АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 22-ц-3269/2010р. Головуючий1 інстанції-Андрущенко Н.М.
Категорія: «договірні» Доповідач - Коровін С.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: - ОСОБА_1

Суддів: - ОСОБА_2.

ОСОБА_3

При секретарі: - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання договору довічного утримання недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютого 2004 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору довічного утримання від 18 червня 2003 року, укладений між його дружиною ОСОБА_9 та ОСОБА_5, згідно якого ОСОБА_9 передала у власність ОСОБА_5 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 зобовязався довічно утримувати ОСОБА_9 та її чоловіка ОСОБА_8 Він посилався на те, що про укладення такого договору він не знав. Квартира є сумісною власністю подружжя, оскільки у шлюбі з ОСОБА_9 він перебував з 29.06.1967 року, а в 1970 році подружжя придбало спірну кооперативну квартиру. Повну виплату грошових внесків за квартиру здійснено в 1984 році. В серпні 2003 року дружина померла і він є єдиним спадкоємцем на спадкове майно. В грудні 2003 року позивач дізнався, що ОСОБА_5 звернувся до нього з позовом про вселення квартиру. Як співвласник спірної квартири позивач згоди на укладення договору не давав, його підпис на договорі відсутній.

08 березня 2005 року ОСОБА_8 помер (а.с.197). На підставі заповіту ОСОБА_8 (а.с. 198) у якості правонаступника до участі у справі залучено ОСОБА_6

ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_8 підтримала, пояснила, що після смерті дружини ОСОБА_8 був дуже засмучений, захворів, у нього вкрали речи і документи, оскільки він потребував допомоги ОСОБА_6 вимушена перевезти його проживати до себе в будинок. ОСОБА_5 ніколи не надавав ОСОБА_8 ніякої допомоги і не здійснював довічного утримання подружжя ОСОБА_8. Позивачка наполягала на тому, що фактично ОСОБА_5 вів в оману ОСОБА_8 і ОСОБА_9, які не розуміли, що передають у власність ОСОБА_5 своє нерухоме майно.

Відповідач проти позову заперечував, стверджував, що договір довічного утримання укладено зі згоди власників квартири і він здійснював довічне утримання ОСОБА_8 і ОСОБА_9

Рішенням суду позовні вимоги задоволено. Суд визнав недійсним договір довічного утримання укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 18 червня 2003 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11, зареєстрований в реєстрі за номером №4672.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення і у задоволенні позовних вимог відмовити. Він посилається на те, що усім вимогам чинного законодавства договір довічного утримання відповідав. На час укладення договору довічного утримання ОСОБА_8 власником спірної квартири не був і вона йому не належала. Після смерті ОСОБА_9 її чоловік з заявою про вступ до ЖБК «Затишок» не звертався. ОСОБА_5 стверджував, що умови договору довічного утримання він виконував, а після зміни місця проживання ОСОБА_8 він не міг виконувати свої зобов'язання з вини позивача. ОСОБА_5 вважає, що договір довічного утримання відповідав вимогам ЦК Кураїни в редакції 1963 року, за життя ОСОБА_12 та ОСОБА_8 до нотаріальної контори про розірвання договору довічного утримання не зверталися. Крім того договір довічного утримання можливо укладати і на користь третьої особи. Після виїзду ОСОБА_13 до м. Дергачі ОСОБА_6М перешкоджала йому спілкуватися з ОСОБА_13

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши обставини справи колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Згідно ст.425 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком, або за станом здоров я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок, або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Згідно ст. 426 ЦК України (в редакції 1963 року) договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідчений (ст.47 ЦК України)

