АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8423/10 Головуючий у 1-й інстанції Литвиненко І.Ю. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області у складі

Головуючого судді . ОСОБА_2,

Суддів Прядкіної О.В., Чернова С.І.

При секретарі Лимар О.М.

розглянула цивільну справу за апеляційною cкаргоюОСОБА_3

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 31 липня 2009 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Державного казначейства України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області та Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди

судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом. Зазначав, що з 9 червня 2004 року до 18 червня 2004 року перебував в ізоляторі тимчасового тримання ПМУ ГУМВС України в Полтавській області у зв»язку з затриманням працівниками УБОЗ УМВС України в Полтавській області

Вказував, що його утримували в ізоляторі, який не призначений для довготривалого тримання, протягом семи діб з дня взяття під варту, чим завдали йому значної моральної шкоди, а саме: він був позбавлений можливості дивитися телевізор, слухати радіопередачі, користуватися бібліотекою, звернутися за медичною допомогою.У відшкодування завданих страждань просив стягнути з відповідачів солідарно 5600 грн.

В подальшому доповнив позовні вимоги, посилаючись на те, що в ізоляторі його тримали у одній камері з особами, які палили тютюн, а його прохання про переведення до іншої камери, де тютюн не палять, адміністрацією задоволено не було. Вказував, що такими діями відповідачі порушили його право на безпечне для життя і здоров?я довкілля.

Крім того, вказував, що представники адміністрації ізолятора відібрали у нього взуття, надавши обрізані гумові чобітки, які він змушений був носити протягом строку його тримання в ізоляторі. Таке поводження вважав нелюдським та остаточно просив стягнути з відповідачів 30 600 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Справа розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 31 липня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у зв?язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення оскаржене ОСОБА_3, який в апеляційній скарзі прохає його скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав :

Згідно п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, його зміни є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 9 червня по 18 червня 2004 року ОСОБА_3 знаходився в ізоляторі тимчасового тримання Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області (а.с.5) за підозрою у скоєнні злочину. 27 жовтня 2004р. змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд, а 24 листопада 2008р. кримінальна справа закрита провадженням за п.2 ст.6 КПК України.

Посилаючись на вимоги ст.257 ЦК України, якою передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, суд першої інстанції відмовив ОСОБА_3 в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди з підстав пропуску строку позовної давності.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись.

Так, згідно п.1 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав.

Отже, відмова в позові у зв»язку з закінченням строку позовної давності є помилковою.

Крім того, відмовляючи в позові, суд в мотивувальній частині рішення зазначив, що позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх моральних страждань.

За обставин ненадання позивачем належних доказів суд відмовляє в позові за безпідставністю, а не у зв»язку із закінченням строку позовної давності.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного його утримання в ізоляторі тимчасового тримання Полтавського міського управління УМВС України в Полтавській області з 9 червня по 18 червня 2004 року та позбавлення його звичайних умов перебування людини та користування медичною допомогою.

Судом першої інстанції правильно встановлений факт порушення Полтавським міським управлінням, до структури якого входить ізолятор тимчасового тримання, норм статті 155 КПК України, в частині перевищення терміну утримання позивача в ізоляторі тимчасового тримання на 7 діб без поважних причин.

Таке знаходження в ізоляторі тимчасового тримання завдало позивачу моральних страждань від неможливості вести звичайний спосіб життя.

Відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, відшкодування на загальних підставах (ст.ст.1166,1167 ЦК України).

Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що цивільну відповідальність повинно нести Полтавське міське управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області оскільки бездіяльністю його працівників - ізолятору тимчасового тримання завдана моральна шкода позивачу .

Вирішуючи питання про розмір грошової компенсації заподіяної моральної шкоди, колегія суддів, враховуючи обставини справи та керуючись принципами співмірності, виваженості і справедливості вважає, що грошовий еквівалент у розмірі 5000 грн. є достатнім для компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди.

За таких обставин рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303,307, 309 ч.1 п.п.3,4 ,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 31 липня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимогиОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Полтавського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на користь ОСОБА_3 5000 (п»ять тис.грн.) у відшкодування моральної шкоди .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.

С У Д Д І