Справа № 2-486/09 Провадження № 22-662/2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 березня 2010 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Луценка В.В.

Суддів: Гуцола П.П. Денишенко Т.О.

При секретарі: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судового засідання апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Тернівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третіх осіб ОСОБА_5, КП «Тульчинське МЕТІ» про стягнення витрат на будівництво криниці, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2009 року,

Встановила:

03 жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського райсуду Вінницької області з позовом до Тернівської сільської ради, ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_5, Тульчинського МЕТІ про стягнення витрат на будівництво криниці ( а. с. 2-3 ).

В ході судового розгляду справи позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тричі змінювалися заявлені позовні вимоги ( а. с. 88-89, 206-208, 241-242 ), останні мотивували тим, що проживають і мають домоволодіння розташоване по вул. Леніна, 198 в с. Тернівка Крижопільського району Вінницької області.

В 1993 році по вул. Леніна, 196 «а» в с. Тернівка Крижопільського району Вінницької області ОСОБА_1 разом із колишнім власником ОСОБА_6 на земельній ділянці останнього побудували криницю для спільного користування вартістю 15305,00 грн., затрати на спорудження якої понесли в рівних долях, кожний по 7652,50 грн. Після смерті ОСОБА_6 нові власники будинку з погоспо- дарськими будівлями № 198 «а» по вул. Леніна в с. Тернівка Крижопільського району Вінницької області перешкоджають їм користуватися криницею. Оскільки криниця будувалась ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за спільні кошти просив судстягнути на його користь витрати по будівництву криниці розташованої на межі земельних ділянок № 198 і 196 «а» по вул. Леніна в с. Тернівка Крижопільського району Вінницької області в розмірі 7652,50 грн.

Рішенням Крижопільського райсуду Вінницької області від 21.12.2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовлено ( а. с. 298-299 ).

Не погодившись з ухваленим рішенням у справі, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку ( а. с. 315-316 ). Вказує на невідповідність висновків фактичним обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо ), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованоссті є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи. Суд повинен кожен доказ проаналізувати, оцінити його достовірність та допустимість.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що 08 серпня 2000 року спадкоємці: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 після смерті батька продали ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями № 196 «а» по вул. Леніна в с. Тернівка Крижопільського району Вінницької області ( а. с. 41 ). З договору купівлі-продажу від 19 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 579 ( а. с. 90 ) вбачається, що ОСОБА_5 продала зазначений будинок ОСОБА_3, до складу якого входила криниця.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 381 ЦК України у разі відчудження житлового будинку вважається, що відчуджується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що криниця розтало- вана на земельній ділянці ОСОБА_3, що підтверджується актом про погодження межових знаків на присадибній ділянці ( а. с. 91 ). Пунктом 2.5. Інструкції з обліку необоротних активів бюджетних установ, затвердженою наказом Державного казначейства від 17.07.2000 року № 64 ( зареєстрованим в Міністерстві юстиції 31.07.2000 року за № 459/4680 ) передбачається, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю ( сарай, паркан, колодязь ), становлять разом з нею один інвентарний обєкт.

Таким чином, надвірні споруди, що обслуговують будівлю є приналежними речами, тобто є нерухомим майном, що призначене для обслуговування іншої речі і повязане з нею спільним призначенням, утворюючи при цьому одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням.

Оцінивши в сукупності встановлені факти і обставини, суд першої інстанції виходив з того, що колодязь нерозривно пов'язаний з землею, має функціональне значення, тому є нерухомим майном і знаходиться в правомірному користуванні, володінні та розпорядженні відповідачів. Судом першої інстанції правомірно була не прийнята до уваги позиція позивачів вартості криниці, розрахунки якої проводилися в 1993 році в валюті купонно-карбованцями, які взагалі не відповідають вартості криниці на день вирішення спору.

В оскаржуваному судовому рішенні зроблено правомірні, обгрунтовані та справедливі висновки щодо відмови в позовних вимогах ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення витрат на будівництво криниці. Даний позов не доведений, не знайшов свого законного підгрунтя, тому в його задоволенні судом правомірно відмовлено.

Відповідно до ч. З ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи дану справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції ухвалив рішення, виходячи з доводів і заперечень сторін з врахуванням принципу їх змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Судом повно і всебічно зясовано обставини справи, котрі мають для неї значення, дана належна правова оцінка зібраним доказам. Суд визначився із заявленими позовними вимогами і ухвалив правомірний висновок згідно загальних засад цивільного законодавства України, при цьому правильно застосував норми матеріального права, не порушивши вимог процесуального права. Судове рішення мотивовано відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, необгрутовані і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 21 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.