Справа № 2-2298/10
Провадження № 2-2298/10
РІШЕННЯ

Іменем України

02.04.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва,

у складі: головуючого судді - Притуляк І.О.,

при секретарі - Демянюк І.А., Філіповій Т.П., Лівенцевій А.П.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» про визнання незаконними дій, стягнення незаконно утриманих коштів та компенсації моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» про визнання незаконним наказу №70 від 05.06.2009 року про накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді утримання з заробітної плати у розмірі 3296,70 грн. у подвійному розмірі; стягнення з відповідача на його користь грошових коштів утриманих з заробітної плати за період з липня по листопад 2009 року у розмірі 1348, 91 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що працює водієм на КП «Автотрансобслуговування», в серпні 2009 року йому стало відомо, що 05 червня 2006 року директором підприємства було винесено наказ, про відрахування 20% його заробітку щомісячно, з тих підстав, що ним було допущено перевитрату пального у розмірі 333 літрів. Посилаючись на те, що керівництвом підприємства було порушено вимоги трудового законодавства, оскільки з ним не було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, а отже матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди він може нести тільки за рішенням суду, а також на те, що про рішення щодо стягнення з нього грошових коштів керівництвом підприємства його не було повідомлено у встановленому законом порядку, просив позов задовольнити.

В обґрунтування вимог по відшкодуванню завданої йому моральної шкоди, зазначив, що у звязку з тим, що він не у повному обсязі з серпня 2009 року отримує заробітну плату, йому додатково доводиться докладати зусилля для організації життя його сімї, що призводить до порушення нормального життєвого спілкування та звичайного укладу життя.

У судовому засіданні позивач та його представник просили поновити строк звернення до суду з позовною заявою за захистом порушених трудових прав та стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на поважність його пропуску з тих підстав, що ОСОБА_1 вважає, що керівництвом підприємства було порушено законодавство про оплату праці, та в даному випадку строк позовної давності відсутній. Також уточнив позовні вимоги відмовився від позову у частині визнання незаконним наказу №70 від 05.06.2009 року. Просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо стягнення частини грошових коштів з його заробітної плати; стягнути з відповідача на його користь утриманні грошові кошти за період з липня 2009 року по лютий 2010 року у розмірі 2561,17 грн та компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що стягнення з ОСОБА_1 вартості нестачі пального проводиться на підставі наказу №70, винесеного у відповідності до вимог ст..136 КЗпроП України, при цьому розмір збитків було визначено у відповідності до положень Постанови КМУ від 22.01.1996 року №116.

В задоволенні позову просила відмовити у звязку з пропуском позивачем без поважних причин строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 працює на підприємстві КП «Автотрансобслуговування» водієм другого класу з 20.05.2005 року, згідно наказу №14-О від 20.05.2005 року. Письмовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між позивачем та підприємством не укладався. За ОСОБА_1 закріплено транспортний засіб «Форд Скорпіо», 1989 року випуску державний номер 555-07НК. Висновком Державного автотранспортного НДПІ Міністерства транспорту та звязку України від 20.04.2006 року №1/421-3 (надалі висновок №1/421-3) встановлено тимчасову базову лінійну норму витрати палива для даного автомобіля, що знаходиться на балансі КП «Автотрансобслуговування» 8,8 літрів бензину на 100 км.

28.05.2009 року при перевірці підприємства КРУ в Миколаївській області, було проведено зняття замірів залишків пального та даних показників спідометрів транспортних засобів, які знаходяться на балансі КП «Автотрансобслуговування». За результатами перевірки було складено акт від 28.05.2009 року про нестачу пального на транспортному засобові «Форд Скорпіо», 1989 року випуску державний номер 555-07НК, яка в розрахунку, відповідно до висновку №1/421-3, склала 333 літри.

