Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 про визнання наказів і акту

протиправними та їх скасування, про поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку

за апеляційною скаргою Комунального виробничого житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства № 1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2010 року, -

встановила:

06.05.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

визнати неправомірним акт комісії від 15.04.2010 року по перевірці практичних заходів реагування на умовні надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру в частині порушення нею посадової інструкції;

визнати протиправними та скасувати накази начальника КВЖРЕП №22 від

25.03.2010 року про оголошення їй догани, від 21.04,2010 року № 41 про звільнення з роботи за п. З ст. 40, запис в трудовій книжці під № 27 про звільнення з роботи;

поновити на роботі на посаді паспортиста КВЖРЕП № 1 та стягнути середній заробіток за час вимушеного проіулу з часу звільнення по день поновлення на роботі;

стягнути з відповідача понесені нею витрати на надання юридичної допомоги.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з 01.04.1995 року вона працювала паспортистом КВЖРЕП № 1. Наказом № 22 від 25.03.2010 року їй оголошено догану за неналежне виконання обовязків. З цим наказом вона не згодна, оскільки, подані нею документи для переоформлення квартири, було складено правильно. Крім того, в даному наказі не зазначено, в чому конкретно полягає неналежне виконання нею трудових обовязків. 13.04.2010 року у КВЖРЕП № 1 була створена комісія по перевірці практичних заходів реагування на умовні надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру. 15.04.2010 року вказана комісія зафіксувала порушення у роботі двох паспортистів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Однак, у акті конкретно не зазначено, які порушення допущені кожним з паспортистів та чи є в цьому їх вина. На підставі вказаного акту, наказом від 21.04.2010 року № 41 її звільнено з роботи за п. 3 ст. 40. При цьому в наказі не зазначено, на підставі якої норми закону її звільнено та за яке конкретно порушення. В трудовій книжці взагалі вказано, що її звільнили за наказом № 24-к.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2010 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовані накази начальника КВЖРЕП № 1 від

25.03.2010 року № 22 та від 21.04.2010 року № 41. Визнано неправомірним акт комісії від 15.04.2010 року в частині порушень ОСОБА_1 посадової інструкції.

Скасовано запис у трудовій книжці позивачки під № 27, про звільнення її з роботи. Поновлено ОСОБА_1 на посаді паспортиста КВЖРЕП № 1. Стягнуто з відповідача на користь позивачки 5555 грн. 20 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. на відшкодування витрат на надання юридичної допомоги. Стягнуто з КВЖРЕП № 1 на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2010 року стягнуто з КВЖРЕП № 1 на користь держави 98 грн. 05 коп. судового збору та 90 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі КВЖРЕП № 1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і відмовити в задоволенні позову. Апелянт зазначив, що позивачкою пропущено строк звернення до суду для оскарження наказу № 22 від 25.03.2010 року. Крім того, акт комісії від

15.04.2010 року повинен оскаржуватися в адміністративному порядку, відповідно до п. 2 ст. 17 КАС України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у КВЖРЕП № 1 /а.с. 5, 13-16/:

-з 07.02.1975 року по 31.10.1994 року паспортистом;

-з 01.11.1994 року по 31.03.1995 року двірником;

-з 01.04.1995 року паспортистом.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи стягнення у вигляді догани або звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обовязків. При цьому, наявність вини, як одна з ознак порушення трудової дисципліни є необхідною умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

З наказу № 22 від 25.03.2010 року вбачається, що ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання посадових обовязків та низький рівень підготовки документів для подальшого їх розгляду на засіданні виконкому міської ради /а.с. 10/.

У даному наказі не вказано, що стало приводом для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, в чому конкретно проявилось порушення та в чому полягає її вина. Отже, наказ носить неконкретний та декларативний характер.

Як пояснив представник відповідача під час апеляційного розгляду, підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності став лист Управління житлового господарства Житомирської міської ради № 3-51 від 18.02.2010 року /а.с. 33/ про виявлення порушень під час оформлення ОСОБА_1 документів для переоформлення особового рахунку по кв. № 2, пров. Цюрупи, 4 у м. Житомирі. Даний лист КВЖРЕП № 1 отримало 18.02.2010 року.

Отже, станом на 18.02.2010 року КВЖРЕП № 1 було достовірно відомо про допущення позивачкою, на думку Управління житлового господарства Житомирської міської ради, певних порушень у оформленні документів. Проте, ОСОБА_1 притягнута до дисциплінарної відповідальності тільки 25.03.2010 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 148 КЗпП України.

Є безпідставними доводи відповідача про те, що позивачкою пропущено строк звернення до суду для оскарження наказу № 22 від 25 березня 2010 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Наказ про оголошення ОСОБА_1 догани винесено 25.03.2010 року, а до суду вона звернулася 06.05.2010 року, тобто протягом строку, встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наказ № 22 від 25.03.2010 року є незаконним.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Такими, що систематично порушують трудову дисципліну визнані працівники, які мають дисциплінарне або громадське стягнення за порушення трудової дисципліни та порушили її знову потягом року з дня застосування стягнення за перше порушення. Звільнення за даним пунктом допускається тільки за наявності вини працівника /п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів/.

