Справа №22ц -3956/10р. Головуючий у 1-й інстанції: Мельник С.Р.
Категорія: 57 Доповідач у апеляційній інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Курій Н.М.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Кота І.Н.,

за секретаря: Стасів М.І.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на прибудинкову будівлю,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року в задоволенні вказаного позову відмовлено за безпідставністю.

На рішення суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтувала тим, що в рішенні суд взагалі не дав оцінки доказам, які підтверджували факт того, що спірні будівлі будувались з матеріалів, придбаних саме нею.

Апелянт зазначає, що в рішенні суд, посилаючись на ст.381 ЦК України, наводить тлумачення поняття „садиби". Однак, у матеріалах справи не має жодного документу, який би вказував, що спірна будівля відноситься до категорії «садиби». Разом з тим, суд не взяв до уваги, що ст.380 ЦК України передбачено таке поняття як житловий будинок, і саме так будівля зазначена у документах. Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржуване рішення винесено безпідставно та необґрунтовано, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити та визнати за ОСОБА_2 право власності на прибудинкову будівлю, що складається з сараю та літньої кухні площею, відповідно 43,2 і 19,2 кв. м, яка знаходиться по вул. Головна, 2 у с. Новосілки Буського району Львівської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 та представника відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія судів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У відповідності до ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до наданих у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадянина на житловий будинок" з наступними змінами та доповненнями роз'яснень, ст. 112 ЦК УРСР, ст. 17 Закону України "Про власність" від 7 лютого 1991 року (які були чинні на час спорудження прибудинкової будівлі, що складається з сараю та літньої кухні) щодо набуття права власності, інші особи, котрі брали участь в будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, не вправі вимагати визнання права власності на будинок, вони мають лише право на відшкодування своїх витрат, здійснених на ремонт, якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Таке ж право за цих умов належить членам сімї власника жилого будинку, якщо вони брали участь лише в будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю тощо) і підсобних приміщень.

Такі підсобні будівлі становлять з будинком одне ціле, а отже, слідують долі будинку (при купівлі-продажу, даруванні, спадкуванні тощо)

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачка протягом тридцяти років не оспорювала право власності батька на прибудинкову будівлю, не надала суду доказів того, що наявний договір про розподіл садиби та не навела правову підставу своїх позовних вимог.

Колегією суддів не встановлено й обставин, які б свідчили про наявність угоди між ОСОБА_2 та її батьком про створення спільної власності ні на садибу, ні на житловий будинок, не вбачається таких із матеріалів справи та доводів апеляційної скарги.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що нею надано суду докази про придбання матеріалів на будівництво прибудинкової будівлі, правового значення не мають, оскільки придбання матеріалів навіть за умови наявності угоди про створення спільного майна могло бути підставою лише для відшкодування витрачених коштів на придбання матеріалів, а не підставою для визнання права власності на приналежну до будинку (що належав на праві власності батьку апелянта, та що не оспорюється сторонами) річ літню кухню та сарай.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на обставинах справи та спростовуються наведеним вище, тому колегія суддів підстав для скасування рішення суду не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням вимог закону, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, слід виключити з мотивувальної частини рішення посилання на наявність в суді іншого спору про поділ спадкового майна.

Керуючись ст. 303, ч.1 п.1 ст. 307, ст. 308, ч.1 п.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 22 квітня 2010 року залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на наявність в суді іншого спору про поділ спадкового майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.