05 червня 2009 року по підприємству було видано наказ №70 на підставі якого, з заробітної плати позивача стали проводити утримання суми нестачі пального в кількості 333 літри по ціні 4,95 грн. з ПДВ та застосуванням коефіцієнту №2 у розмірі 3296,70 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений наказ було видано на підставі акту інвентаризації зняття залишків пального від 28.05.2009 року, висновку №1/421-3, пояснювальної записки головного механіка ОСОБА_7 від 09.06.2009 року, пояснювальної самого водія ОСОБА_1 від 15.06.2009 року, пояснювальної записки інженера по експлуатації автотранспорту ОСОБА_4 від 10.06.2009 року та актів зняття залишків пального станом на 02.03.2009 року та 01.04.2009 року.

Згідно акту від 05.06.2009 року, складеного за підписами головного механіка ОСОБА_8, головного бухгалтера ОСОБА_9 та бухгалтера ОСОБА_10 ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом та від підпису відмовився. Однак, допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що акт було складено не 05.06.2009 року, а в інший день, після того як позивач в різні дні декілька разів відмовлявся від підпису про ознайомлення з наказом.

Також суду було надано листок непрацездатності №161361, з якого вбачається, що позивач з 25.05.2009 року по 12.06.2009 року перебував на лікарняному, а отже дійсно не міг знаходитися на робочому місці 05.06.2009 року, та бути ознайомлений з наказом.

При цьому показання, допитаної у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5, яка пояснювала, що ОСОБА_1 було відкликано з лікарняного, і він був ознайомлений з наказом №70 05.06.2009 року, але від підпису відмовився, про що саме 05.06.2009 року було складено в її присутності зазначений акт, суд сприймає критично, так як вони спростовуються, як дослідженим у судовому засіданні лікарняним листом позивача, так і поясненнями свідка ОСОБА_9

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснила, що за час її роботи на підприємстві на посаді інженера по експлуатації транспорту в період з вересня 2006 року по грудень 2009 року, ОСОБА_1 неодноразово звертався до неї та директора підприємства з усними зверненнями стосовно того, що автомобіль «Форд Скорпіо», 1989 року випуску державний номер 555-07НК витрачає більше бензину, чим встановлено висновком №1/421-3, однак звернення було проігноровано.

В подальшому на підприємстві було проведено контрольні виміри витрат пального зазначеним автомобілем, та згідно акту від 25.08.2009 року встановлено, що реальна витрата пального автомобілю «Форд Скорпіо», 1989 року випуску державний номер 555-07НК більша ніж встановлено нормою, передбаченою висновком №1/421-3 на 3,2 літра.

Тобто в порушення вимог ст..131 КЗпроП України керівництвом підприємства не було створено позивачу умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого йому майна.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що директором КП «Автотрансобслуговування» при винесені наказу №70 від 05.06.2009 року, на підставі якого, з позивача проводяться відрахування з заробітної плати, було винесено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки відповідно до вимог ст..130 КЗпроП України матеріальна відповідальність працівника встановлюється тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

При цьому порядок покриття шкоди встановлено ст..136 КЗпроП України, відповідно до якої розпорядження власника або уповноваженого ним органу, керівника підприємства, установи, організації може бути винесено тільки стосовно покриття шкоди, що не перевищує середньомісячного заробітку працівника. У решті випадків покриття шкоди проводиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до відповідного суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що діями відповідача по відрахуванню сум в рахунок покриття матеріальної шкоди, з заробітної плати позивача дійсно порушені права та гарантії останнього, передбачені трудовим законодавством при покладенні на працівника матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну підприємству.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем без поважних причин було пропущено тримісячний строк звернення до суду за вирішенням зазначеного трудового спору, встановлений ст..233 КЗпроП України, оскільки, як передбачено ст..136 КЗпроП України, у разі незгоди працівника з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в поряду, передбаченому законодавством. А предмет та підстави позовних вимог ОСОБА_1 полягають саме у незгоді з самим відрахуванням, а не з порушенням обмеження розміру відрахувань з заробітної плати.

Доказів поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст..233 КЗпроП України, ст.ст. 5-8. 10, 11, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Автотрансобслуговування» про визнання незаконними дій, стягнення незаконно утриманих коштів та компенсації моральної шкоди - відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів з моменту винесення. Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Миколаївської області у строк та порядку, передбаченому ст.ст.294.296 ЦПК України.

СУДДЯ: І.О.ПРИТУЛЯК