Справа № 2 - 239 /10 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 лютого 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2009 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Першої та Другої Миколаївської нотаріальної контори про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору дарування недійсними, визнання права на ? частину майна в порядку спадкування за заповітом. Позивачка вказувала на те, що 9 квітня 1975 року помер її батько ОСОБА_7. 25 лютого 1985 року мати ОСОБА_8 склала заповіт, яким все своє майно заповідала їй та її брату ОСОБА_9. 12 липня 1985 р. мати померла. У 1988 році її брат оформив всю спадщину на себе та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на будинок по вул.6 Інгульській,25 у м.Миколаєві. 25 вересня 2003 року він подарував вказаний житловий будинок своїй дружині відповідачці ОСОБА_4. 16 лютого 2007 р. її брат ОСОБА_9 помер. Посилаючись на те, що оспорювані правочини укладені внаслідок обману з боку ОСОБА_9М, який не повідомив нотаріуса Першої Миколаївської нотаріальної контори про наявність заповіту, який залишила їх мати та іншої спадкової справи, посвідчені нотаріусом з порушенням вимог закону, просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_9 23.06.1988 р. Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою недійсним, визнати договір дарування житлового будинку від 25.09.2003 р. недійсним, та визнати за нею право власності на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за заповітом після смерті їх матері ОСОБА_8.

Ухвалою суду в якості належного відповідача залучено дружину померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_4

Ухвалою суду від 22 лютого 2010 р. провадження у справі в частині вимог позивачки про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання права власності на ? частку майна в порядку спадкування за заповітом закрито. Згідно рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 1999 року, яке набрало законної сили 16 лютого 2000 р. ОСОБА_1 відмовлено в її позові до ОСОБА_9 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на ? частину будинку в порядку спадкування за заповітом, в тому числі у звязку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

Зазначена цивільна справа за позовом ОСОБА_1 про визнання факту прийняття спадщини, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за заповітом в архіві суду не збереглася.

У судовому засіданні позивачка та її представники підтримали вимоги позову про визнання договору недійсним, вказуючи на те, що вказана угода суперечить вимогам закону, оскільки укладена на підставі незаконно отриманого ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину, просили визнати недійсним договір дарування з цих підстав. Відповідачка та її представник позов не визнали. Вказуючи на безпідставність заявлених вимог, просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки її представників, відповідачки та її представника, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України.

При цьоому наявність права на предявлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації.

Вирішуючи спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необгрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи спірний житловий будинок по вул.6-ій Інгульській, 25 належав ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_7, виданого 23.06.1988 року Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою. 25 вересня 2003 р. ОСОБА_9 подарував успадковане ним майно своїй дружині, відповідачці у справі ОСОБА_4 16 лютого 2007 р. ОСОБА_9 помер. Спадкоємцем ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21 грудня 1999 р. вирішене питання щодо правомірності свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по вул.6-ій Інгульській,25 у м.Миколаєві, отримане ОСОБА_10 23.06.1988 р.

Таким чином визнання договору дарування житлового будинку недійсним не потягне для позивачки права на спірне майно. А відтак встановлення факту порушення закону при укладенні оспореної позивачкою угоди (договору дарування) саме по собі за відсутності факту порушення права позивачки не може бути підставою для задоволення її позову.

Оскільки з матеріалів справи не вбачається наявність у позивачки субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу на подання даного позову, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним є безпідставним і необгрунтованим, а відтак задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Н.А. Спінчевська