Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2- 248/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

«17» грудня 2010 року м. Кагарлик

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Даценко К.М.

З участю представників: ОСОБА_1

ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору позики не дійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості., суд, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору позики не дійсним та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій позивач просить суд винести рішення, яким визнати договір позики, укладений 07 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3553 недійсним, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 500000, 00 грн. (П'ятсот тисяч гривень 00 копійок), покласти на Відповідача витрати по сплаті державного мита за подання позовної заяви та сплату інформаційно-технічного збору за розгляд цієї позовної заяви.

Також на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якій позивач зустрічного позову просить суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики у сумі 1 400 778,99 грн.

Так, в судовому засіданні позивач первинного позову ОСОБА_6 пояснив суду, що що 07 травня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір позики №3553 на суму 886997 грн. 15 коп., який було завірено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (м. Київ, вул. Борисоглібська, 11 тел. 463- 77-13).

Цей договір на його думку є недійсним, тому що виконання даного правочину не передбачало дії позики і ніяких коштів позивачеві ніхто не позичав. Даний договір мав на меті вимагання від позивача до дати 07 червня 2008 року ніби то зниклих коштів, у викраденні яких позивача обвинувачувався з тих підстав, що працював на випробувальному терміні у СПД ОСОБА_4 комірником без оформлення договору про працевлаштування та договору про матеріальну відповідальність.

Цей договір позики був підписаний проти йогог волі під впливом насильства із застосуванням психічного тиску та погроз, які вчинялись відповідачем ОСОБА_4В та його кумом ОСОБА_7 щодо нього особисто та його близьких. Щоб припинити цей тиск, під страхом смерті, він підписав даний договір, бо мав надію, що після перевірки складу це питання вирішиться.

Крім вищезгаданих погроз та залякувань, проти нього була порушена кримінальна справа за заявою кума СПД ОСОБА_4 - ОСОБА_7, який звинувачував нього у викраденні телефонів та грошей на суму 175643,00 дол. США.

На підставі цього договору позики Відповідач стверджував причетність позивача до викрадення.

У ході судового розгляду даної кримінальної справи, не встановлено вини позивача у інкримінованих йому злочинах, позивача звільнено з-під варти та справу повернуто на додаткове розслідування.

Крім того, у постанові Солом'янського районного суду м. Києва, зазначається, що його позивача на вчинення даного правочину позики не було.

Це підтверджував неодноразово у судових засіданнях і Відповідач ОСОБА_4 (звукозаписи додаються).

Волевиявлення, яке має місце у даному правочині, відображає волю відповідача ОСОБА_4В та його кума ОСОБА_7, які здійснювали вплив на позивача шляхом залякування, загрозою вбивства, а також погрозами близьким позивача з метою безпідставного отримання від нього вище означеної суми.

За цей час він зазнав тяжких моральних та фізичних страждань, перебуваючи у стані постійного стресу та переживань за себе та долю його близьких.

Його здоров'я серйозно підірване всім пережитим та утриманням під вартою.

Його життя зазнало тяжкого зламу, позивач залишився без роботи, але найстрашніше, що він зневірений у людях.

На сьогодні він проходе медичне обстеження, бо потребує серйозного лікування та оздоровлення. Завдану йому моральну шкоду оцінює у п'ятсот тисяч гривень.

На підставі вищевикладеного позивач первинного позову ОСОБА_6 просить суд винести рішення, яким визнати договір позики, укладений 07 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3553 недійсним, стягнути з ОСОБА_4 моральну шкоду у сумі 500000, 00 грн. (П'ятсот тисяч гривень 00 копійок), покласти на Відповідача витрати по сплаті державного мита за подання позовної заяви та сплату інформаційно-технічного збору за розгляд цієї позовної заяви.

Представник ОСОБА_3, - ОСОБА_1 первинний позов підтримала в повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач по первинному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_4 проти первинного позову заперечує, та просить винести рішення, яким задоволити зустрічний позов, обгрукнтовуючи свою позицію наступним.

07 травня 2008 року між ним та Відповідачем було укладено договір позики грошей, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно п. І якого ОСОБА_6 позичив у нього кошти у розмірі 176643,00 доларів США, що на момент укладення договору складало 886997,15 грн., строком до 07 червня 2008 року

У вказаний термін Відповідач на порушення свої договірних зобов'язань та ст.ст. 529 та 1049 ЦК України позику не повернув, на його прохання про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-ггравовим актом.

