Жовтневий районний суд Миколаївської області
Справа № 2-484/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010 року Жовтнеий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Самчишиной Н.В., при секретарі - Торжинській М.В., за участю: позивача - ОСОБА_1, представників відповідача -ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислового підприємства Українські ковбаси про стягнення заборгованості по заробітній плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

8 квітня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислового підприємства Українські ковбаси (далі ТОВ АП Українські ковбаси), який неодноразово уточнював і остаточно просив (а.с.38-41), стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 5 253 грн. 81 коп., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 1758 грн. 26 коп., вихідної допомоги у звязку з порушенням відповідачем умов трудового договору в розмірі 11 460 грн., за час вимушеного прогулу - 1632 грн. 67 коп., і в рахунок моральної шкоди 6 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 31 серпня 2009 року відповідачем його було прийнято на посаду юриста, наказ оформлений 03.09.2009 року. Відповідно до домовленості його оклад складав 3 800 грн. Наприкінці жовтня виник конфлікт по розміру та своєчасності виплати заробітної плати і між ним і підприємством було укладено строковий трудовий договір від 02 листопада 2009 року. 24 грудня 2009 року ЗАТ Українські ковбаси було припинено і зареєстровано правонаступник ТОВ АП Українські ковбаси. Виплата заробітної плати проводилась невчасно, за видатковими ордерами, без надання місячного розрахунку. За 20 вересня (неділю) 1 і 2 вересня оплати він не отримав. Таким чином за вересень йому недоплатили 1 072 грн. 73 коп..

1 січня 2010 року з ним укладений трудовий договір, щомісячна оплата за яким становила 3 820 грн., він повинен був отримати на руки 3 130 грн. 11 коп., з урахуванням податків, зборів і обовязкових платежів. В січні-лютому він отримав 500 грн., 16 березня 2010 року йому була виплачена частина заборгованості. В січні - лютому позивачу було нарахована 2 758 грн. замість 3 820 грн., таким чином на січень і лютий заборгованість складає 1061 грн. 62 коп., що за два місяці дорівнює 2 123 грн. 24 коп..

17 березня 2010 року він написав заяву про звільнення за угодою сторін з 30 березня 2010 року і тому вважає, що на його звільнення розповсюджуються вимоги ч. 1 ст. 39 КЗпП України. Після звільнення розрахунок і трудову книжку на підприємстві він не отримав.

Також позивач не отримав при звільнені компенсацію за відпустку в розмірі 1 758 грн. 26 коп., крім того за затримку трудової книжки відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, що складає 1 632 грн. 67 коп.

Крім того, позивач вважає, що на підставі ст. 44 КЗпП України відповідач повинен сплатити йому за порушення трудового договору вихідну допомогу в розмірі (3800* 3) 11 460 грн..

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем складає за вересень 1072 грн. 73 коп., за жовтень 800 грн., за листопад 140 грн., за грудень 140 грн., за січень і лютий 2 123 грн. 24 коп. і за березень 3 820 грн. всього складає 8 095 грн. 97 коп.. У звязку з частковим отриманням заборгованості в суму 2 842 грн. 16 коп., заборгованість по заробітній платі складає 5 253 грн. 81 коп.

Знехтування положеннями трудового кодексу, Конституцією України та трудового законодавства з боку відповідача принизило позивача як фахівця, залишило без джерела для існування, на яке він розраховував, примусило шукати нове місце праці, позбавило можливості використати заробітну плату на свята, що заподіяло позивачу моральну шкоду, розмір якої останній оцінює в 6 000 грн..