В договорі довічного утримання повинна бути зазначена оцінка відчужуваного будинку, що визначається за згодою сторін, а також види матеріального забезпечення, що надаються набувачем майна відчужувачеві, та їх грошова оцінка, яка визначається за згодою сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 1967 року (а.с.11,13). Згідно ордеру на житлове приміщення від 17.09.1970 року ОСОБА_9 на сім'ю з трьох чоловік надано трикімнатну квартиру№63 буд. № 94-А по пр. Гагаріна в м. Харкові в ЖБК «Затишок» (а.с.14-17). Харківське МБТІ видало реєстраційне посвідчення, що на підставі довідки ЖБК «Затишок» ОСОБА_9 є власником вказаної квартири. ОСОБА_8 і ОСОБА_9 проживали в спірній квартирі і знаходилися в шлюбі на час смерті ОСОБА_9 07 серпня 2003 року.

Згідно ст. 22 КЗпШС України майно, придбане подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цім майном. У відповідності до ст. 28 КЗпШС України долі подружжя у спільному майні визнаються рівними. Сторони в судовому засіданні не оспорювали того, що спірна квартира придбана подружжям ОСОБА_9 під час шлюбу і долі подружжя у праві власності на кооперативну квартиру були рівні.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2003 року ОСОБА_9 уклала з ОСОБА_5 договір довічного утримання. Згідно договору ОСОБА_9 А.1. передала у власність ОСОБА_5 ізольовану квартиру АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 зобов'язався довічно утримувати відчужувача та її чоловіка ОСОБА_8

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 (а.с.25) він дав згоду на укладення його дружиною договору довічного утримання з ОСОБА_5 на трикімнатну квартиру АДРЕСА_3, придбану за спільні кошти.

Оспорюючи договір довічного утримання в позовній заяві від 05.02.2004 року позивач посилався на те, що він згоди на укладення договору довічного утримання не давав, ніякого договору не підписував і згоди на укладення договору довічного утримання відносно себе не давав.

У відповідності до ст. 426 ЦК України (в редакції 1963 року) договір довічного утримання повинен бути нотаріально посвідченим. Згідно ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) недодержання нотаріальної форми договору тягне за собою недійсність угоди.

В договорі довічного утримання не зазначено, що ОСОБА_8, як відчужувач, укладав з ОСОБА_5 договір довічного утримання і передавав йому у власність ? частину квартири на яку мав право власності на підставі ст.22, 28 КЗпШС України. Не надав доказів на підтвердження цього і відповідач. Заява, яку ОСОБА_8 надав приватному нотаріусу підтверджувала згоду на відчуження дружиною майна, яке було на той час її власністю. Свідоцтва про право власності на спірну квартиру на час укладення договору довічного утримання на ім'я ОСОБА_9 не існувало. Нотаріус зазначив, що квартира належить ОСОБА_9 на підставі довідки ЖБК «Затишок» і на підставі цієї довідки квартира було зареєстрована в Харківському МБТІ за нею. Не враховано нотаріусом при укладенні договору право власності чоловіка ОСОБА_9 на ? частину квартири. При таких обставинах ОСОБА_9 мала право на відчуження, за договором довічного утримання, тільки своєї частини спірної квартири, а право на розпорядження другою частиною квартири мав тільки її власник - ОСОБА_8, який договір довічного утримання не укладав і згоди на відчуження своєї частини квартири на користь ОСОБА_5 не давав.

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував і помилково визнав недійсним договір довічного утримання у повному обсязі.

Згідно ст. 309 ч 1п.З ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи. Колегія вважає, що ОСОБА_9, як власник ? частини спільного майна подружжя мала право на укладення договору довічного утримання і відчуження за таким договором своєї частини майна - 1/2 частини квартири.

При таких обставинах колегія вважає, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позовні вимоги ОСОБА_6, як правонаступника після смерті ОСОБА_13, підлягають частковому задоволенню. Колегія визнає договір довічного утримання від 18 червня 2003 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 про відчуження квартири АДРЕСА_4 недійсним в ? частині.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати недійсним в ? частині договір довічного утримання укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 18 червня 2003 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14

Рішення набирає законної сили негайно, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді