Справа № 2-3938/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року м. Кілія

23 липня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бошкова М.І.

при секретарі Іваненко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

про

визнання права власності на спадщину

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю звернулася до суду з позовом про визнання, в якому вказала, що батьки позивача при житті володіли житловим будинком з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Т.Повстання, 61. В 1970 році помер батько позивача, в 2009 році померла мати позивача, після смерті якої позивач, як єдиний спадкоємець за законом, фактично прийняв спадщину так як постійно проживав з спадкодавцем на момент його смерті, спадкових прав на нерухоме майно спадкоємцем оформлено не було. Правовстановлюючих документів на житловий будинок під час життя спадкодавця належним чином оформлено не було. У зв'язку з неможливістю оформити спадкові права інакше, ніж у судовому порядку, представник позивача просить суд визнати за позивачем, як за єдиним спадкоємцем право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку після смерті ОСОБА_2, та, відповідно, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Т.Повстання, 61.

Представник позивача у судовому засіданні підтвердила пред'явлені позовні вимоги.

Судом були встановлені наступні юридичні факти з певними їм правовими відносинами, а саме:

Як вказано в свідоцтві про народження серія ХУ-УА № 225642 від 06.08.1948 року ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Батькам позивача відповідно до рішення Народного суду м. Кілії від 1956 року належить по 1/6 частині житлового будинку по вул. Т.Повстання, 41 кожному. Правовстановлюючих документів на нерухоме майно батьками позивача у встановленому законом порядку оформлено не було.

ОСОБА_3 помер 13.04.1970 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія 1-ЖД № 213197 від 28.04.2010 року.

ОСОБА_2 померла 22.11.2009 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серія 1-ЖД № 201609 від 23.11.2009 року.

В заповідальному розпорядженні ОСОБА_2 від 23.10.1993 року вказано, що належне їй на момент смерті майно вона заповідає ОСОБА_1, позивачу. Складений заповіт був посвідчений секретарем виконкому Вилківської міської ради та зареєстрований в реєстровій книзі під № 112.

В технічному паспорті, складеному КП «Кілійське РБТІ та РОН» 05.05.2010 року вказано, що житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Т.Повстання, 61 складається з: літ. А - житловий будинок, літ. Б - літня кухня, літ. В - вбиральня, літ. Г - вбиральня, літ. Д - літня кухня, № 1-2, І-ІП - надвірні споруди та розташований на земельній ділянці площею 1020,0 кв.м..

Згідно з статтею 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. ст. 328, 386, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вказано в ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент

відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як встановлено ч.З ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.05.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про призначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватися у судовому порядку.

У судовому засіданні судом було встановлено, що мати позивача після смерті ОСОБА_3 , яке наслідок фактичного прийняття спадщини та спадкового правонаступництва, як єдиний спадкоємець, що претендував на спадщину, стала власником належного спадкодавцю майна відповідно до положень ст. 549 ЦК (редакція 1963 року), що мав юридичну силу та застосовувався відносно спадкових правовідносин на момент смерті спадкодавців, тобто відкриття спадщини, так як фактично вступила в володіння та управління спадковим майном. Спадкоємець, вступивши в володіння та управління спадковим майном, не звертався до нотаріальної кантори за належним оформленням спадкових прав. Після смерті своєї матері позивач, як єдиний спадкоємець за заповітом фактично прийняв спадщину відповідно до положень ч. З с 1268 ЦК, так як постійно проживав разом з спадкоємцем та не відмовлявся від прийняття спадщини. Представник позивача вказала, що на момент смерті матір позивача фактично володіла всім житловим будинком, вела всі необхідні витрати щодо його утримання. Після її смерті позивач, як наслідок заповідального розпорядження та спадкового правонаступництва, став власником 1/3 частини зазначеного будинку, несе всі необхідні витрати щодо його утримання. Інших спадкоємців та осіб, які б претендували на спадщину у вигляді житлового будинку, судом не виявлено.

Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні, беручі до уваги досліджені факти правонаступництва, у тому числі й спадкових прав спадкодавців законним спадкоємцям, та у зв'язку з неможливістю оформити спадкові права інакше, ніж у судовому засіданні, суд вважає пред'явлений позов, таким, що є заснованим на законі, не порушує законних прав та інтересів інших осіб, невизнане право підлягає захисту відповідно до положення п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України, тобто, шляхом визнання такого права, а тому, враховуючі вищенаведене, задовольняє позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. З, 4, 8, 107, 209, 210, 212-215 ЦПК України та ст. ст. 15, 16, 316, 318, 319, 328,331 ч.2, 386 та 392, 1228, 1261-1268 ЦК України суд

ВИРІШИВ: ^

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Т.Повстання, 61 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлої 22.11.2009 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що розташований в м. Вилкове Кілійського району Одеської області по вул. Т.Повстання, 61 на земельній ділянці площею 1020,0 кв.м..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4