Приморський районний суд м. Маріуполя
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2010 року М.Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого - судді Дзюба М.В., при секретарі - Петрухіной Т.Л.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача за основним позовом ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за основним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про захист права власності на земельну ділянку, та зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Маріупольської міської ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Управління Держкомзему в М.Маріуполі про визнання недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки та державних актів про право власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд зобов'язати відповідача ОСОБА_9 поновити стан земельної ділянки за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, який існував до порушення його права власності на зазначену земельну ділянку, шляхом знесення відповідачем за його рахунок розташованого на ділянці гаража.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_8 доповнив позовні вимоги, просив суд зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_2 поновити стан земельної ділянки за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, який існував до порушення його права власності на зазначену земельну ділянку, шляхом знесення відповідачем за його рахунок розташованого на ділянці гаража.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись із зустрічним позовом, в якому просили суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки АЕА №212332 від 13.04.2001 рокук та Державний акт про право власності на земельну ділянку №01.09.162.04101 в частині 50 кв.м..

В судовому засіданні представник позивачів за зустрічним позовом надав заяву про доповнення позовних вимог, в якій також просив суд окрім раніше заявлених позовних вимог визнати частково недійсним Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий на ім.'я ОСОБА_7 на підставі рішення Маріупольської міськради від 19.08.1998 року №220/4, зареєстрований в Книзі запису держаків за №1701№1468 - в частині 50 кв.м..

В суді представник позивача за основним позовом ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги ОСОБА_8 та просила їх задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення позову ОСОБА_5 заперечувала та просила у його задоволенні відмовити. В обгрунтування посилалась на те, що ОСОБА_7 в користуванні мав земельну ділянку площею 1000 кв.м. за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, яку приватизував та отримав на цю ділянку державний акт про право власності. В подальшому він продав цю земельну ділянку площею 1000 кв.м. ОСОБА_8, який переоформив у встановленому порядку право власності на неї та є за енним власником. ОСОБА_10 не виконав встановлені рішенням Маріупольської міськради вимоги, та приступив до використання земельної ділянки без втримання правовстановлюючих документів на неї та без відведення її в натурі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за основним позовом (позивачів за зустрічним позовом) проти задоволення основного позову заперечував, просив зустрічний позов задовольнити. В обгрунтування посилався на те, що частина земельної ділянки площею 50 кв.м. була вилучена у ОСОБА_7 та виділена ОСОБА_2 у власність, а тому є підстави для визнання частково недійсним ( в частині 50 кв.м.) договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеному між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, та визнання частково недійсними державних актів про право власності на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Представник відповідача за зустрічним позовом - Маріупольської міської ОСОБА_6 до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_7 до суду не з'явився, також надавши заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги не обґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Статею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

ОСОБА_11 положень ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_6 до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради народних депутатів №110/3 від 16.03.1994 року «Про вилучення та надання земельних ділянок громадянам у постійне та тимчасове користування», виконком міської ради вилучив у ОСОБА_7 за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46, земельну ділянку площею 50 кв.м, залишивши йому в користування земельну ділянку площею 1000 кв.м., та дозволивши йому користування надлишками площею 313 кв.м..

Тим же рішенням вилучена земельна ділянка площею 50 кв.м. надана в користування ОСОБА_2 та зазначено йому (п.8.1) оформити техдокументацію на надання земельної ділянки під будівництво гаражу в головному управлінні архітектури та містобудування, а головному управлінню архітектури та містобудування - за замовленням громадян відвести земельні ділянки в натурі та підготувати техдокументацію на будівництво будинків та видати акти на право приватної власності на землю та право постійного користування. (т.Л а.с.29-31).

ОСОБА_11 договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 13.04.2001 року та посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_12, ОСОБА_7 продав, а Ханов придбав у власність земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а. (т.1 .с.6)

01.02.2009 року ОСОБА_8 отримав на своє ім.'я Державний акт про право власності на вищезазначену земельну ділянку площею 0,1000 га (т.1 а.с.7).

Таким чином, Ханов отримав право власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, що підтверджується правовстановлюючим документом -Державним актом про право власності.

ОСОБА_11.152 ч.2 Земельного кодексу України тільки власник або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_8 та його позов задовольняє, зобов'язуючи обох відповідачів ОСОБА_2 поновити стан земельної ділянки за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, шляхом знесення за їх рахунок розташованого на земельній ділянці гаража.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, то суд вважає їх позовні вимоги безпідставними і необгрунтованими та у його задоволенні відмовляє з наступних підстав.

Земельна ділянка площею 50 кв.м. була вилучена у ОСОБА_7 за його згодою та виділена ОСОБА_2 рішенням виконкому Маріупольської міськради №110/3 від 16.03.1994 року.

