Справа № 2-7843 /10
«23» вересня 2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді: Шишкіна О.В.,
при секретарі: Деркач М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення часток співвласників
Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача просячи визначити частки співвласників квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що їм та відповідачці на праві спільної сумісної власності належить вищеназвана квартира, яка згідно постанови слідчого прокуратури була арештована в рамках розслідування кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_4
З огляду на вищенаведене позивачі вважають, що їх права як співвласників нерухомості порушуються, оскільки вони у звязку з арештом не можуть реалізувати зміст права власності на квартиру в повному обсязі.
В судовому засіданні позивачі наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених в матеріалах справи.
Відповідачка попри повідомлення про час, дату та місце розгляду справи до суду в черговий раз не зявилася.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), також ст. 224 цього Кодексу зазначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд заслухавши пояснення позивачів, зясувавши обставини справи та перевіривши і зваживши всі доводи, що наведені останніми приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав.
Ч. 1 ст. 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Суд звертає свою увагу та наголошує на тому, що норми Основного Закону України є нормами прямої дії.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Отже, сторони, як співвласники, на законній підставі, мають право на володіння, користування та розпорядження належною їм на праві спільної сумісної власності квартирою з врахуванням прав інших співвласників.
В судовому засіданні було встановлено, що відносини між сторонами є напруженими, добровільної згоди на розпорядження належним позивачам нерухомим майном відповідач не надає.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Згідно ч. 3 цієї Статті у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Суд враховуючи вищевикладене, визначає, що частки майна сторін є рівними і становлять по 1/3 частині кожному.
Далі, в пункті «б» частини другої Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 від 25.05.98 року, вказано про те, що судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визначення порядку володіння користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.
Саме з огляду на вищенаведене та враховуючи виниклу обставину суд приходить до висновку про можливість та нагальну обґрунтованість задоволення в повному обсязі заявлених вимог позивачів за, зазначаючи, що права відповідача ніяким чином при такому положенні не порушуються, оскільки він так і залишається співвласником належної йому згідно закону частки нерухомості.
З огляду на вищенаведене, враховуючи викладені норми та керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити повністю.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3.
Стягнути з ОСОБА_3 витрати на інформаційне-технічне забезпечення у розмірі 120 грн.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Головуючий: О.В. Шишкін