Справа №22ц-5132/10
Головуючий у 1-й інстанції-Герасимків Л.І.
Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого Курій Н.М.,

Суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановської Л.Д.,

Секретаря Стасів М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 1 ст. 304 - 1 ЦПК України у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у Дрогобицькому районі Львівської області на постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною постановою позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 частково задоволено. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у Дрогобицькому районі Львівської області нарахувати та виплатити позивачам підвищення до пенсії, отриманої період з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком право на яке надане ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням проведених нарахувань.

Відповідач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової, про відмову в позові в повному обємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату підвищень в 2007 році були відсутні, а у 2008 році позивачу підвищення до пенсії нараховувалось та виплачувалось у відповідності до вимог законодавства, інших коштів на підвищення до пенсії по предмету спору не передбачено в бюджеті, законодавством не визначено мінімальної пенсії за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії.

Крім того, покликається на те, що управління було позбавлено можливості надати заперечення та клопотання, оскільки не було повідомлено про час та дату розгляду справи.

Також зазначає, що судом задоволено позовні вимоги поза річним строком звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Перегляд справи за апеляційною скаргою, поданою на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено до набрання чинності Законом № 1691 -УІ від 18.02.2010 року здійснюється за правилами ЦПК України, проте перевірка процесуальних дій суду та осіб, які беруть участь у справі, проводиться з урахуванням дотримання ними норм КАС України, якими вони керувались при вчиненні цих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України (згідно якого суд першої інстанції розглядав дану справу), для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, а саме: не повідомивши відповідача про час та дату розгляду справи, позбавив останнього прав передбачених нормами КАС України втому числі права на застосування строків звернення до суду за наполяганням однієї із сторін.

Враховуючи покликання в апеляційній скарзі на застосування таких строків й те, що за нормами діючого ЦПК України, на підставі якого проводиться розгляд справи колегією суддів, не передбачено можливості повернути справу на новий розгляд, тому постанова Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2009 року в частині задоволення вимог поза річним строком звернення до суду (позови подані в суд 27.05.2009 р.) підлягає скасуванню та слід ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог за пропуском строку звернення до суду.

Що стосується оскаржуваної постанови суду в частині задоволених позовних вимог з 22 травня по 31 грудня 2008 року, то колегія суддів приходить до висновку, що така прийнята з дотриманням норм матеріального права та скасуванню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонд України, про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах, управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, управління є належним відповідачем, оскільки зобов'язане було і без звернення пенсіонера (дитини війни) здійснювати перерахунок та виплату підвищення до пенсії після прийняття 22.05.2008 року Конституційним судом України рішення про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким внесено зміни в ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо порядку підвищення до пенсії дітям війни та відновлено їх право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум», такий застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Отже, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен застосовуватися розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Поновлення порушених прав позивача з точки зору вимог Конституції України (ст.ст.8,19,22), на яку посилався суд, не може залежати від фінансового становища відповідача та його неналежного фінансування з бюджету.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду у вищезазначеній частині не спростовують.

Керуючись ч. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691 від 18.02.2010 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", ст.303, ст.304-1, п.1 ч.1, п.1 ч.3 ст.307, ст. 308, п.4 ч.1 ст.309, п.1, ч.1,ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Дрогобицькому районі Львівської області задовольнити частково.

Постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2009 року в частині задоволення вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Дрогобицькому районі Львівської області нарахувати та виплатити позивачам підвищення до пенсії, отриманої період з 9 липня по 31 грудня 2007 року, в розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком право на яке надане ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з урахуванням проведених нарахувань скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені цих вимог за пропуском строку звернення до суду.

В решті постанову Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 жовтня 2009 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Курій Н.М.