В судовому засіданні позивач підтримав позов, підтвердив викладені обставини і просив позов задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважаючи позов безпідставним. ОСОБА_2 суду пояснив, що позивач дійсно був прийнятий на роботу до відповідача з 03 вересня 2009 року і звільнений 30 березня 2010 року за угодою сторін. За задатковими касовими ордерами позивачу нараховувалась і сплачувалась заробітна плата в період його роботи на підприємстві в повному обсязі виходячи з укладеного трудового договору і фактично відпрацьованого ним часу. В день звільнення і в подальшому від позивача не надходило заяв про те, що ним не отриманий розрахунок і не видана трудова книжка. Вважає, що позивач навмисно не отримав трудову книжку, щоб з цього питання звернутись до суду. 12 квітня 2010 року, і в той же день він отримав розрахунок і трудову книжку. Дійсно в трудовій книжці позивача при звільнені невірно були зроблені записи, про що керівництво відповідача дізналось тільки під час отримання і ознайомлення з позовом, разом з цим позивач з цих питань до керівництва підприємства не звертався, хоча при його зверненні обовязково були би внесені відповідні виправлення. Крім того, відповідач не зобовязаний сплачувати позивачу вихідну допомогу, оскільки він звільнений з посади за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а виплата вихідна допомоги трудовим законодавством не передбачено. Також діями відповідача позивачу не заподіяно моральну шкоду, оскільки відсутні підстави для покладення відшкодування такої шкоди на відповідача.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона працювала у відповідача на посаді бухгалтера з 11.1.2009 року по 11.12.2009 року. Заробітна плата на підприємстві виплачувалась коли були кошти. Табель обліку робочого часу вона на підприємстві не бачила. Фактично вона допомагала іншому бухгалтеру вести облік.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він працював на посаді юриста у відповідача. 30.03.2010 року від позивача отримав папки з документами, будь-які накази по підприємству щодо передачі справ керівництвом відповідача не приймались. Йому від позивача відомо, що позивач в день звільненні не отримав трудову книжку і розрахунок, оскільки чекав ОСОБА_2, але їх не дочекався. Йому невідомо чи був головний бухгалтер на роботі в день звільнення позивача, оскільки не знав хто був бухгалтером. Разом з цим, він казав ОСОБА_2 про те, що необхідно надати трудову книжку позивачу і це є порушенням законодавства.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що працювала у відповідача головним бухгалтером з 03.11.2008 року по 30.04.2010 року. Заробітна плата на підприємстві нараховувалась в залежності від відпрацьованого часу працівника і штатного розкладу. Для нарахування заробітної плати кадрами в бухгалтерію здавалися табеля обліку робочого часу. Заробітна плата видавалась по відомостям. Зарплата позивачу нараховувалась згідно умов трудового договору, а також фактично відпрацьованого часу. Розрахунок з позивачем був зроблений нею 05 квітня 2010 року, після отримання табелю робочого часу. 30 березня 2010 року позивач біля 17 годин попередив її що він уходить і попросив зробити йому довідку про доходи за час роботи по лютий 2010 року. В день звільнення позивач розрахунок не просив. Більше на підприємстві до 12 квітня 2010 року позивач не зявлявся.

Згідно заяв, наказів і трудової книжки позивача встановлено, що ОСОБА_1 на підставі заяви останнього від 03 вересня 2009 року наказом № 11 -к від 03 вересня 2009 року прийнятий на посаду юриста з іспитовим строком 2 місяця з оплатою згідно Положення про заробітну плату і наказом № 8-к від 30.03.2010 року на підставі заяви

від 17.03.2010 року звільнений за п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с.12, 31-32,54-55, 72).

Зі штатного розкладу наданому представником відповідача вбачається, що за час роботи позивача оклад юриста станом на 2009 рік складав 625 грн., станом на 2010 рік 890 грн. (а.с. 105-106). Середньоденний заробіток позивача складає 106 грн. 31 коп. (а.с. 23).

Згідно трудового договору укладеному між сторонами по справі від 02.11.2009 року встановлено, що позивач прийнятий на роботу на посаду юриста ЗАТ Українські ковбаси з посадовим окладом у розмірі 3 800 грн., що виплачується двома частинами 15 та 30 числа щомісяця. Працівнику надавалась щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 робочих дня (а.с.6). с.

Відповідно до довіреностей від 04 вересня 2009 року Г 04 січня 2010 року відповідач уповноважив позивача представляти інтереси підприємства в інших організаціях (а.с. 8-9).

Згідно трудового договору укладеному між сторонами по справі від 01 січня 2010 року встановлено, що позивач прийнятий на роботу на посаду юриста ТОВ АП Українські ковбаси з 01 січня до 31 грудня 2010 року з посадовим окладом у розмірі З 820 грн., що виплачується двома частинами 15 та 30 числа щомісяця. Працівнику надавалась щорічна оплачувана відпустка тривалістю 24 робочих дня (а.с.7).

Відповідно до індивідуальних відомостей Пенсійного фонду України ОСОБА_1 у вересні 2009 року нарахована 2 727 грн. 27 коп., в жовтні - 3000 грн., в листопаді - 3660 грн., в грудні - 3 660 грн., у січні 2010 року - 2758 грн. 38 коп. (а.с. 11).

Згідно табеля обліку використання робочого часу за період з вересня 2009 року по березень 2010 року включно, бухгалтерської довідки, видаткових касових ордерів і платіжних відомостей позивачу сплачувалась заробітна плата з ви четом податків, зборів і обовязкових платежів у вересні 2009 року виходячи з окладу 3000 грн. - 2234 грн. 73 коп.; у жовтні 2009 року з окладу 3000 грн - 2458 грн. 20 коп.; в листопаді 2009 року з окладу 3800 грн. - 2999грн.; в грудні 2009 року з окладу 3800 грн. - 2999 грн.; в січні 2010 року з окладу 3820 грн., - 2 260 грн. 22 коп.; у лютому 2010 року з окладу 3820 грн. - 2 260 грн. 22 коп.; в березні 3081 грн. 94 коп.. Також згідно довідки, компенсація за невикористану відпустку позивачу нарахована в розмірі 1 265 грн. 76 коп., яка була виплачена при його звільнені (а.с.86-92,65-71, 107-115).

Відповідно до книги реєстрації трудових книжок, 12.04.2010 року позивачем отримана трудова книжка (а.с.74).

Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненням працівником вимоги про розрахунок. Крім того, згідно ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Оскільки із табеля обліку використання робочого часу за період з вересня 2009 року по березень 2010 року включно, бухгалтерської довідки, платіжних відомостей, касових ордерів, що надані відповідачем вбачається, що відповідач виплатив позивачеві готівкою у рахунок заробітної плати 18 293 грн. 31 коп., з відрахуванням податків, зборів і обовязкових платежів, що повністю покриває нараховану заробітну плату позивачу, тому суд виходячи з встановлених фактів наявності трудових правовідносин між сторонами, виплати заробітної плати позивачу в повному обсязі і відсутність заборгованості, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі слід вважати такими, що не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про компенсацію коштів за невикористану відпустку також не підлягають задоволенню, оскільки як встановлено судом позивачем при звільненні отримана зазначена компенсація.

Крім того, вимоги позивача про стягнення з відповідача згідно ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги у сумі 11 460 грн. не підлягають задоволенню, оскільки підстава припинення трудового договору за якою звільнений позивач, угода сторін, не передбачена зазначеною статтею, і судом не встановлено порушення трудових прав позивача, тому відсутні і підстави для покладення на відповідача такого обовязку.

Також вимоги позивача про стягнення з відповідача за час вимушеного прогулу 1 632 грн. 67 коп. за затримку видачі трудової книжки при звільненні не підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено і суду не надано доказів вини відповідача у затримці видачі позивачу трудової книжки, у звязку з чим суд не вбачає вини відповідача, а відтак і підстав для стягнення з відповідача згідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України середнього заробітку.

Оскільки у судовому засіданні не встановлено порушення прав позивача щодо оплати праці, то суд не вбачає і підстав відповідно до ст. 237-1 КЗпП України для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Доводи позивача про те, що він фактично приступив до виконання трудових обовязків з 31 серпня 2009 року суд вважає недоведеними, оскільки спростовуються дослідженими судом доказами, а саме самою заявою позивача про прийняття його відповідачем на роботу з 03.09.2009 року і прийнятими на підставі цього наказу.

На підставі ст. 81, ст. 88 ЦПК України з позивача підлягає стягненню на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн..

Керуючись ст..ст.. 209, 214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Агропромислового підприємства Українські ковбаси про стягнення заборгованості по заробітній плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн..

Рішення набирає законної сили через 10 днів, якщо не буде подана заява про апеляційне оскарження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Самчишина