Станом на 07 травня 2010 року офіційний курс долару США, встановлений Національним Банком України, становить 7,93 грн. за І долар США.

Таким чином, заборгованість Відповідача станом на 07 травня 2010 року становить 1400778,99 грн.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст. 88,213 ЦПК України позивач зустрічного позову ОСОБА_4 просить суд винести рішення,яким стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики у сумі 1 400 778,99 грн.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 К.О. проти первинного позову заперечує та просить суд винести рішення, яким задоволити зустрічний позов.

В судовому засіданні третя особа, - ОСОБА_5 зазначила, що при посвідчені договору позики грошей між гр. ОСОБА_4 гр. ОСОБА_3 під час підписання цього договору гроші не передавалися у її присутності, а в п.1 Договору вкралася помилка: замість «під час підписання» треба читати «до підписання цього Договору». Сторони за цим договором свідчили мені, що гроші, зазначені в цьому договорі, ОСОБА_3 вже отримав від ОСОБА_4

Відповідно, судом встановлено, що при укладанні договору позики кошти не передавалися, як того вимагають умови договору.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засідання не змогла пояснити суду обставини щодо передачі чи не передачі коштів під час укладання договору позики грошей.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, представників, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору позики не дійсним та у відмовленні позовних вимог зустрічного позову за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Що стосується первинного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору позики не дійсним та стягнення моральної шкоди, то в даному випадку суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову, а саме, - щодо визнання договору позики не дійсним, то дані позовні вимоги слід задовольнити, що стосується стягнення моральної шкоди, то в даній частині позовних вимог слід відмовити. Дане рішення по первинному позову суд обґрунтовує наступними доказами та нормами матеріального та процесуального права.

07 травня 2008 року сторони: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підписали договір позики, завірений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 (м. Київ, вул. Борисоглібська, 11 тел. 463- 77-13) за №3553 на суму у 886997 грн. 15 коп. еквіваленту 175 643,00 дол. США.

Позивач ОСОБА_3 у позовній заяві стверджує, що за договором позики кошти йому не передавались, а підписання договору було викликано вчиненням тиску на нього з боку відповідача ОСОБА_4 та погрозою відкриття кримінальної справи за фактом викрадення товару у СПД ОСОБА_4, у якого він працював на 6 місячному випробувальному терміні, без укладення трудового договору.

ОСОБА_4 заперечував будь-яке відношення договору позики до кримінальної справи №1-137/2009 і заявив зустрічний позов про стягнення боргу за договором, збільшивши боргове зобов'язання, попередньо ним подане через нотаріуса ОСОБА_5

На запит Кагарлицького районного суду Київської області до прокуратури Солом'янського району міста Києва, якій на додаткове дослідування направлено матеріали кримінальної справи №1-137/2009 по обвинуваченню ОСОБА_3, отримано звукозапис судових засідань Солом'янського районного суду міста Києва у кримінальній справі №1-137/2009.

На даний звукозапис №20090219 у витязі: 34.54 - 36 хв. ( файл №2), свідчить про надання відповідачем ОСОБА_4 неправдивих свідчень у цивільній справі, які протирічать його показам у кримінальній справі і стосуються причин підписання даного договору позики у нотаріуса. У них ОСОБА_4 стверджує, що для підстраховки примусив ОСОБА_3 підписати у нотаріуса договір позики на суму еквівалентну 175. 643,00 дол. США, ніби викрадену у нього.

Як свідчать матеріали звукозапису, позивач ОСОБА_3 дійсно працював без укладення трудового договору на випробувальному терміні у відповідача ОСОБА_4 У зв'язку із закінченням 06 травня 2008 року випробувального терміну, мало б вирішуватись питання його офіційного зарахування на роботу, але несподівано виникли проблеми із недостачею. Обставини підписання оспорюваного договору позики такі:

У кінці робочого дня 5 травня 2008 року ОСОБА_3 із відповідачем ОСОБА_4 перевірили склад, який без зауважень прийняв ОСОБА_4 Проте, на наступний день, 6 травня 2008 року, відповідач ОСОБА_4 раптом проводить інвентаризацію у єдиний вихідний за шість місяців ОСОБА_3, і виявляє, тільки йому відому, нестачу коштів та товарів. У відсутність ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4 складає інвентаризаційний акт, і в цей же день відвідує нотаріуса ОСОБА_5, із якою намагався домовитись про завірення нею розписки про позику, що із свого боку, підтвердила і нотаріус ОСОБА_5