З розяснень, що викладені у п. 22 вищезазначеної постанови Пленуму, також вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

З листа Управління житлового господарства Житомирської міськради № 4-89 від 01.04.2010 року вбачається, що на виконання розпорядження міського голови від 26.03.2010 року № 136 та у відповідності з Планом основних заходів цивільного захисту на 2010 рік , затвердженим розпорядженням КМУ від 02.12.2009 року № 1454-р, комісією МНА України у період з 12.04. по 21.04.2010 року буде здійснено комплексну перевірку реалізації державної політики у сфері захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, організації роботи з питань забезпечення техногенної та пожежної безпеки /а.с. 37/.

Відповідно до цього листа, наказом КВЖРЕП № 1 від 13.04.2010 року № 29 створено комісію для перевірки практичних заходів реагування на умовні надзвичайні ситуації техногенного та природного характеру /а.с. 9/.

Після проведеної перевірки роботи паспортистів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, 15.04.2010 року комісією складено акт /а.с. 6-7/. В ньому зазначено, що під час перевірки виявлено ряд помилок, виправлень, неточностей у оформленні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 форм А, Б, що є порушенням посадової інструкції. При цьому не вказано, які конкретно порушення допущені кожним з паспортистів, який пункт посадової інструкції ними не виконано, та в порушення яких нормативних документів /розпоряджень, наказів тощо/ паспортистами вносилися виправлення до форм А, Б. Отже, даний акт носить неконкретний характер.

На підставі вищевказаного акту комісії, наказом КВЖРЕП № 1 від 21.04.2010 року № 41 ОСОБА_1 було звільнено з роботи за п. З ст. 40 за неналежне виконання нею посадових обовязків, порушення трудової дисципліни. При цьому, в наказі не вказано, на підставі якого Закону звільнено працівника, та чому

конкретно проявилось порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни, ' які конкретно посадові обовязки нею не було виконано.

Крім того, у трудовій книжці позивачки, під № 27 міститься запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі наказу № 24-к від 21.04.2010 року.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено відповідачем незаконно, та правильно визнав протиправним наказ № 41 від 21.04.2010 року, скасував запис у трудовій книжці позивачки під № 27 та поновив ЇЇ на роботі.

Проте, скасовуючи накази КВЖРЕП № 1 від 25.03.2010 року № 22 та від 21.04.2010 року № 41, суд вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки дані накази можуть бути скасовані тільки власником або уповноваженим ним органом, тобто тим органом, який їх видав. Рішення в цій частині підлягає зміні.

Рішення в частині визнання неправомірним акту КВЖРЕП № 1 від 15.04.2010 року підлягає скасуванню, оскільки вказаний акт не встановлює для позивачки будь-яких обовязків, а його оскарження не передбачено чинним законодавством. Даний акт може бути визнаний в якості доказу при вирішенні спору щодо накладення дисциплінарного стягнення /догана, звільнення/. Суд першої інстанції, з врахуванням всіх зібраних доказів по справі, дав оцінку цьому акту, з якою погодилась і колегія суддів.

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом не було враховано наступне.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати /далі - Порядок /, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до ч. 3 п. 2, п. 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати /матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо/, а також компенсація працівникам втрати частини заробітньої плати у звязку з порушенням термінів її виплати / підпункт л) п. 4 Порядку/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 21.04.2010 року. Отже, для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати заробіток позивачки за лютий та березень 2010 року /без врахування компенсації втрати частин заробітку/, що відповідно становить 940 грн. та 1076 грн. /а.с. 17/, та кількість фактично відпрацьованих протягом цих місяців робочих днів: у лютому - 20, у березні - 22 дні. Середньоденна заробітна плата позивачки буде становити 48 грн. /940 + 1076 = 2016 : 42 = 48/.

Отже, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 5232 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня її звільнення по день винесення рішення судом першої інстанції /48 х 109 робочих днів/. Дана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів.

За таких обставин, судове рішення в частині визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивачки 1000 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає скасуванню, оскільки в справі відсутні будь-які докази понесения ОСОБА_1 таких витрат /квитанції, розрахунки відповідно до постанови КМУ № 590 від 27.04.2006 року/. Не надано позивачкою таких документів і при апеляційному розгляді.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального виробничого житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства № 1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2010 року змінити. Виключити з резолютивної частини рішення висновок суду про скасування наказів № 22 від 25 березня 2010 року та № 41 від 21 квітня 2010 року.

Зменшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2010 року по 29 вересня 2010 року, що підлягає стягненню з КВЖРЕП № 1 на користь ОСОБА_1 з 5555 грн. 20 коп. до 5232 грн. Вказана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 29 вересня 2010 року в частині визнання неправомірними акту комісії від 15 квітня 2010 року та відшкодування витрат на правову допомогу скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування акту комісії від 15 квітня 2010 року та відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді