Справа № 2-1453/2010р.
РІШЕННЯ

Іменем України

20 квітня 2010р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді Тихоновій Н.С., при секретарі Гродновій А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Миколаєва цивільну справу за позовом Відкритого Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Відкритого Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2009р. ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.02.2008р. між Банком та відповідачем був укладений Кредитний договір № 014/08-112/75369 за програмою кредитування «Авто в кредит» на суму 17 861 доларів США, строком на 72 місяців, з виплатою за користування кредитом 12,95 % річних, згідно якого відповідач взяв на себе зобовязання щомісячно сплачувати кредит, проценти та інші штрафні санкції. Також вказали, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений Договір Застави, відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки «Ford» модель «Fiesta», 2007р.в., р/н НОМЕР_1.

Оскільки, ОСОБА_2, виконує неналежним чином взяті на себе кредитні зобовязання, позивач просив суд, достроково розірвати зазначений Кредитний договір та стягнути з нього суму заборгованості у розмірі 132 832,64 грн., а саме: заборгованість за кредитом 113 099,19 грн.; заборгованість за процентами 368,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 12 632,17 грн.; пеню 6 733,01 грн.

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави транспортного засобу недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що зміст договорів суперечить Цивільному кодексу України, Конституції України, іншому чинному цивільному законодавству, а саме чинним законодавством не передбачено право Банку надавати кредит в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник Банку заявлені вимоги підтримав, зустрічний позов не визнав, посилаючись на його необґрунтованість та просив в його задоволенні відмовити.

Представник ОСОБА_2 заявлені вимоги за зустрічним позовом підтримав, позовні вимоги Банку не визнав.

Треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив; представники ОСОБА_4 Банку вважали, що первісний позов підлягає задоволенню, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

11.02.2008р. між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір 014/08-112/75369 за програмою кредитування «Авто в кредит» на суму 17 861 доларів США, строком на 72 місяців, з виплатою за користування кредитом 12,95 % річних.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та відповідачем був укладений Договір Застави, відповідно до якого предметом застави є автомобіль марки «Ford» модель «Fiesta», 2007р.в., р/н НОМЕР_1.

З умовами договорів ОСОБА_2 був ознайомлений, ним вони підписані.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 21.07.2009р. сума заборгованості відповідача по кредиту складає 132 832,64 грн., а саме: заборгованість за кредитом 113 099,19 грн.; заборгованість за процентами 368,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 12 632,17 грн.; пеню 6 733,01 грн.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк, вказаний в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідачем в односторонньому порядку порушені умови зазначеного договору.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання вищевказаних договорів недійсними, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Пунктом с. статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що для чинності правочинну необхідна одна з таких умов, як відповідність його змісту цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Припис частини першої статті 215 Цивільного кодексу України визначає, що недодержання в момент вчинення правочинну вказаної вище вимоги є підставою для його недійсності.

В момент вчинення оспорюваного по даній справі правочинну вказані вище умови були дотримані:

Відповідно до статті 44 Закону України «Про ОСОБА_4 банк України» , статей 5,12 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ОСОБА_4 України здійснює видачу та відкликання ліцензій, контролює діяльність банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів і нерезидентів) , які отримали ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня, разом з тим, вказана стаття не обмежує використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Частиною 2 статті 192 Цивільного кодексу України передбачено, що іноземна валюта може використовувати в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінетів Міністрів України «про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_4 Банку України.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 47,49 Закону України «Про ОСОБА_4 і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії. Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит на будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке провадження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно припису статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» надання кредитів в іноземній валюті відноситься до валютних операцій.

Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій ОСОБА_4 Банку України.

Відповідно до статті 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, наданий у частині 4 цієї статті.

Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операції, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Пункт «в» частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

У Банка наявна банківська ліцензія, видана НБУ на здійснення операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Отже, надання Банком кредиту в іноземній валюті є правомірним, оспорюванні угоди укладені у відповідності з чинним законодавством.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позову ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про дострокове розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості необхідно задовольнити, а в зустрічному позові ОСОБА_2 до ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подачу позову до суду в розмірі 1328,33 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у зв'язку з розглядом цивільної справи у розмірі 30 грн.

На підставі ст.ст. 203,215,585,586 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,14,30,60,88, 212,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Відкритого Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 Аваль» - задовольнити.

Достроково розірвати Кредитний договір № 014/08-112/75369 від 11.02.2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», в особі Миколаївської обласної дирекції загальну заборгованість за кредитним договором № 014/08-112/75369 від 11.02.2008 року у розмірі 17360,34 дол. США, що еквівалентно 132832 грн. 64 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», в особі Миколаївської обласної дирекції виплати по сплаті судового збору у розмірі 1328 грн. 33 коп. та витрати по сплаті ІТЗ процесу 30 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Відкритого Акціонерного Товариства «ОСОБА_1 Аваль» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: