21.04.10 , ОСОБА_1
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц 1005 2010 рік Головуючий у 1 інстанції
Категорія 41 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року квітня 21 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.

суддів: Приходько Л.А.

ОСОБА_1

при секретарі Устименко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 12 лютого 2010 у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області, третя особа Виконавчий комітет Комсомольської районної ради у місті Херсоні, про вселення та реєстрацію у жилому приміщенні,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом з вимогою усунути перешкоди в користуванні квартирою № 4 будинку № 6 по вул. Газовій у місті Херсоні шляхом зняття іншої сторони з реєстраційного обліку за даною адресою та зобов'язанням ВГіРФО Комсомольського ВМХМВ УМВС України в Херсонській області зняти її з обліку з посиланням на те, що поміж сторонами 10 вересня 2004 року було укладено шлюб, від шлюбу 29 січня 2005 року народилася донька Наталія, 06 жовтня 2004 року ОСОБА_3 була зареєстрована у вказаній квартирі, що належить на праві власності позивачу, однак ніколи не проживала в ній, своєю реєстрацією створює перешкоди власнику квартири.

У січні 2010 року ОСОБА_4 змінив позовні вимоги, просив суд визнати іншу сторону такою, що втратила право користування спірною квартирою та зняти її з реєстраційного обліку з посиланням на те, що відповідачка, шлюб з якою розірвано 08 квітня 2009 року, більше 6 місяців без поважних причин не користується вказаним жилим приміщенням.

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_4 із зустрічним позовом з вимогою вселити її та спільну доньку сторін у спірну квартиру з посиланням на те, що вона деякий час проживала у спірній квартирі, згодом у квартиру матері іншої сторони, вона позбавлена доступу до користування спірною квартирою.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 12 лютого 2010 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комсомольського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області зобов'язано зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за даною адресою. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_3 з посиланням на його незаконність та необґрунтованість поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення її зустрічного позову та відмову у задоволенні первісного позову іншої сторони, оскільки перешкод колишньому чоловікові у користування квартирою вона не чинить та має право користуватися нею як колишній член сім'ї власника квартири.

Заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальну позиції підтримали, при цьому ОСОБА_3 пояснила, що вона не має наміру користуватися спірною квартирою, у якій проживала незначний проміжок часу ще до укладення шлюбу з іншою стороною, їй необхідно лише мати місце для реєстрації спільної дитини сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було укладено шлюб 10 вересня 2004 року (а.с. 6), до укладення шлюбу, 14 лютого 2000 року, відповідач набув право власності на спірну квартиру (а.с. 7), в ній зареєстровані сторони (а.с. 10), рішенням суду від 08 квітня 2009 року шлюб поміж сторонами розірвано (а.с. 68), за поясненнями сторін вони під час перебування у шлюбі у спірній квартирі не проживали, проживали в іншій квартирі АДРЕСА_2, з якої ОСОБА_3 разом з дочкою після розірвання шлюбу добровільно виїхала (а.с. 83, 88-89).

Спірні правовідносини сторін регулюються ст. 156 ЖК України, у відповідності до якої члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Таким чином необхідною умовою для збереження права користування квартирою у колишнього члена сім'ї власника квартири є користування квартирою на момент припинення сімейних відносин, і оскільки ОСОБА_3 у момент припинення сімейних відносин з іншою стороною спірною квартирою не користувалася, передбачених законом підстав для визнання за нею права на користування зазначеним жилим приміщенням немає, відповідно суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірною квартирою.

У відповідності до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття такої особи з реєстрації, відповідно вимога первісного позову у справі до органу реєстрації є зайвою, однак зазначеним органом рішення суду не оскаржується, тому підстав для його скасування в цій частині немає.

Зазначений спір не є спором про місце проживання спільної дитини сторін чи участі у її утриманні, відповідно посилання у апеляційній скарзі на норми матеріального права, які регулюють такі правовідносини, безпідставні.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР та ст. ст. 391, 405 ЦК України є зайвими та підлягають виключенню, оскільки зазначені норми матеріального права спірні правовідносини сторін не регулюють, відповідно апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду у вказаній частині змінити, в решті його залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити як таку, що висновку суд не спростовує та не ґрунтується на нормах закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 12 лютого 2010 змінити, виключити з його мотивувальної частини посилання на ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР та ст. ст. 391, 405 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _