Справа №2-а-1068/09 29.07.2010 29.07.2010 29.07.2010
Провадження №22ц-1339/10
Справа № 22-Ц-1339/ 2010 р. Головуючий першої інстанції Патрик Ю.Ю.
Категорія: 57 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

2010 року липня місяця 29 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого Данилової О.О.

суддів: Буренкової К.О., Довжук Т.С.,

при секретарі: Фірсової Т.В.,

без участі сторін,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою

управління Пенсійного фонду України

в Єланецькому районі Миколаївської області (далі - УПФ)

на постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У листопаді 2009 р. ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 р.), за період з 1 січня 2008 р. до 31 грудня 2008 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 22 травня по 31 грудня 2008 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон від 9 липня 2003 р.) та провести відповідні виплати.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Між тим рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення пенсії у розмірах, зазначених ст.6 Закону від 18 листопада 2004 року, позивачка має з 22 травня по 31 грудня 2008 року.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилами адміністративного судочинства, дав належну оцінку наявним доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Єланецького району Миколаївської області відхилити, а постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від 21 грудня 2009 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців після набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: