Справа 2-1958/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

за участю позивачки ОСОБА_1 .

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна між подружжям,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розділити майно, придбане в період шлюбу, між нею та ОСОБА_2 , виділивши позивачці з неповнолітнім сином Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що 22 липня 1992 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстрований у Відділі РАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 738. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає добровільно коштів на утримання дитини. 01 березня 2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відповідно до актового запису за № 82, виданого відділом РАГС Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська. В період шлюбу позивачка з відповідачем придбали домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за реєстровим № 2290. Зазначене домоволодіння на період його придбання складалося з дерев`яне мазаного житлового будинку літ. А-1, житловою площею 24,0 кв.м, загальною площею 37,5 кв.м.; залізобетонного сараю літ. Б, огороджень № 1-2. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 564,0 кв.м. Зазначене домоволодіння придбане на ім`я відповідача та зареєстроване у КП «ДМБТІ» за реєстраційним № 110 від 04.11.1997 року. У зв`язку з тим, що придбаний ними житловий будинок був старим і мав малу площу, позивачка з відповідачем вирішили на земельній ділянці, де знаходився цей будинок, за спільні кошти почати будівництво нового будинку, яке проводили впродовж 1997- 2000 років. У кінці 2000 року вони закінчили будівництво нового будинку та поселилися в ньому всією родиною. Зазначений будинок має два житлових поверхи, площею 10 кв.м на 11,5 кв.м, тобто загальною площею 230 кв.м.. Однак позивачка з відповідачем не зверталися до державних органів із заявою про узаконення нового будинку і не вносили змін у технічну інвентаризацію КП «ДМБТІ». У 2004 році після припинення шлюбних стосунків з відповідачем, позивачка була змушена була разом з сином поселитися у старому будинку, а відповідач залишився в новому будинку, де мешкає і зараз. При розірванні шлюбу відповідач зазначав, що вони мирним шляхом розділять їх спільне майно. Однак впродовж тих років, що позивачка з відповідачем розірвали шлюб, вони так і не розділили спільне майно, однак користувалися ним сумісно, позивачка - старим будинком, а відповідач - новим. У 2009 році позивачка звернулася до відповідача з проханням узаконити збудований ними будинок та розділити спільне сумісне майно подружжя, на що він відповів позивачці відмовою, при цьому зазначив, що позивачка взагалі нічого не отримає, бо старий будинок зареєстрований на нього, а новий він взагалі не бажає реєструвати. Позивачка після припинення шлюбних відносин суперечку про майно намагалася вирішити мирно. Вона пропонувала відповідачеві оформити новий будинок, проживати в ньому, а їй з сином залишити старий будинок та виплатити позивачці компенсацію різниці вартості житлових будинків. Однак відповідач не бажає вирішувати це питання, тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

03.09.2010 року позивачка свої позовні вимоги уточнила, та просила визнати за нею право власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . В обгрунтування уточненої позовної заяви позивачка вказала на те, що домоволодіння АДРЕСА_1 тупик придбане позивачкою та відповідачем за час шлюбу, дане домоволодіння являється об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розміри аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. В згаданому домоволодінні позивачка проживає разом з двома неповнолітніми дітьми: сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно якої позивачка є одинокою матір`ю. У зв`язку з вказаною обставиною, яка має істотне значення, позивачка вважає, що можливо визнати за нею право власності на збільшену частку у праві спільної сумісної власності спірного домоволодіння.

В судовому засіданні позивачка ще раз уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Уточнені позовні вимоги позивачка підтримала в повному обсязі, просила уточнений позов задовольнити, посилалася на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні уточнений позов позивачки визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

В судовому засіданні встановлено, що 22 липня 1992 року позивачка уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). Шлюб зареєстрований у Відділі РАГС Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 738. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні. 01 березня 2004 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відповідно до актового запису за № 82, виданого відділом РАГС Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська (а.с. 8).

В період шлюбу позивачка з відповідачем придбали домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. за реєстровим № 2290. Зазначене домоволодіння на період його придбання складалося з дерев`яне мазаного житлового будинку літ. А-1, житловою площею 24,0 кв.м, загальною площею 37,5 кв.м.; залізобетонного сараю літ. Б, огороджень № 1-2. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 564,0 кв.м. Зазначене домоволодіння придбане на ім`я відповідача та зареєстроване у КП «ДМБТІ» за реєстраційним № 110 від 04.11.1997 року.

Суд, вважає можливим, задовольнити позовні вимоги позивачки, розділити майно придбане в період шлюбу між позивачем та відповідачем та визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного та керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна між подружжям - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В.Самсонова