Справа № 2-496/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2010 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.

при секретарі Задорожняк О.М.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Веренчанська сільська рада Заставнівського району Чернівецької області, приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005 року недійсним, визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на спільне сумісне майно та визнання права власності на ? будівель,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005 року недійсним, визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на спільне сумісне майно та визнання права власності на ? будівель. Посилається на те, що з відповідачем ОСОБА_5 він проживав в фактичних шлюбних відносинах з осені 1993 року. Весною 1995 року вони за спільні кошти купили у ОСОБА_8 старі будівлі в с.Веренчанка по вул.. Федьковича, 2 Заставнівського району Чернівецької області. Того ж року вони разом із ОСОБА_5 розпочали будівництво житлового будинку і до зими 1995 року закінчили частину будинку в яку і перейшли проживати. Вказав, що фактично все будівництво він проводив власними силами та за спільні із ОСОБА_5 кошти і в подальшому вони побудували і господарські споруди.

В 2001 році ОСОБА_5 виїхала на роботу за межі України, а він продовжував проживати в спірних будівлях, підтримував їх в належному стані та користувався ними як своєю власністю.

В листопаді місяці 2009 року він важко захворів і проходив стаціонарне лікування в м.Чернівці, де переніс операцію, а потім проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в м.Заставна. Після лікування він проходив реабілітаційний період і проживати в с.Веренчанка йому було важко, оскільки йому був потрібен сторонній догляд. Саме тому його до себе забрала сестра в с.Чуньків Заставнівського району.

В травні 2010 року він повернувся до свого будинку, однак відповідач ОСОБА_6 з дільничним інспектором міліції вигнали його, а ОСОБА_6 поміняла замки в будинку і повідомила, що будівлі належать їй на праві власності. В червні місяці 2010 року він дізнався, що ОСОБА_5 06 жовтня 2005 року подарувала ОСОБА_9 будівлі. З копії договору дарування він також довідався, що 03 жовтня 2005 року було видано свідоцтво про право власності на будівлі в с.Веренчанка по вул. Федьковича, 2 Заставнівського району на імя ОСОБА_5 Вважає, що отримавши свідоцтво про право власності на будівлі та подарувавши їх ОСОБА_9, ОСОБА_5 позбавила його права власності на будівлі, які вони разом з нею будували.

Саме тому просить визнати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005 року недійсним, визнати договір дарування недійсним, визнати право власності на спільне сумісне майно, визнати право власності на ? будівель, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_6 надала суду заперечення в яких вказала, що відповідачу ОСОБА_5, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Веренчанської сільської ради 03 жовтня 2005 року на праві приватної власності належав будинок, що знаходиться по вул.. Федьковича, 2 в с.Веренчанка Застанівського району Чернівецької області. 06 жовтня 2005 року ОСОБА_5 подарувала вказаний будинок ОСОБА_6 Зазначила, що позивач не надав жодного підтвердження про його участь у набутті майна. Договір купівлі-продажу старих будівель з ОСОБА_8 ОСОБА_5 укладала особисто, а також купувала будинок за власні кошти. Будівництво будинку також проводилося за кошти ОСОБА_5, а ОСОБА_4 не міг фінансово допомагати у будівництві, бо ніде не працював. Вважає твердження позивача про те, що йому не було відомо про існування правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_5, а потім на ОСОБА_6 є надуманими, оскільки він знав, що ОСОБА_5 виготовляє свідоцтво про право власності на житловий будинок ще в 2005 році. Додала, що ОСОБА_5 та ОСОБА_10 ніколи не були одружені, не створювали сімї, а були лише учасниками вільних відносин. Тому позивач не має права володіння та користування спірним майном. Також представник вказала, що вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року, оскільки ОСОБА_5 розпочала та завершила будівництво спірного будинку в 1995 році. Крім того, вказала, що сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу не може бути підставою для визнання за позивачем права власності на половину спірного майна. Посилається на те, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду із вказаним позовом. На підставі цього просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представники позивача позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала надані нею заперечення та просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій вказала, що у звязку з перебуванням за кордоном в судове засідання зявитися не може, просить суд розглянути справу у її відсутності. ОСОБА_11, що із позовними вимогами не погоджується та просить відмовити в задоволенні позову.

Третя особа без самостійних вимог, приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він посвідчував договір дарування 06 жовтня 2005 року між відповідачами по справі. Він встановив сторони, дієздатність обох, ознайомив сторони з проектом договору. В свою чергу для посвідчення договору сторони надали всі необхідні документи. Вважає, що договір дарування був укладений без жодних порушень та з дотриманням чинного законодавства.

Представник третьої особи без самостійних вимог, територіальної громади с.Веренчанка, в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій вказав, що просять судове засідання провести без їх участі, а проти задоволення позову не заперечують.

Суд, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, вислухавши пояснення представників сторін, покази свідків, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1993 року. За спільні кошти вони весною 1995 року купили у ОСОБА_12 недобудований будинок, який розташований в с.Веренчанка, вул.Федьковича, 2 Заставнівського району Чернівецької області і згодом перебудували його. Того ж року вони разом перейшли проживати в ньому.

Факт того, що спірний житловий будинок куплений за спільні між сторонами кошти підтверджується показами свідка ОСОБА_8 Остання в судовому засіданні показала, що 1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 прийшли до неї з пропозицією продати їм житловий будинок. Вона погодилася і продала його за 24 тисячі купонів. Гроші їй безпосередньо передав ОСОБА_4, а оформленням документів займалася ОСОБА_5 Даний будинок вони купили для спільного проживання в ньому. ОСОБА_11 факт в судовому засіданні також був підтверджений показами свідка ОСОБА_13, яка показала, що дійсно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю в будинку, який купили у ОСОБА_8

В 2001 році відповідач ОСОБА_5 виїхала на роботу за кордон, а позивач ОСОБА_4 продовжував проживати в спірному будинку, утримував його, доглядав за господарством та тримав худобу.

03 жовтня 2005 року відповідач ОСОБА_5 повернувшись з-за кордону, під час перебування в Україні, отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке було видане виконкомом Веренчанської сільської ради 03 жовтня 2005 року.

06 жовтня 2005 року ОСОБА_5 уклала договір дарування з ОСОБА_9 на умовах якого передала безоплатно у власність останньої житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями за номером 2, що знаходиться на вул.Федьковича в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області. Крім житлового будинку, житловою площею 27,30 кв.м., загальною площею 61,60 кв.м. за вказаною адресою розміщені сарай під літ. Б та криниця під літ. ОСОБА_11 дар сторони оцінили між собою в сумі 21534 грн. Все викладене підтверджується умовами договору дарування від 06 жовтня 2005 року (а.с. 29).

Після цього позивач ОСОБА_5 знову виїхала за кордон, де і перебуває на даний час.

В свою чергу, позивач ОСОБА_4, залишився проживати в спірному житловому будинку, не знаючи про те, що ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно та подарувала його своїй доньці ОСОБА_9

В листопаді 2009 року ОСОБА_4 захворів і з 01.12.2009 року по 07.12.2009 року перебував на лікуванні в Чернівецькій обласній клінічній лікарні в урологічному відділенні. Даний факт підтверджується витягом з історії хвороби (а.с. 15). Після цього він знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Заставнівської центральної районної лікарні з 07.12.2009 року по 25.12.2009 року, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит (а.с. 14). У звязку з тим, що ОСОБА_4 потрібен був сторонній догляд, то він після виписки з лікарні проживав у своєї сестри ОСОБА_14 Дана обставина підтверджена в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_14, яка показала, що її брат ОСОБА_4 після перенесеної операції в грудні 2009 року проживав у неї, оскільки потребував стороннього догляду.

В травні 2010 року позивач вирішив повернутися додому, однак виявив, що замки були поміняні та відповідач ОСОБА_6 повідомила його, що будинок належить їй на праві власності.

У відповідності до Прикінцевих положень СК України він набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України. Останній набрав чинності з 01 січня 2004 року і п.4 Прикінцевих та Перехідних положень передбачає, що щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, суд вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України, однак продовжили існувати після набрання ним чинності, то в даному разі підлягає застосуванню чинне цивільне та сімейне законодавство. Саме ж право власності позивача було порушене в жовтні 2005 року, тобто після отримання ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

У відповідності до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Дана вимога констатується також в п.20 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Суд вважає, що викладені обставини дають підстави стверджувати про наявність між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 усталених відносин, що притаманні подружжю. Про сталість таких взаємовідносин свідчать покази свідків ОСОБА_15, ОСОБА_14, ОСОБА_13, ОСОБА_16

Так, свідок ОСОБА_15 показала, що вона продала спірний житловий будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які купили його за спільні кошти, вони разом спільними зусиллями його добудували, разом вели спільний побут.

Свідок ОСОБА_14 та ОСОБА_13 також підтвердили той факт, що сторони разом придбали спірний житловий будинок, разом перебудували його і жили однією сімєю, оскільки вели спільний побут та господарство.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він є сусідом ОСОБА_4 і знає, що останній з ОСОБА_5 разом побудували будинок і проживали однією сімєю. Однак ОСОБА_5 останнім часом там не поживає, а перебуває за кордоном.

Таким чином, всі вищевказані свідки підтвердили той факт, що ОСОБА_4 з ОСОБА_5 за спільні кошти придбавали спірний житловий будинок, разом спільними зусиллями його будували, разом вели спільний побут.

Саме тому, суд вважає, що спірний житловий будинок по вул. Федьковича, 2 в с.Веренчанка Заставнівського району, на момент відчуження був спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки, що проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Згідно ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також в ст.69, 70 СК України йдеться про можливість поділу спільного майна подружжя незалежно від розірвання шлюбу за їх взаємною згодою. В разі ж поділу майна, частки чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Жодних домовленостей між сторонами з приводу поділу спільного сумісного майна не існувало та не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в спірному будинку під №2 по вул. Федьковича, розташованому в с.Веренчанка Заставнівського району є рівними, тобто кожному із них належить по ? ідеальної частки в цьому майні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005 року видане виконкомом Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області на спірне нерухоме майно є частково недійсним, оскільки порушує право на частку в спільній сумісній власності позивача ОСОБА_4

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Положення ст. 728 ЦК України встановлюють, що до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_4 дізнався про існування договору дарування укладеного на користь ОСОБА_9 в травні 2010 року, а з цього випливає, що ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вказаною вимогою.

Внаслідок того, що вказане свідоцтво було видане з порушенням прав позивача, то і укладений на підставі його договір дарування є недійсним з підстав порушення прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 744, 749, 755, 756 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.10.2005 року видане виконкомом Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області на будівлю по вул. Федьковича, 2 в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області на імя ОСОБА_5.

Визнати недійсним договір дарування від 06.10.2005 року будівель по вул.Федьковича, 2 в с.Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області вчиненого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на спільне сумісне майно житловий будинок з господарськими будівлями в с.Веренчанка по вул.Федьковича, 2 Заставнівського району Чернівецької області та визначити їх частки рівними.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями в с.Веренчанка по вул. Федьковича, 2 Заставнівського району Чернівецької області.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 124,7 грн. та витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: