Справа № 2-63/2010 р (2-227/09, 2-3837/2008 р)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2010 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

при секретарі Морозовій Н.М.,

за участю:

-представників позивача у первісному позові, відповідача у зустрічному позові ОСОБА_1 та адвоката Ткаченка Олега Петровича,

-представників відповідача у первісному позові, позивача у зустрічному позові ОСОБА_2 та адвоката Пляшка Леоніда Олексійовича,

-відповідача у первісному ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , від імені якої діє її опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договорів недійними, витребування майна, вселення позивача, зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , треті особи Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Ярослав Олексійович, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Іванова Світлана Ярославівна, ОСОБА_3 про визнання договорів удаваними правочинами, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , від імені якої діє її представник ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договорів недійними, виселення і вселення позивача.

В ході судового розгляду позивачка уточнила позов та його вимогам до відповідача ОСОБА_3 про витребування майна.

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_4 на праві власності належало домоволодіння і земельна ділянка по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , будучи психічно хворою людиною, не розуміючи значення своїх дій, уклала договори дарування земельної ділянки та домоволодіння з відповідачкою ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_5 уклала з відповідачем ОСОБА_3 договір купівлі-продажу домоволодіння. Внаслідок того, що домоволодіння вибуло із володіння ОСОБА_4 не з її волі, вона просить визнати недійними договори дарування земельної ділянки та домоволодіння, витребувати на її користь у ОСОБА_3 домоволодіння, визнати за нею право власності на домоволодіння і вселити її в нього.

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про визнання договорів удаваними правочинами. Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_5 придбала у відповідача ОСОБА_4 за 20 тис. доларів США домоволодіння та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи юридично необізнаною людиною, при оформленні угод у нотаріальній конторі позивачка підписала не договори купівлі-продажу, а договори дарування. Просить визнати ці договори удаваними правочинами, які є договорами купівлі-продажу.

В ході розгляду обидві справи були об`єднанні в одне провадження.

Представники ОСОБА_4 на задоволенні її позовних вимог наполягали, давши пояснення відповідно до обставин, викладених в тексті позовної заяви. Позов ОСОБА_5 не визнали, пояснивши, що ОСОБА_4 , укладаючи спірні угоди дарування, перебувала в стані, який позбавляв її розуміти значення своїх дій та керувати ними. Підстав для того, щоб вважати укладені угоди договорами купівлі-продажу немає, тому що не надано відповідних доказів украденої такої угоди, ніяких грошових коштів за домоволодіння ОСОБА_4 від ОСОБА_5 не отримувала.

Представники ОСОБА_5 в судовому засіданні наполягали на задоволенні її позову, позов ОСОБА_4 не визнали, пояснивши, що ОСОБА_4 була в психічно нормальному стані, розуміла, що продає домоволодіння і отримала на нього від ОСОБА_5 кошти. Тому підстав для визнання договорів дарування недійними немає, оскільки ці договори по суті були договорами купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_3 позов ОСОБА_4 не визнав, пояснивши, що придбав на законних підставах у ОСОБА_5 домоволодіння по АДРЕСА_1 і є його законним власником. Підстав для повернення домоволодіння ОСОБА_4 немає.

Треті особи правом на участь у розгляді справи не скористались, надали суду заперечення проти позову ОСОБА_4 , в яких зазначили, що підстав для сумніву у дієздатної ОСОБА_4 при посвідченні договорів не було.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд вважає, що позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_8 не доведений.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належали домоволодіння і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками КП ДОР «Криворізьке БТІ», витягами з реєстру прав власності на нерухоме майно, державним актом на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_4 , яка внаслідок своєї душевної хвороби не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, 02.12.2006 року з відповідачем ОСОБА_5 уклала договір дарування домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., реєстровий № 4289, а 27.12.2006 року з відповідачем ОСОБА_5 уклала договір дарування земельної ділянки площею 0,1124 га, розташованої у АДРЕСА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий номер 14749.

Дані договори дарування є недійними, оскільки ОСОБА_4 згідно акту від 19.01.2009 року № 10 амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної у зв`язку з даною справою, в період даних угод була позбавлена можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок наявного хронічного стійкого психічного розладу у формі атеросклеротичного слабоумства з психотичними включеннями.

Відсутність у ОСОБА_4 в період укладання спірних договорів здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними підтверджується також рішенням суду від 20.07.2007 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною та призначення опікуна, яке було досліджено в ході даної справи.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦПК України недійним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійним за позовом цієї особи, а в разі смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійним може пред`явити її опікун.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпорядження та користування своїм майном.

Статтею 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2)було викрадене у власника або особи, який він передав майно у володіння;

3)вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

05.08.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий номер 7407, що підтверджується довідкою КП ДОР «Криворізьке БТІ», договором, Витягом з державного реєстру правочинів та Витягом про реєстрацію права на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що право власності ОСОБА_4 на домоволодіння та земельну ділянку оспорюється відповідачами, її вимоги про визнання за нею права власності на ці об`єкти правомірні.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_5 фактично позбавлена права користуватися своїм майном, її вимоги про вселення також є законними.

Також підлягають задоволенню вимоги позивача про витребування спірного домоволодіння у ОСОБА_3 , тому що це домоволодіння вибуло із володіння ОСОБА_4 не з її волі.

Вимоги ОСОБА_5 суд вважає не доведеними, тому що суду не надано належних доказів укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу.

Так, частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Виходячи з вимог статей 208, 209, 657 ЦК України договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки повинен вчинятися у письмовій формі та бути нотаріально посвідченим.

Доводячи свої вимоги про визнання спірних договорів дарування удаваними правочинами і про визнання їх договорами купівлі-продажу, ОСОБА_5 посилається на показання ОСОБА_2 (представник ОСОБА_5 , який був допитаний судом як свідок).

Однак, письмових доказів укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення суду не було надано.

Крім того, суд враховує, що на момент укладання спірних угод ОСОБА_9 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, що також унеможливлює задоволення вимог про визнання укладених угод дарування угодами купівлі-продажу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, ст. 208, 209, 216, 218, 220, 225, 388, 391, 392, 657 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 , від імені якої діє її опікун ОСОБА_1 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійними, витребування майна, вселення позивача задовольнити повністю.

Визнати недійним договір дарування домоволодіння від 02.12.2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розташованого у АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Івановою С.Я., реєстровий № 4289.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 21.12.2006 року пл. 0,1124 га та розташованої у АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який було посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., реєстровий № 14749.

Витребувати на користь ОСОБА_4 у ОСОБА_3 домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , та вселити у домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1 .

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про визнання договорів удаваними правочинами відмовити за недоведеністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати 694 (шістсот дев`яносто чотири) грн. судового збору та 30 (тридцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 724 (сімсот двадцять чотири) грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через районний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву по апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ В.С. ЗАТОЛОЧНИЙ