Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-465/10
Провадження № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного Казначейства України, прокуратури Дніпропетровської обл., прокуратури Межівського району Дніпропетровської обл., Межівського районного суду Дніпропетровської обл. про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася з даним позовом до відповідачів, в якому зазначає, що 23.09.2008 року прокурором Межівського району Дніпропетровської обл. ОСОБА_7 була винесена постанова про порушення відносно неї кримінальної справи № 08089018 за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України (прокуратура Межівського району перебуває у структурному підпорядкуванні прокуратури Дніпропетровської обл.).

Як було зазначено у цій постанові, приводом та підставою для порушення кримінальної справи стали матеріали дослідчої перевірки, які вказували на те, що вона, будучи засновником і головою селянського (фермерського) господарства «Шилько», зловживаючи своїм службовим становищем, умисно з корисливих мотивів та в інтересах третіх осіб, у порушення ст. 3 ЗУ «Про фермерське господарство» та ч. 2 ст. 2 СК України, за відсутністю родинних звязків, включила до Статуту СФГ «Шилько» громадян ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, зазначивши їх як родичів, і 08.11.2002 року подала нову редакцію Статуту господарства до Межівського райдержадміністрації для реєстрації.

На підставі того, що вона безпідставно включила вищезазначених осіб, як членів господарства до Статуту, тобто внесла в офіційні документи завідомо неправдиві відомості, Межівська районна державна адміністрація, у відповідності з розпорядженням голови райдержадміністрації № 234р-05 від 02.08.2005 року, надала у власність земельні ділянки ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10, в розмірі по 4,593 га кожному, як членам фермерського господарства, загальна вартість яких складає 43201 грн., чим державі на вказану суму завдані збитки, що спричинило тяжкі наслідки.

У подальшому, в ході досудового слідства сума спричинених збитків слідчим була уточнена і склала 64 802,63 грн.

Досудове слідство по вищевказаній кримінальній справі проводилось слідчим прокуратури Межівського району ОСОБА_11, з порушенням вимог ст. 22 КПК України, без вжиття всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і обєктивного дослідження обставин справи.

Не маючи достатніх доказів, які б вказували на те, що вона скоїла злочин, у порушення вимог ст. 131 КПК України, органом досудового слідства, в особі слідчого прокуратури Межівського району ОСОБА_11, 22.01.2009 року незаконно була винесена постанова про притягнення її як обвинуваченої у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, а також безпідставно та незаконно, в порушення вимог ст. 148 КПК України, обрано міру запобіжного заходу підписка про невиїзд.

У ході досудового слідства по вищезазначеній кримінальній справі, а саме: 13.01.2009 року і 17.01.2009 року у приміщенні прокуратури Межівського району Дніпропетровської обл. та за місцем її проживання слідчим прокуратури ОСОБА_11 незаконно були здійсненні виїмки у неї оригіналів документів державних актів на право власності на земельні ділянки на імя ОСОБА_9, ОСОБА_8 і ОСОБА_10, що перебувають в оренді ФГ «Шилько» , головою якого вона являється та Статут ФГ «Шилько», а 22.01.2009 року, незаконно накладено арешт на її майно на загальну суму 34 500 грн., що також знаходились за місцем проживання.

Належним чином не здійснюючи свої повноваження по нагляду за виконанням законів слідчим прокуратури району, як в ході досудового слідства, так і при перевірці справи з обвинувальним висновком, не перевіривши чи мають діяння, які ставляться їй у провину , склад злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, як це вимагає ст. 228 КПК України, прокурор Межівського району Паливода В.П. , 26.01.2009 року, безпідставно і незаконно, затвердив обвинувальний висновок по кримінальній справі відносно неї і направив її з обвинувальним висновком до Межівського районного суду для розгляду кримінальної справи по суті.

Державне обвинувачення по справі підтримував помічник прокурора Межівського району Яцура А.В., яка, незважаючи на її заперечення про відсутність в її діях складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, неправильно орієнтувала суд на винесення у відношенні неї обвинувального вироку.

Вироком Межівського районного суду Дніпропетровської обл. від 07.10.2009 року, вона була незаконно засуджена. Вона була визнана винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України і їй у відповідності з ч. 1 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5-ти років позбавлення волі з позбавленням права обіймати матеріально-відповідальні посади строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 75 К України, від відбування покарання вона була звільнена з випробуванням на два роки.

У відповідності з п.п. 2,3 ст. 76 КК України, на неї також були покладені обовязки не виїзджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської обл. від 23.12.2009 року вирок Межівського районного суду від 07.10.2009 року, внаслідок неповноти і однобічності, як судового, так і досудового слідства, визнано незаконним, а тому він був скасований, а справа була направлена прокурору Межівського району для проведення додаткового розслідування.

Постановою Межівського районного суду по вищезазначеній кримінальній справі від 29.01.2010 року постанова прокурора Межівського району по вищезазначеній кримінальній справі від 23.09.2008 року скасована, а 10.02.2010 року по цим матеріалам слідчим прокуратури Межівського району ОСОБА_12, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України, винесена постанова про відмову у порушенні кримінальної справи, за відсутністю в її діях складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, скасовано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд, про що їй було повідомлено 01.03.2010 року , а також їй були повернути незаконно вилучені у неї документи та знято арешт накладений на її майно.

Таким чином, на протязі 16 місяців 18 днів (з моменту винесення постанови про порушення кримінальної справи від 23.09.2008 року і до винесення постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 10.02.2010 року, якою відмінено їй міру запобіжного заходу), вона перебувала під слідством і судом, і їй внаслідок вищевказаних незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури та суду незаконного засудження, незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного застосування до неї міри запобіжного заходу підписки про невиїзд, незаконних виїмок та накладення арешту на її майно, завдана моральна шкода.

Так, незаконним притягненням її до кримінальної відповідальності і предявленням обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, а також винесенням у відношенні неї незаконного обвинувального вироку, внаслідок чого вона перебувала в статусі засудженої, зганьблені її честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу та діловій репутації як керівника фермерського господарства.

Неодноразові виклики її на допити в прокуратуру Межівського району в якості підозрюваного, для обрання міри запобіжного заходу, предявлення обвинувачення та проведення інших слідчих дій, неодноразові виклики в прокуратуру і суд фактично всіх її рідних і близьких (чоловіка, сина, доньки, свекрів та інших) для дачі свідчень відносно неї, а також неодноразові приїзди слідчого прокуратури в її оселю, незаконні виїмки та накладення арешту на її майно в присутності членів її родини, сусідів та громадян селища, спричинили їй душевні і психічні страждання.

Знаходження під слідством та судом понад 16 місяців, внаслідок психологічного пресингу, стресів від незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності та безпідставного знаходження під слідством і судом, при відсутності у її діях складу кримінального-караного злочину, змусило її пройти шлях поневірянь, страждань, захворювань на нервовому підґрунті , порушення нормальних життєвих звязків, реалізації її нормальних бажань і звичок, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя як особистого, так і керівника фермерського господарства.

Так, внаслідок незаконного обрання їй запобіжного заходу, вона на протязі значного періоду часу не могла залишити своє постійне місце проживання, виїжджати до своїх рідних, близьких та знайомих в інші населені пункти і спілкуватися з ними, чим вона була позбавлена конституційного права, передбаченого ст. 33 Основного Закону , н свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права вільно залишати територію селища, району, області, України.

Як керівник фермерського господарства вона також була позбавлена можливості виїхати у лютому 2009 року по запрошенню відвідати 5-ту міжнародну виставку рентабельного високоефективного сільського виробництва «Інтер АГРО 2009», яка проходила у м. Києві, а також міжнародні виставки сільського господарства, що проходили в столиці нашої держави з 2 по 5 лютого 2010 року.

У звязку з вищезазначеним та неодноразовими викликами до прокуратури і суду її рідних у неї погіршились стосунки з ними, і, зокрема, з чоловіком та його батьками і дітьми. Крім цього, внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності та засудження її за скоєння тяжкого злочину у них склалось помилкове враження, що я злочинець.

Незаконні дії органів досудового слідства, прокуратури та суду призвели до порушення її нормальних життєвих звязків та відносин з навколишніми людьми. По місцю проживання з нею перестали вітатись сусіди, а в селищі усі говорять, що вона «шахрайка» і ніхто не бажає мати з нею будь-яких особистих та ділових стосунків, не з нею особисто, ні з ФГ «Шилько», головою якого вона являється, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Усе це не могло не вплинути на стан її здоровя, так у неї підвищився артеріальний тиск, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні У Межівській центральній лікарні з 14.05.2009 по 29.05.2009 року. Негативні наслідки пережитого проявляються і на даний час. Вона і зараз перебуває у депресивному стані та переживає душевні страждання. Все це підтверджується її медичною карткою.

З урахуванням вищезазначеного і того, що вона перебувала під слідством і судом на протязі 16 місяців 18 днів, розмір відшкодування моральної шкоди повинен складати не менше 14674,28 грн., із розрахунку: 16 місяців х 884 = 14144 грн. + 530,28 грн. за 18 днів (884 : 30 = 29,46 х 18 днів = 530,28) = 14674,28 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір завданої їй моральної шкоди вона виходить із міркувань розумності і справедливості, а також з урахуванням обставин справи, душевних, психічних та фізичних страждань, спричинених їй незаконними діями органу досудового слідства, прокуратури та суду, їх тривалості і оцінкою його в сумі 100 000 грн., яка відповідно до ст. 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Просить суд відшкодувати їй за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду в розмірі 100 000 грн. і зобовязати Державне казначейство України виплатити їй з рахунку державного бюджету вищезазначену суму грошових коштів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_13 прокуратури України ОСОБА_14 визнала факт заяв дання моральної шкоди позивачу ОСОБА_1, при визначенні зазначеної суми представник відповідача просила врахувати розмір мінімальної заробітної плати під час розгляду позову в суді та подані позивачем докази, ту обставину, що він перебував під слідством і судом протягом 4.06.1997 р.- 25.12.2000 р., тобто 42 місяці, з яких протягом 4.06.1997 р.- 23.01.1998 р., тобто сім місяців, - під вартою, в задоволенні інших вимог представник відповідача просила відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_15 управління Державного казначейства України у м. Києві ОСОБА_16 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, посилаючись на їх необґрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача Державного казначейства України ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих же підстав.

Поясненнями учасників судового розгляду встановлено, що 27.05.1997 р., 3.06.1997 р., 31.10.1997 р. ОСОБА_13 прокуратурою України порушено кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ст.17, ст.168 ч.2, ст.83 ч.2, ст.86-1, ст.172 ч.2, ст.17, ст.19, ст.170 ч.2, ст.165 ч.2 КК України. За поданням ОСОБА_13 прокуратури України від 4.06.1997 р. ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу взяття під варту, вказаний запобіжний захід 23.01.1998 р. змінено на заставу.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 25.12.2000 р. ОСОБА_1 за ст.ст.86-1,165 ч.2, 167 ч.2, 172, 172 ч.1 КК України виправдано у звязку із відсутністю в його діях складу злочину та за недоведеністю його вини у вчинені злочинів.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає в разі постановлення судом виправдувального вироку, скасування незаконного вироку суду, закриття кримінальної справи органом попереднього (досудового) слідства.

Порядок відшкодування шкоди встановлюється Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, де п.1 ст.2 зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст.3 цього Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Позивач просить стягнути на його користь 400000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно ст.13 Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Суд, оцінивши в сукупності добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним позов в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, а, вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, виходить із позовних вимог враховує характер і обсяг заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, тих наслідків, які настали для нього, та наданих в судовому засіданні доказів в їх підтвердження, керується Законом України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду та оцінює моральну шкоду в сукупності з встановленими по даній справі обставинами у 38012 грн., при цьому суд виходить з вимог розумності і справедливості.

Так відповідно до ст.8 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, ОСОБА_13 прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 4.03.1996 р., згідно з ч.1 ст.4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ч.3 Закону, підлягають відшкодуванню у разі відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Зазначений перелік є вичерпним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.32,55,56 Конституції України, ст.ст.22,3,12,13,14 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури і суду, Положенням про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, ОСОБА_13 прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 4.03.1996 р., ст.ст.23,268 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11,60,209,212-215,290 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства України за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_6 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні інших вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя м.П. Полубан