На наступний день, 7 травня 2008 року, відповідач ОСОБА_4 із кумом ОСОБА_7 привозять позивача ОСОБА_3 до Солом'янського РУГУ МВС України у м.Києві до їх знайомого, який працював на той час старшим оперуповноваженим. Шляхом залякуванням у службовому кабінеті Манжоли та погрозами відкриття кримінальної справи, разом вони примушують ОСОБА_3В до підписання договору позики: «...Ти подпишешь бумаги, и ми тебя трогать не будем» (звукозапис кримінальної справи №20091015 витяг 08.37 хв. - 12.30, файл №2).

Позивач ОСОБА_3, розуміє, що йому не лише не світить робота, але, що під загрозою опинився він і всі його близькі, бо ОСОБА_4В вимагає переписати на себе їх майно, а ст. оперуповноважений Манжола обіцяє відкрити кримінальну справу проти нього. Під тиском обставин, які зненацька звались на нього, він, не оговтавшись від звинувачень та погроз, підписує 07 травня 2008 року імпровізований договір позики із відповідачем ОСОБА_4, не отримавши жодної копійки за цим договором. Про саму суму договору позики у 175 643,00 дол. США еквіваленту 886997 грн. 15 коп. він дізнається лише у нотаріуса, коли відповідач ОСОБА_4 назвав її нотаріусу.

Із показів нотаріуса ОСОБА_10: «Суму позики називав ОСОБА_4В.»

Із показів ОСОБА_3 «Суми позики я не знав, а її прочитав із якогось папірця ОСОБА_4В.»

Після підписання 07 травня 2008 року у нотаріуса ОСОБА_5 договору позики Солом'янським РУГУ МВС України в м.Києві видається постанова від 15 травня 2008 року про відмову у порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_3

Докази: звукозаписи матеріалів кримінальної справи :

звукозапис №20090219: витяг 57.43 - 59.40 хв. (файл №1) - покази слідчого Дончика;

звукозапис № 20100111: витяг 02.27-02.50хв. (файл №3) - покази слідчого Перепелиці;

витяги 21.05-21.19 хв. та 31.02-32.46 хв. (файл №3) - дослідження матеріалів кримінальної справи, де йдеться про постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі договору позики на а.с.18, 20 т.1.

звукозапис №20100111 витяги 35.25- 36.42 хв. та 39.09 хв. (файл №4) - аналіз

адвокатом ОСОБА_1 доказу: договору позики.

звукозапис №20100121 витяг 02.33-02.41 хв. (файл №5) - із постанови Солом'янського районного суду м. Києва про обставини підписання договору позики.

Суд дає належну оцінку дослідженим у справі доказам та робить логічно обґрунтовані висновки.

Даний договір позики є недійсним внаслідок недотримання сторонами вимог закону в момент його укладення, бо відповідач ОСОБА_4 не мав наміру позичати кошти ОСОБА_3, і ніяких коштів, насправді, ніколи не передавав. Підписував цей договір з ОСОБА_3 лише, як він заявляє, для підстраховки витребування від ОСОБА_3 ніби то викрадених ( при цьому невідомо ким) коштів та товарів на цю суму.

Отже, чинник специфічного душевного стану, що спонукав ОСОБА_3 до вчинення 07 травня 2008 року правочину у нотаріуса ОСОБА_5 спричинений фактом погрози відкриття кримінальної справи проти нього за підозрою у вчиненні злочину за ч.5 ст.185 ККУ. Після підписання договору позики справу реально закрили, що підтверджується відповідною постановою на а. с. 18, 20 т.1 кримінальної справи.

Проте кримінальна справа була вдруге відкрита після закінчення терміну повернення коштів за договором позики. Згідно з її матеріалами ОСОБА_3 підозрювався у викраденні майна з приміщення складу на вул.. Новопольовій, 24, що належав ОСОБА_4, а саме мобільних телефонів та коштів на загальну суму 172.225 дол. США. Підписаний договір позики включав також покриття ОСОБА_3 витрат за нотаріальні послуги, і таким чином збільшив суму боргу до 175.643 дол. США.

