Справа №22-577
Категорія справи -51 Головуючий у 1-й інстанції Ванчак Л.А.
Доповідач в апел. Інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів Шандри М.М., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Панчук І.С.

з участю ОСОБА_3,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргоюВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення заборгованості по оплаті за час вимушеного простою, середнього заробітку за час до повного розрахунку та компенсаційних виплат,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» в користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого по 20 травня 2009 року в сумі 4839,65 грн., 97,55 грн. компенсації від втрати частини заробітної плати, а разом 4937,20 грн. та 51 грн. судового збору в дохід держави, в решті позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду оскаржило ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд не з'ясував та не взяв до уваги, що протягом лютого, березня, квітня та травня 2009 р. у відповідності до наказів №7 від

04.02.2009 р.,№46 від 01.04.2009 р. та №103 від 05.05.2009 р. підприємство працювало у режимі 4-х денного робочого тижня. Отже за зазначених умов затримка у виплаті розрахункових коштів позивачу склала у лютому -11, у березні - 16, квітні -15 та у травні -10, а всього разом 52-а робочих днів. Також судом не було з'ясовано, що у відповідності до поданих розрахункових листків на ім'я позивача за вересень та жовтень 2008 р. з урахуванням обов'язкових відрахувань та утримань, які проводяться з заробітної плати середній заробіток за вказані місяці складав відповідно 760.54 грн. та 861.51 грн. Отже, середній заробіток за вказаний період часу у позивача склав 1622.05 грн. Беручи до уваги, що у вересні, та у жовтні 2008 р. позивач відпрацював відповідно 20 та 21 робочий день, середній заробіток за один день склав -39 гр. 57 коп. Крім того, суд не правильно застосував ст. 116 КЗпП України та неправильно застосував положення Постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Також судом невірно визначена загальна кількість робочих днів в період затримки виплати розрахункових коштів з 10.02. по 20.05.2009 р.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зобов'язання Відкрите-акціонерне товариство "Дрогобицький завод автомобільних кранів" провести донарахування заробітної плати за 27 днів вимушеного простою в сумі 1249.86 грн. та середню заробітну плату за період з 10 лютого по 21 травня 2009 року (період затримки у виплаті нарахованої заробітної плати) в сумі 5994.44 грн.

Просив стягнути в його користь з Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" заборгованість за 27 днів простою в сумі 1024.15 грн, (сума вказана за мінусом 225.71 грн. - обов'язкових платежів в бюджет за період грудень - січень 2009 року), середню заробітну плату за весь час затримки у її виплаті по день фактичного розрахунку в сумі 4911.86 грн. ( сума вказана за мінусом 1082.58 грн. - обов'язкових платежів в бюджет за період з 10 лютого по 21 травня 2009 року), компенсацію від втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 144,59 грн, компенсацію за не отриманий спецодяг в сумі 462,79 грн., компенсацію за 2008 рік у розмірі 200.00 грн. згідно колективного договору, якщо працівник на протязі року не перебував на лікарняному - всього 6743.39 грн.

Також просив стягнути в його користь з Відкритого акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" середню заробітну плату за весь час затримки у її виплаті по день повного та фактичного розрахунку, виходячи з того, що його середньомісячний заробіток становив 1763.07 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 20 січня 1965 року був прийнятий на роботу учнем слюсаря в цех № 36 Львівського заводу автонавантажувачів, правонаступником якого в даний час є Відкрите акціонерне товариство «Дрогобицький завод автомобільних кранів».

04 грудня 2008 року адміністрацією ВАТ його було повідомлено, що у відповідності до наказу № 442 від 23 жовтня 2008 року з 09 лютого 2009 року буде звільнений з роботи у зв'язку із скороченням чисельності працюючих по п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Фактично виходив на роботу по 19 лютого 2009 року і як на доказ покликається на наказ (розпорядження) про припинення трудового договору підписаного 19 лютого 2009 року, як заступником начальника відділу кадрів ОСОБА_5 так і заступником директора з якості ОСОБА_6 та повідомленням голови профкому ВАТ «ДЗАК» від 05 лютого 2009 року, яким його було запрошено на засідання профкому на 12 лютого 2009 року на 13.00 годину.

Всупереч діючому законодавству лише 19 лютого 2009 року в його трудовій книжці було зроблено запис про звільнення з роботи 09 лютого 2009 року у зв'язку із скороченням чисельності працівників згідно наказу № Юк від 09.02.2009 року. При звільненні з роботи йому було нараховано: компенсацію за невикористану відпустку в сумі 3274.88 грн.; вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку в сумі 1395.20 грн.; заробітну плату за 6 робочих днів в лютому в сумі 418.56 грн.; доплату за сумісництво в сумі 83.71 грн.

Ні в день звільнення, згідно проведеного запису в трудовій книжці - 09.02.2009 року, ні в день фактичного звільнення - 19.02.2009 року, у відповідності до діючого законодавства повного розрахунку з ним проведено не було. 350.00 грн. було виплачено 10 квітня 2009 року, 3891.17 грн. було виплачено лише 22 травня 2009 року.

Компенсація від втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати становить 97.55 грн.

Враховуючи викладене та, що його середній заробіток на момент звільнення становив 1763,07 грн., станом на 22 травня 2009 року середній заробіток за весь час затримки становить 4911,86 грн.

Крім того в грудні 2008 року та в січні 2009 року з вини підприємства (що підтверджується наказом по підприємству за № 498 від 24.11.2008 року) його не було забезпечено роботою, оскільки 20 робочих днів в січні 2009 року та 7 робочих днів в грудні 2008 року були визнані вихідними, з відповідним їх відпрацюванням на протязі 2009 року.

У зв'язку із звільненням відпрацювати вищевказані дні у нього можливості не має, а тому у відповідності до ст. 113 КЗпП України підприємство зобов'язане провести йому оплату вищевказаних днів простою з розрахунку не нижче 2/3 встановленої тарифної ставки. Сума заборгованості за 27 днів простою становить 1024,15 грн.

Крім того підприємство у відповідності до ст. ст. 13, 18, 163, 164 КЗпП України йому не

виплатило: компенсацію за 2008 рік у розмірі 200.00 грн. згідно колективного договору, якщо працівник на протязі року не перебував на лікарняному; компенсацію за не отриманий спецодяг в сумі 462.79 грн., так як встановлений нормативами строк видачі спецодягу відповідачем був порушений і він змушений був придбати його за власні кошти .

В ході розгляду справи позивачем доповнено позовні вимоги, а саме, просив зобов'язати відповідача ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» провести донарахування

заробітної плати за 27 робочих днів (грудень 2008 року-7 робочих днів та січень 2009 року-20 робочих днів) вимушеного простою з вини підприємства в розмірі 2/3 тарифної ставки (окладу) та провести виплату.

Зобовязати відповідача провести донарахування заробітної плати за 8 робочих днів (10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19 лютого 2009 року) в розмірі повної тарифної ставки (окладу) та провести виплату.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги зменшив та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за 27 днів простою в сумі 1024.15 (за мінусом 225.71 грн. - обов'язкових платежів в бюджет за період грудень - січень року), середню заробітну плату за весь час затримки у її виплаті по день факту розрахунку в сумі 4911.86 грн. (за мінусом 1082.58 грн. - обов'язкових платежів в бюджет, за період з 10 лютого по 21 травня 2009 року), компенсацію від втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 144,59 грн., компенсацію за отриманий спецодяг в сумі 462,79 грн., компенсацію за 2008 рік у розмірі 200.00 грн. колективного договору, якщо працівник на протязі року не перебував на лікарняному, всього 6743.39 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги по розрахунок.

Відповідно до частин 1,2 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З наказу про припинення трудового договору вбачається, що позивача 9.02.2009 р. було звільнено у звязку із скороченням чисельності та підписано начальником і працівником (позивачем) - 19.02.2009 р.

Судом встановлено, що позивачу 10.04.2009 р. було виплачено 350 грн. та 21.05.2009 р. 3880,91 грн., які належали йому до виплати при звільненні, що стверджується платіжними відомостями, і які сторонами не заперечувались.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що належна позивачу сума до виплати при розрахунку у строки, визначені ст. 116 КЗпП України не була проведена по вині відповідача, що стверджується приписом № 13-03-013/0664-0459 державного інспектора праці територіальної державної інспекції праці у Львівській області ОСОБА_7, де зазначено, що існує заборгованість із виплати заробітної плати працівникам, про що встановлено і в судовому засіданні (а.с. 68).

Враховуючи, що з вини відповідача позивачу вчасно не виплачено середню заробітну плату при звільненні, що суперечить вимогам ст. 116 ЦПК України, суд вірно стягнув з відповідача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого 2009 року по 20 травня 2009 року включно.

Суд, при визначенні середньої заробітної плати, вірно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. № 100 з визначенням середнього заробітку за два повні відпрацьовані місяці, а саме: за жовтень -1843,45 грн.; за вересень 1682,68 грн., середній заробіток позивача склав 1763,07 грн. Загальна сума заборгованості за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 лютого по 20 травня становила 5906,29 грн., а врахувавши обовязкові платежі в бюджет та компенсацію у звязку із втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати сума складає 4839,65 грн.

Покликання апелянта на те, що судом не враховано, що підприємство працювало у режимі 4-х денного робочого тижня, а тому затримка у виплаті розрахункових коштів позивачу склала 52 робочих дня, а також судом не вірно визначено середній заробіток за час затримки виплати розрахункових коштів позивачу, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Крім того відповідно до абз.3 п.3 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо. Тому апелянт безпідставно покликається на те, що середній заробіток за вказані місяці складав відповідно 760.54 грн. та 861.51 грн., не враховуючи при цьому, що ці суми вказані за виключенням сум відрахування на податки та аванси (а.с.17,18).

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, щорішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч. 1 п. 1 ст. 307, ст. 308, ч.1 п. 1 ст. 314, ст. 315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ВАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді: