Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
головуючого судді Шум Л.І.
при секретарі Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -
В судове засідання позивач не зявився, представник позивача в особі ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_4. підтримав.
Представник відповідача в особі ОСОБА_2позов не визнав пояснив, що відносини, які виникають з такого виду загальнообовязкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗпП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «КЗРК» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпП України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обовязків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований. Незважаючи на те, що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Протягом понад 14 років ОСОБА_4. працював в умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, запиленості, шуму. Виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів виробництва, де умови праці характеризувались запиленістю повітря робочої зони, що перевищували гранично допустиму концентрацію, в наслідок мавших місце випадків не ефективного провітрювання і не застосування комплексу пилеподавлення.
При цьому піддавався шкідливому впливу наступних виробничих факторів:
✓маса вантажу що підіймалася та переміщувалася до 40 кг при ГДН до 30 кг.
✓робоча поза: вимушена 25 % робочої зайнятості ;
✓нахили тулуба: вимушені більше 30 град. більше 396 разів за зміну при нормі 51-100 разів ;
✓температура повітря +15 град. С при N +18-27 град. С
✓шум 117 dБA при ГДН 112 dБA ;
✓відносна вологість повітря 83% при N до 30-80 %;
пил зі змістом вільного двоокису кремнію в концентрації від 3,8мг/м3 до 18,1 мг/м3 при ГДН 2,0 мг/м3 протягом від 10% - 70 % робочої зміни;
Згідно санітарно гігієнічна характеристика умов праці від 26.06.2007 р. важкість праці відноситься до 3-го класу 2 ступеня шкідливості.
Провина підприємства підтверджується ОСОБА_4 № 7 розслідування професійного захворювання ОСОБА_4 від 09.03.2006 р., в якому зазначені причини професійного захворювання, а саме тривалий час роботи (14 р.4 міс.) в умовах запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ГДК і особи, які порушили ст.13 Закону України «Про охорону праці».
У зв'язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивач занедужав професійним захворюванням, висновком МСЕК від 29.03.2006 року йому був встановлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легенів першої - другої ст. (пиловий бронхіт першої - другої ст., емфізема легень першої другої ст.) ЛН першого другого ст., 30 % втрати професійної працездатності і третя група інвалідності. В подальшому в звязку зі станом здоров'я пройшов переосвідотство і за висновком МСЕК від 22.03.2007р. процент втрати працездатності залишився 30% до 01квітня 2009 року, висновком МСЕК від 23.04.2009 року процент втрати працездатності 30% і третя група інвалідності залишився до квітня 2011 року
У зв'язку із профзахворюванням позивач часто перебуває на лікуванні, як на стаціонарному, так і на амбулаторному.
Внаслідок професійного захворювання позивач постійно зазнає фізичного болю і страждань. Професійне захворювання спричинило погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, від незначного фізичного навантаження виникає задуха, в наслідок його фізичного стану вимушений повністю змінити свій спосіб життя, став роздратований, неврівноважений, відносини з оточуючими людьми погіршились все це наслідки професійного захворювання.
Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 29.03.2006р. виникло право на відшкодування моральної шкоди з дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, тобто з 29.03.2006 року,.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин. Позивач звернувся до суду з клопотанням про поновлення трьохмісячного строку. Суд визнав причини пропуску поважними та поновив строк.
Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту про розслідування професійного захворювання, виписок МСЕК, виписки із історії хвороби ОСОБА_4 суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах та про вину адміністрації підприємства ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач потребує подальшого лікування і спостереження, відчуває незручності у повсякденному житті, переносить фізичні страждання.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
Суддя Л.І. Шум