Докази: Звукозаписи судових засідань матеріалів кримінальної справи №1-137/09 Солом'янського районного суду м. Києва, надані Солом'янською районною прокуратурою м. Києва на запит Кагарлицького районного суду та витяги звукозаписів, підготовлених адвокатом ОСОБА_1, що долучені до матеріалів справи за її клопотанням.

Допитана у судовому засіданні третя особа нотаріус ОСОБА_5 показала, що за день до підписання договору у неї консультувався щодо завірення розписки ОСОБА_4, бо йому ніби хтось був винен. А на наступний день 07 травня 2008 року вона посвідчила договір позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Також нотаріус ОСОБА_5 пояснила, що до тексту договору вкралася помилка, ніби кошти передані у її присутності, а насправді ніяких коштів у її присутності ОСОБА_4 ОСОБА_3 не передавав. Суму позики під час оформлення договору їй називав ОСОБА_4 Це ж підтвердив позивач ОСОБА_3, і на питання: «Чи була відома Вам сума позики на момент підписання договору у нотаріуса?», - відповів: «Ні, сума мені не була відома. Цю суму з листка зачитав ОСОБА_4В.»

Інший свідок у справі - дружина відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 показала, що до дня підписання договору позики у нотаріуса ОСОБА_5 вони із чоловіком ніяких коштів ОСОБА_3 не передавали. Не викликає сумнівів в об'єктивній достовірності цей доказ. Вона, як дружина, була в курсі всіх справ і фінансових питань свого чоловіка, і саме тому й була присутньою у нотаріуса в день підписання договору позики. Точність її спостережень та твердість пам'яті адекватні відтворенню подій її чоловіком, бо вона підтвердила, що саме 07 травня 2008 року під час підписання договору позики у нотаріуса передавались ОСОБА_3 кошти її чоловіком, проте не пам'ятала, ні в який саме момент це відбулося, і не могла пригадати, де і в чому знаходились гроші під час їх передачі, та в яких купюрах вони були.

Правовий висновок з аналізу фактичних обставин справи обґрунтовується судом з посиланням на конкретну норму закону:

Першою ознакою правочину у ч. 1 ст. 202 ЦК названа «дія», а другою ознакою є його вольовий характер. Якщо особа вчинила дію підписання договору позики під фізичним чи психічним тиском іншої особи або тяжких для неї обставин, коли вона не розуміла значення своїх дій, ця дія вважається правочином завдяки правовій презумпції, а не як наслідок дійсного, справжнього волевиявлення. Також правочин є недійсним, якщо він стосувався речі, якої на момент його вчинення не існувало.

У ч. І ст.215 підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. І-З, 5,6 ст.203 ЦК України. А згідно із ч.З ст.215 ЦК, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки, у завіреному приватним нотаріусом ОСОБА_5 правочині -договорі позики - не передбачено головного - дії самої позики, що виражена у фактичній передачі коштів, то вимога повернення позики за таким договором виглядає нікчемною. Договір позики, у якому не має місця факту передачі коштів, має всі підстави визнання його у судовому порядку недійсним.

Вся сукупність причин і наслідків, досліджуваних при розгляді даної справи призводять до логічного висновку про недійсність договору позики.

Юридична оцінка обставин справи:

Очевидним є підписання договору позики позивачем ОСОБА_3 під тиском, що чинив на нього відповідач ОСОБА_4 після проведення інвентаризації у відсутність ОСОБА_3, результати якої суперечили перевірці та прийнятті ним складу напередодні. Цей тиск також виразився у залякуванні колишнім працівником правоохоронних органів та подальшим шантажем у відкритті кримінальної справи.

Поведінка ОСОБА_4 була неправозгідною і суперечила принципу справедливості, бо не сприяла добросовісності у відносинах між людьми. Підписання договору позики ОСОБА_4 відбулось не з метою надання коштів у позику, а лише для «підстраховки» ніким не доведеної крадіжки.

Отже мотив вчинення даного правочину ОСОБА_3 був породжений рядом важких обставин та загрозою відкриття кримінальної справи за обвинуваченням у крадіжці, а для відповідача ОСОБА_4 метою «підстраховки» недоведеної крадіжки підписаним договором позики.

А ч.З ст.204 ЦК законодавець прямо передбачає, що волевиявлення учасника правочину мусить бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правові наслідки недотримання цієї вимоги закону передбачено ст.231, 233 ЦК України.

