Справа №22-ц-3068/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18.06.2010 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Володимирський» є правонаступником всіх прав і обовязків відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський».

Між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Володимирський» були укладені договори банківського вкладу, а саме :

11.02.2009 р. договір № НОМЕР_1 на суму 40000 грн. під 24,50 % річних на строк до 11.08.2009 р. ;

30.03.2009 року договір № НОМЕР_2 на суму 3330 дол. США під 12,50 % річних на строк до 30.06.2009 р.

Відповідно до умов зазначених договорів банківського вкладу «вкладник має право на дострокове розірвання договору та отримання суми вкладу ..» ( п. 5.2.2).

В березні 2009 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про дострокове розірвання договорів та повернення суми, але відповідач відмовився від виконання взятого на себе за депозитними договорами зобов'язання з посиланням на Постанову НБУ № 413 від 05.12.2008 року.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Комерційний банк «Володимирський» про розірвання договору та спонукання до виконання умов договору, були розірвані договори банківського вкладу № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 Стягнуто з ВАТ КБ «Володимирський» на користь ОСОБА_2 44000,55 грн. та 3365,77 дол. США ( справа 2-2399/09).

Ухвалою Зарічного райсуду м. Суми від 21 жовтня 2009 року відстрочено виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ КБ «Володимирський» про розірвання договору банківського вкладу та стягнення заборгованості за договором вкладу до 16 січня 2010 року, оскільки постановою Правління від 17.07.2009 р. № 407 з 17.07.2009 року до 16.01.2010 року був введений мораторій на задоволення вимог кредиторів.

З матеріалів справи також вбачається, що після закінчення мораторію на задоволення вимог кредиторів (фізичних осіб) відповідач продовжував порушувати взяті на себе зобовязання перед ОСОБА_2 за вищеназваними договорами банківського вкладу.

Вбачається, що з 17 січня 2010 року по 14 жовтня 2010 року залишки коштів ОСОБА_2 на рахунках у ПАТ „КБ «Володимирський» становлять :

- на доларовому рахунку - 3 065,77 дол. США,

- на гривневому рахунку залишок коштів складав :

з 17.01 по 10.08 2010 р. 40032,87 грн.;

з 10.08 по 16.08 2010 р. - 30032,87 грн.;

з 16.08 по 27.08 2010 р. - 20032,87 грн.;

з 27.08 по 07.09 2010 р. 8032,87 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що договори банківського вкладу між сторонами розірвано на вимогу позивачки на підставі рішення суду, тому відсутні підстави стягнення на користь позивачки відсотків у розмірі, передбаченому умовами договорів банківського вкладу. Суд також визнав необгрунтованими позовні вимоги про стягнення грошових коштів на підставі ст. 1214 ЦК України, оскільки не можна вважати безпідставно набутим майном грошові кошти, які були отримані банком від позивача на підставі договору і не повернуті у звязку з введенням мораторію.

Проте з таким рішенням суду колегія суддів у повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалась на те, що відповідач порушує взяті на себе зобовязання за укладеними між сторонами договорами банківського вкладу, так як по закінченню строку договорів не повертає належні їй кошти та не виконує рішення суду, постановлене з цього приводу. У звязку з цим вважала, що за порушення грошового зобовязання відповідач повинен нести перед нею передбачену діючим законодавством відповідальність.

Як вбачається з позовної заяви, в силу юридичної неграмотності позивач, посилаючись на цілий ряд норм матеріального права (ст. 22, 525, 530, 526, 536, 611, 651, 623, 625, 1214 ЦК України), які регулюють як ті правовідносини, які розглядаються в даній справі, так і інші правовідносини, вважала, що в даному разі відповідач повинен нести відповідальність у вигляді виплати їй по договору № НОМЕР_1 - 24,5 % річних, а по договору № НОМЕР_2 12,5 % річних за весь час користування її грошовими коштами.

В такому разі при вирішенні спору суду слід було в першу чергу керуватись обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, а не посиланнями позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

В той же час при вирішенні справи суд в першу чергу керувався посиланням позивача на ст.1214 ЦК України та не звернув уваги на обґрунтування ОСОБА_2 своїх позовних вимог.

Крім того, суд визнав і ці висновки суду є вірними, що відсутні правові підстави для покладення на банк відповідальності за порушення грошового зобовязання в розмірах, зазначених у позові (24,5 % і 12,5 % річних від простроченої суми), проте суд не перевірив наявності підстав для часткового задоволення позову.

За наведених обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Колегія суддів вважає, що спірні правовідносини регулюються ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Керуючись названою нормою права колегія суддів вважає, що з ПАТ «КБ «Володимирський» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 72,72 долари США та 722,92 грн.- три проценти річних від прострочених сум за договорами № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2, а також 1977,52 грн.- інфляційних від простроченої суми за договором № НОМЕР_1 .

Оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначено договором у гривні.

З матеріалів справи вбачається, що банківський вклад за договором № НОМЕР_2 було зроблено позивачем в іноземній валюті, тому положення ч.2 ст.625 ЦК щодо обовязку боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, в даному випадку не застосовуються і в цій частині позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає вірним зроблений відповідачем розрахунок суми 72,72 долари США - трьох процентів річних від простроченої заборгованості за договором банківського вкладу в іноземній валюті № НОМЕР_2.

Розрахунок суми 722 грн. 92 коп. - трьох процентів річних від простроченої заборгованості за договором банківського вкладу № НОМЕР_1 є наступним (колегія суддів не в повній мірі погоджується з аналогічним розрахунком, зробленим представником ПАТ «КБ «Володимирський», так як в цьому розрахунку була допущена помилка, а саме, у трьох останніх періодах при розрахунку не застосовано 3 % річних) :

Період Кількість днів Сума заборгованості, грн.

2010 рік

Січень (з 17.01.2010) 15 40032,87

Лютий 28 40032,87

Березень 31 40032,87

Квітень 30 40032,87

Травень 31 40032,87

Червень 30 40032,87

Липень 31 40032,87

Серпень ( з 01.08 до 10.08.) 10 40032,87

З 10.08. до 16.08. 7 30032,87

З 16.08.2010 27.08 12 20032,87

27.08 -07.09.2010 12 8032,87

3% річних за період з 17.01.2010 р. по 10.08.2010 р. = 40032,87грн. х 3% х 206дн. : 365дн. = 677,82грн.

3% річних за період з 10.08.2010 по 16.08.2010 року = 30032,87грн. х 3% х 7дн. : 365дн.= 17,3 грн.

3% річних за період з 16.08.2010 по 27.08.2010 року = 20032,87грн. х 3% х 12дн. : 365дн. = 19,8 грн.

3% річних за період з 27.08 по 07.09.2010 року = 8032,87 грн. х 3% х 12дн. : 365дн. = 8грн.

Загальна сума 3% річних за період з 17.01.2010 року по 07.09.2010 року становить: 677,82 грн. + 17,3 грн. + 19,8 грн. + 8 грн. = 722,92 грн.

Розрахунок суми 1977,52 грн.- інфляційних від простроченої заборгованості за договором банківського вкладу № НОМЕР_1 є наступним :

сума інфляційних за січень(101,8), лютий(101,9), березень(100,9) 2010 року від простроченої суми 40032,87 грн. складає 1881,13 грн.;

сума інфляційних за серпень 2010 року (101,2) від простроченої суми 8032,87 грн. складає 96,39 грн.;

всього розмір суми інфляційних від простроченої заборгованості за договором № НОМЕР_1 складає 1977,52 грн. (1881,13 грн. + 96,39 грн.).

Колегія суддів не погодилась з аналогічними розрахунками, зробленими представником ПАТ «КБ «Володимирський», так як вважає, що немає підстав зменшувати нараховані позивачу за попередні періоди суми інфляційних у тих місяцях, у яких гривня не знецінювалась. В той же час з розрахунку представника банку вбачається, що нараховані позивачу інфляційні у січні-березні 2010 р. необґрунтовано були зменшені за рахунок індексів інфляції у квітні-липні 2010 року ( у квітні індекс інфляції складав 99,7; у травні- 99,4; у червні-99,6 і у липні- 99,8).

За наведених вище обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про відповідальність ПАТ «КБ «Володимирський» за порушення грошових зобовязань у більших сумах, аніж зазначено в цьому рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як убачається з укладених сторонами договорів банківського вкладу за порушення зобов'язання відшкодування моральної шкоди договорами не передбачено.

У позовній заяві ОСОБА_2 просила стягнути моральну шкоду в тому числі і відповідно до Закону України Про захист прав споживачів. Проте п. 5 ст. 4 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, лише у випадках, передбачених законодавством. В той же час стягнення моральної шкоди у спірних правовідносинах діючим законодавством не передбачено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що з підстав, зазначених у позовній заяві, позов про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню. Інші обставини, на які посилалась ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції, які на її думку є підставою для задоволення цих позовних вимог, не були підставою позову у даній справі, не були предметом дослідження у цій справі в суді першої інстанції, тому відповідно до ст. 303 ЦПК України не можуть бути предметом обговорення і судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.п.3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 червня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково .

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» на користь ОСОБА_2 72,72 долари США та 722,92 грн. - три проценти річних від прострочених сум, а також 1977,52 грн.-інфляційних.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити у звязку з їх необгрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» на користь ОСОБА_2 240 грн. - повернення сплачених витрат на ІТЗ.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів .

Головуючий -

Судді -