Справа №2-227/10 09.09.2010 09.09.2010 09.09.2010
Провадження №22-ц-6845/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-6845/10 Суддя по 1-й інстанції: Янчук С.В.
Категорія 46 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів Довжук Т.С., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2,

за участі позивачки, відповідача та його представника ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного суду від 2 листопада 2009 р, ухвалене за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, набутого у шлюбі, визнання за нею права власності на жилий будинок і стягнення з неї на користь відповідача вартості 1/3 частини цього майна,

в с т а н о в и л а :

В листопаді 1995 р. ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна, набутого у шлюбі.

Позивачка зазначала, що з жовтня 1978 р. до листопада 1995 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. За час перебування у шлюбі ними придбано жилий будинок №39 по вул. Ювілейній у м. Баштанці. Згоди щодо поділу спільного майна між ними не досягнуто. Тому позивачка з урахуванням інтересів на той час неповнолітніх дітей, посилаючись на положення ст. 22, 28 КпШС, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного жилого будинку, а за відповідачем на 1/3 частину цього майна.

В травні 2009 р. ОСОБА_5 звернулася з уточненою позовною заявою, в якій зазначала, що за період окремого з відповідачем проживання вона за свої кошти провела капітальний ремонт будинку, самостійно утримувала його, звела підсобні господарські споруди та гараж, чим значно збільшила вартість цього майна.

Посилаючись на наведене та положення ст. ст.28, 29 КпШС, вона просила визнати за нею право власності на 9/10 частини спірного будинку, а за відповідачем на 1/10 його частину. Крім цього, вона просила провести поділ цього майна, визнавши за нею право власності на будинок, а з неї на користь ОСОБА_4 стягнути грошову компенсацію вартості 1/10 частини будинку.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Баштанського районного суду від 2 листопада 2009 р. позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_5 право власності на 2/3 частини жилого будинку, розташованого по вул. Ювілейній, 39 у м. Баштанці, а за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину цього ж будинку.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 із ОСОБА_5 вартість 1/3 частини спірного жилого будинку та визнано право власності на це майно за позивачкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким за кожною із сторін визнати право власності на Ѕ частину спірного жилого будинку. Він зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням положень ст. 70 СК, якою передбачена рівність часток подружжя у праві власності на майно, придбане у шлюбі. Крім цього, відповідач посилається і на те, що рішення суду в частині стягнення на його користь 1/3 частини жилого будинку є не виконуваним, оскільки в ньому не зазначена сума, яка підлягає стягненню на його користь.

Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1978 р.

21 листопада 1995 р. шлюб між позивачкою і відповідачем розірвано.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторони побудували жилий будинок по вул. Ювілейній, 39 у м. Баштанці Миколаївської області.

Судом також встановлено, що після розірвання шлюбу сторони з 1995 р. припили спільне проживання, ведення спільного господарства, а позивач не дбав про матеріальне становище сімї. Після чого позивачка за власні кошти значно поліпшила вартість спірного будинку у звязку з проведенням ремонтних робіт та зведенням на підставі рішення Баштанської міської ради №187 від 30 листопада 1999 р. підсобних господарських приміщень та гаражу (а.с. 114-122, 168).

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з урахуванням інтересів позивачки, за рахунок особистих коштів якої збільшена вартість будинку, є підстави для зменшення частки відповідача у спільній сумісній власності на даний будинок і визнання за ним права власності на 1/3 його частину, а за позивачкою на 2/3 частини. Такий висновок суду відповідає положенням ст. 28 КпШС та ст. 70 СК.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стосовно того, що суд безпідставно збільшив частку позивачки у праві власності на спірний будинок не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи. Крім цього, при розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_5 на підтвердження свої вимог надала звіт про незалежну оцінку вартості даного будинку, складений експертом оцінювачем 1 вересня 2010 р., відповідно до якого ринкова вартість цього нерухомого майна складає 72015 грн., із них: вартість спільної власності сторін на це майно становить 59917 грн., а на покращання цього майна позивачкою витрачено 12099 грн. власних коштів.

За наведених обставин колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині.

Разом з тим, є обґрунтованими доводи ОСОБА_4 щодо незаконності рішення суду в частині визнання за позивачкою права власності на цілий будинок і стягнення з останньої на його користь вартості 1/3 частини цього будинку.

Визнаючи за позивачкою право власності на цілий будинок і стягуючи з неї на користь відповідача вартість 1/3 частини цього майна, суд на підставі ст. 29 КпШС виходив з того, що такий спосіб поділу майна між сторонами забезпечить реалізацію їх права на володіння, користування та розпорядження цим майном. При цьому суд не зазначив в рішенні суму, яка підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки при вирішенні спору в даній частині суд застосував норми матеріального права, які втратили чинність на час розгляду справи і на ці спірні правовідносини не розповсюджуються.

Із матеріалів справи видно, що з уточненими позовними вимогами про поділ майна, визнання за нею права власності на цілий будинок і стягнення з неї на користь відповідача 1/10 частини вартості будинку, позивачка звернулася в травні 2009 р., посилаючись на положення статей 28, 29 КпШС.

Між тим, на час звернення позивачки з уточненими позовними вимогами чинним був Сімейний кодекс України.

Частинами 4 і 5 ст. 71 цього кодексу передбачено, що присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе лише за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не давав згоди на присудження йому компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірний будинок. Крім цього, позивачка попередньо не внесла грошову суму на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спір в цій частині, суд залишив поза увагою зазначені обставини та вказані вимоги Сімейного кодексу і як наслідок безпідставно задовольнив вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спірний будинок та стягнення з неї на користь відповідача вартості його частки в праві спільної сумісної власності на це майно.

Оскільки рішення в цій частині ухвалено з порушення положень матеріального права, то відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК воно в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні вимог ОСОБА_7 про визнання за нею права власності на спірний будинок та стягнення з неї на користь відповідача вартості його частки в праві спільної сумісної власності на це майно слід відмовити.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду від 2 листопада 2009 р. в частині стягнення на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 вартості 1/3 частини жилого будинку, розташованого по вул. Ювілейній, 39 у м. Баштанці та визнання за ОСОБА_7 права власності на цей будинок скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення на користь ОСОБА_4 вартості 1/3 частини жилого будинку, розташованого по вул. Ювілейній, 39 у м. Баштанці, та визнання за нею права власності на цей будинок відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку.

Головуючий Судді