Згідно із ч.З ст. 215 «якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним». Відповідною правовою підставою ЦК визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, установлених частинами 3,5,6 ст. 206 ЦК, тобто вимог щодо волевиявлення учасника правочину, щодо настання реальних правових наслідків правочину.

За таких обставин дії позивача ОСОБА_3 при підписанні договору позики не можуть об'єктивно відображати внутрішню волю суб'єкта цивільних правовідносин в досягненні бажаного юридичного результату.

Відповідно до ч.І ст.16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно із п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з порушенням прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 зазначеної Постанови при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно із ч.З ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Суд критично відноситься до заявленої позивачем ОСОБА_3 моральної шкоди від пережитих ним фізичних та моральних страждань, що настали в результаті безпідставних обвинувачень та тиску з боку відповідача ОСОБА_4, залякувань та погроз, що реально справдились після спливу терміну повернення коштів за договором, то згідно положень ст. 23 ЦК України, які є нормою загальної дії, право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинно застосовуватись у всіх випадках її заподіяння. Крім того, у гл.82 ЦК проводиться ідея, що такий вид шкоди повинен відшкодовуватися кожному, кому він завданий, що відповідає принципу справедливості та розумності.

Суд вважає, що позивачем первинного позову ОСОБА_3 в судовому засіданні не підтверджено належним чином глибину фізичних і душевних страждань, пережитих ОСОБА_3 із 2008 і до 2010 року з вини відповідача, що виявились на думку позивача у протиправному та безпідставному обвинуваченні ОСОБА_4 свого працівника, виготовлення ним фальшивих доказів для порушення кримінальної справи органами слідства, які у судовому порядку були визнані недопустимими і за цих обставин справа повернута на додаткове дослідування, а також позбавлення ОСОБА_3 всіх можливостей самореалізації через безпідставну підозру у крадіжці та шахрайстві, із врахуванням вимог розумності і справедливості (ч.З ст.23 ЦК України) і був визначений ним розмір моральної шкоди.

Відповідно, врахувавши сві вищенаведені докази та горми закону, суд остаточно приходить до висновку щодо часткового задоволення позову ОСОБА_3В про визнання договору позики недійсним та відшкодування моральної шкоди, а саме, - визнати вищевказаний договір позики не дійсним, щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6, то в даному випадку суд відмовляє в задоволення позову в повному обсязі, обґрунтовуючи своє рішення наступними доказами та нормами матеріального та процесуального права.

Так, судом в с удовому засіданні встановлено, що під час підписання та укладення договору позики було порушено вимоги ст.ст. 203, 209 ЦПК України, зокрема, згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено в судовому засіданні з показів позивача ОСОБА_3, третьої особи, - ОСОБА_5 договір позики грошей було укладено без передачі грошей, тому обставину суд оцінює як таку, яка прямо вказує на нікчемність такого договору, та на ту обставину, яка вказує, що даний договір був укладений про очі, тобто, як такий, який не тягне за собою ніяких юридичних наслідків та виникнення зобов»язань між сторонами.

Крім вищезазначеного, суд наголошує на тій обставині, що сама третя особа, - ОСОБА_5, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу вказала, що кошти під час підписання договору не передавалися, хоча даний факт прямо вказано в договорі про позику грошей, що суд розцінює як пряме порушення з боку третьої особи Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/882, тому таке порушення інструкції тягне за собою не дійсність правочину.

Згідно ч. 3 ст. 209 ЦК України нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встновленим ст. 203 ЦК України.

Відповідно, судом в даному порядку застосовується положення ст. 215 та ст. 216 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦПК України недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю.

Згідно ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред»явлена будь якою заінтересованою особою..

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Що стосується судових витрат, то суд на підставі ст. 80 ЦПК України приходить до висновку щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачені останнім кошти в сумі 120 грн. за інформаційно технічне забезпечення справи та 51 грн. сплаченого державного мита по первинному позову, та стягнення з ОСОБА_4 на користь держави 1700 грн. державного мита.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору позики не дійсним, - задовольнити частково.

Визнати не дійсним договір позики грошей, укладений 07 травня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за № 3553.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачені останнім кошти в сумі 120 грн. за інформаційно технічне забезпечення справи та 51 грн. сплаченого державного мита.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1700 грн. державного мита.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Закаблук