позивачеві підвищення до пенсії за ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за вказаний період. В задоволенні решти вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі просить скасувати зазначену постанову. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, що до Пенсійного фонду не надходили кошти для проведення зазначених виплат у стягнутому судом розмірі, що Законом України „Про соціальний захист дітей війни не визначений розмір мінімальної пенсії за віком, з якого обчислюється підвищення, що судом не враховано отримані позивачем кошти.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначено у ч.1 ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни (в редакції до 01.01.2008 року та після 22.05.2008 року) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (далі - Закону) мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Розміри прожиткового мінімуму на одну особу в 2008 році встановлені ст.58 Закону „Про Державний бюджет України на 2008 рік та ст. 54 Закону України „Про Державний бюджет на 2009 рік.

Положення ч.3 ст.28 Закону не є перешкодою для застосування мінімального розміру пенсії за віком для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановленого іншого, крім передбаченого частиною 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Частиною 1 ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення передбачено, що виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Позивач є пенсіонером, має статус дитини війни, підвищення пенсії отримав в розмірі меншому, ніж передбачено законом. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимог позивача за період з 02.10.2008 року по 01.10.2009 року і правильно визначив розмір недоплаченої йому пенсії.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності письмового звернення позивача зі спірного питання до Пенсійного Фонду є безпідставними, оскільки така вимога не передбачена законом і це протирічить положенням ст.6 КАС України (в порядку якого розглянуто дану справу).

Відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій. З огляду на викладене не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо необхідності притягнення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 в особі органів Державного казначейства України.

Повноваження суду в частині способу відновлення порушених прав узгоджуються з положеннями ст.162 КАС України.

Оскаржувану постанову ухвалено судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Лугинському районі відхилити.

Постанову Лугинського районного суду від 15 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді