01.07.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-2760/2010р. Головуючий в І інстанції:
Категорія: 57 ОСОБА_1
Доповідач Бездрабко В.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року липня місяця 01 дня колегія суддів судової плати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої: Кузнецової О.А.

Суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_2

при секретарі: Ляшенко О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона на постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 26 березня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона про зобов'язання здійснення нарахування щомісячної соціальної допомога як дитині війни,

встановила:

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позивач зазначала, що відповідно до Закону України від 18.11.2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни. Ст. 6 зазначеного вище Закону дає їй право на щомісячну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку вона не отримує.

Постановою Суворовського районного сулу м. Херсона від 26 березня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона (далі - Управління) здійснити нарахування на користь ОСОБА_3 щомісячної соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. за рахунок коштів Державного бюджету України. В решті позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 26 березня 2010 р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та законність постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач має статус дитини війни, а тому її пенсія повинна бути перерахована відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо часткового задоволення позовних вимог за 2006-2007 роки, оскільки судом першої інстанції були вірно застосовані норми матеріального права.

Закони України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20.12.2005 р. та «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік. Від 19.01.2006р. неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 р. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Управління в 2006 р. не мало підстав нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки її дію було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що Управління повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р. у відповідності з приписами норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей» в редакції 2004 р.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору. Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків виходять за межі заявлених вимог. Також не приймаються до уваги доводи апелянта щодо можливого нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не приймав рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308,314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Суворовському районі м. Херсона відхилити.

Постанову Суворовського районного суду м. Херсона від 26 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуюча:

Судді: