Справа № 2-5233/10
Провадження № 2-5233/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В., представників :позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства «Банк форум» про визнання недійсним п.1.1 кредитного договору

ВСТАНОВИВ

28.04.2010р. ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Форум» про визнання не дійсними п.1.1 кредитного договору.

В заяві він вказав, що 22.05.2008р. між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк нібито надав йому кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 12561 доларів США для придбання ним автомобіля марки ДЕУ-ФСО.

Фактично ніяких коштів у вигляді валютної готівки позивач не отримував, оскілки продавцем автомобіля йому було надано рахунок-фактуру на сплату вартості автомобіля та відкрито рахунок №0702, з якого грошові кошти в сумі 65600 грн. було перераховано на рахунок АТ «Українська автомобільна корпорація», після чого позивачем було отримано автомобіль.

Посилаючись на положення ст.235, ст.524 ЦК України , а саме на те, що правочин є удаваним, оскільки укладався для приховання іншого правочину , а саме в грошовій одиниці - гривні , а не в доларах США, та банк не мав права надавати кредит в доларах США, а зобовязаний був надати в гривні, просила задовольнити її позовні вимоги , а саме визнати не дійсним п.1.1 Кредитного договору в частині зобовязання позивачкою повернути борг Банку в національній валюті гривні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість та незаконність вимог позивача та просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем 22 травня 2008р. було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 12561 доларів США строком до 25.05.2015р.

Волевиявлення ОСОБА_3 на отримання кредиту саме в доларах США підтверджується заявкою ОСОБА_3 про надання кредиту від 16.05.2008р., написаної ним власноручно та п.1.4 ОСОБА_2 позичальника-фізичної особи.

Договір було укладено в письмовій формі, в договорі сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що і було зафіксовано в укладеному між сторонами договорі.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Стаття 47 та ст.49 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» визначають перелік операцій банків із розміщенням залучених коштів від свого імені , на власних умовах, та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу(генеральної ліцензії)на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.93р.

Статтею 5 Декрету передбачено, що національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу можливо не настане. При укладанні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання сторони повинні були враховувати підвищений валютний ризик за таким кредитом.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину , який сторони насправді вчинили.

Але, відповідно до наданих позивачем та його представником доказів, суд вважає, що ними не доведено наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору як удаваного.

Укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Тобто, при укладанні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні зобовязання, сторони повинні були враховувати підвищений ризик за таким кредитом.

Таким, чином судом встановлено, що при укладанні договору з ОСОБА_3 банком було дотримано всіх вимог законодавства і підстав для визнання недійсним п.1.1 кредитного договору з підстав, перелічених позивачем судом не вбачається.

Положення чинного законодавства, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог є загальними правовими нормами, які застосовуються до правовідносин. Оскільки банк є фінансовою установою, діяльність якої регулюють спеціальні правові норми, до відносин між банком та позичальником також необхідно застосовувати спеціальні правові норми- спеціальні правила, які регулюють відносини між банком , як фінансовою установою та позичальником.

На підставі вищевикладеного, підстав для задоволення позову судом не встановлено і тому в його задоволенні ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, передбаченому ст. 294 , ст.295 ЦПК України.

Суддя Ж.П.Павлова