АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в

складі:

Головуючого: Обідіної О.І.

Суддів: Макарчука М.А., Дряниці Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавській області на постанову Семенівського районного суду Полтавській області від 22 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавській області про поновлення пропущеного строку, визнання дій протиправними та стягнення доплати до пенсії дитині війни,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Семенівського районного суду Полтавській області від 22 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

/ Визнано протиправною бездіяльність та зобовязано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 742 грн. 65 коп., з 22 травня по 31 грудня 2008 року у розмірі 591 грн. 30 коп., з 1 січня 2009 року по ЗО листопада 2009 року у розмірі 1095 грн. 60 коп. В іншій часині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову як необгрунтованого.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.І п.4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення / нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» та відповідно до ст.6 вказаного Закону має право на отримання державної соціальної підтримки - підвищення до пенсії в розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку по здійсненню позивачу доплати до пенсії, на підставі ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни», з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 листопада 2009 року. При цьому, такі висновки суду ґрунтувались на рішеннях Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, якими визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Враховуючи, що Управління Пенсійного фонду України як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у чіткій відповідності до вимог ст. 6 згаданого Закону і здійснювати позивачу відповідні нарахування (за той ! період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення вимог зазначеної статті таких

нарахувань не проводило, чим фактично і було допущено протиправну бездіяльність, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заявлені в цій частині вимоги.

Крім того, оскільки у 2009 році до часу прийняття рішення положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому з 1 ґ січня 2009 року по день звернення до суду позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині не спростовують висновки суду першої інстанції.

Зокрема, обґрунтування відповідачем правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни, місцевий суд вірно не взяв до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору по даній справі. Проблеми, повязані з наданням бюджетних коштів УПФ України для виконання покладених на нього обовязків у справах подібної категорії, виходять за межі заявлених вимог, тому місцевим судом взагалі не розглядались.

Безпідставним також є посилання на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки з цього питання судом рішення не ухвалювалось, питання по проведення виплат з власних джерел фінансування Пенсійного фонду України також в ході розгляду справи не розглядалось.

Щодо доводів апеляційної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Разом з цим, постанова суду першої інстанції в частині покладення обовязку на Управління Пенсійного Фонду України сплатити позивачу як особі, що має статус дитини війни, недоплачені до пенсії кошти за 2007 - 2009 роки не ґрунтується на законі, оскільки вказані кошти відповідачем, як органом, якому державою делеговані повноваження по призначенню та виплаті пенсій, нараховані не були.

Крім того, необхідно враховувати, що даний спір виник в сфері соціальних правовідносин, що носять публічно-правовий характер, тому судовим рішенням повинні відновлюватись права особи шляхом покладення на відповідача обовязку провести відповідні нарахування (перерахування) належних заявнику сум відповідно до спеціальних законів, а не шляхом стягнення конкретних сум.

Оскільки судове рішення в частині покладення на УПФ України обовязку виплатити позивачеві кошти як доплату до пенсії постановлено з порушенням норм матеріального права, воно підлягає зміні.

Інші доводи апеляційної скарги на дають підстав для висновку про недотримання судом першої інстанції норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Семенівського районного суду Полтавській області від 22 грудня 2009 року в частині покладення обовязку на Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області сплатити ОСОБА_2 недоплачені суми доплат до пенсії за 2007 - 2009 роки змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови Семенівського районного суду Полтавській області від 22 грудня 2009 року посилання про покладення обовязку на Управління Пенсійного фонду України в Семенівському районі Полтавської області сплатити ОСОБА_2 недоплачені суми доплат до пенсії за 2007 рік - 742 грн. 65 коп., за 2008 рік - 591 грн. 30 коп., за 2009 рік - 1095 грн. 60 коп.

- В іншій частині постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та оскарженню не підлягає.