ОСОБА_11 ч.1, 3, 4 ст.. 17 Земельного кодексу в редакції 1991 року, який діяв на той час, передача земельних ділянок у колективну і приватну власність проводиться ОСОБА_6 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки... Громадяни, зацікавлені у передачі їм у власність земельних ділянок, подають про це заяву до сільської, селищної, міської ОСОБА_6, а у разі відмови - до районної, міської ради народних депутатів, за місцем розташування земельної ділянки. ОСОБА_6 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність, замовляє землевпорядній організації розробку проекту її' відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) радою, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарними органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_6 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими ОСОБА_6 народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31, 32 цього Кодексу.

За ст..22 того ж Земельного кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

ОСОБА_6 до ст..23 цього ж Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується держаними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними ОСОБА_6 народних депутатів.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 приступив до використання земельної ділянки та встановив на ній гараж без відведення її меж в натурі та без отримання правовстановлюючого документа, а тому в теперішній час взагалі не можливо встановити в якому саме місці (прив'язка на місцевості та координати ділянки) йому було надано в користування земельну ділянку площею 50 кв.м. При цьому ані акту відведення в натурі, ані будь-якого іншого належного документу не має та суду не надано, а посилання відповідача на план садибної ділянки суд вважає безпідставним, оскільки той план (т.1 а.с.40) є лише схематичним визначенням місця знаходження гаражу на вилученій ділянці та не містить повної інформації про місце розташування спірної ділянки 50 кв.м. відносно земельних ділянок №46 та №46а по вул..Піонера Балабухи, не містить її координат та кутів на місцевості, та іншої інформації, яка би дозволила встановити певні її межі.

Разом з тим, предметом приватизації ОСОБА_7 та подальшої купівлі-продажу була земельна ділянка площею 0,1000 га. Саме такий розмір - ОД000 га і було виділено за рішенням міськради №110/3 від 16.03.1994 року ОСОБА_7 (з урахуванням вилучених 50 кв.м.), тобто після вилучення йому виділено 0,1000 га, які він в подальшому приватизував та продав.

За таких обставин, суд вважає необгрунтованими доводи відповідачів ОСОБА_2 та їх представника в частині підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу та держаних актів на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки судом не встановлено порушень при приватизації ОСОБА_7 земельної ділянки та подальшого укладення ним договору купівлі-продажу. Посилання представника відповідачів на ст.,230 ЦК України як на підставу для визнання недійсним договору купівлі-продажу, також суд вважає безпідставним, оскільки в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів того, що одна з сторін договору свідомо ввела в оману іншу сторону.

Не навели відповідачі ОСОБА_2 та їх представник належного обгрунтування та не надали доказів для визнання недійсними державних актів на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а тому суд у задоволенні зустрічного позову відмовляє.

Не приймає суд до уваги посилання представника відповідачів за основним позовом про пропуск позивачем строку давності, оскільки вважає його не порушеним , оскільки право власності на земельну ділянку, про захист якого просив суд позивач, виникло у нього в лютому 2009 року, після отримання правовстановлюючого документу на підтвердження його права власності на земельну ділянку.

Задовольняючи основний позов ОСОБА_8, суд відповідно до ст..88 ЦПК України стягує з відповідачів ОСОБА_2 в частковому порядку (в рівних частках) на користь ОСОБА_8 понесені ним та підтверджені документально судові витрати - судовий збір в сумі 17 гривень та витрати на ІТЗ в сумі 120 гривень, в рівних частках, по 8,5 гривень та 60 гривень відповідно з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.10, 57, 59, 60, 212-215 ЦПК України, ст.. 125 126 Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - ЗАДОВОЛЬНИТИ.

Зобов'язати ОСОБА_2 та ОСОБА_5 поновити стан земельної ділянки за адресою: м.Маріуполь, вул.Піонера Балабухи, 46а, шляхом знесення за їх рахунок розташованого на земельній ділянці гаража.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 судові витрати: судовий збір в сумі 17 гривень та витрати на ІТЗ в сумі 120 гривень, в рівних частках, по 8,5 гривень та 60 гривень відповідно з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Маріупольської міської ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Управління Держкомзему в М.Маріуполі, про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13.04.2001 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, виданого на ім'я ОСОБА_8 06.02.2009 року, та визнання частково недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: М.Маріуполь, вул..Піонера Балабухи, 46а, виданого на ім'я ОСОБА_7 25.12.1998 року - ВІДМОВИТИ.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в

М.Маріуполі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його

проголошення, з подальшою подачею апеляційної скарги у 20-денний строк, або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя