Справа №22-ц-350/10 Суддя-доповідач - Смирнова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2009

року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, акціонерно- комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк"

про визнання договорів купівлі-продажу недійсним, витребування

майна

та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Володимивроча, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м. суми від 18 грудня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі - продажу недійним, витребування майна відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до нього залишити без змін.

Апелянт вважає, що суд ухвалив незаконне рішення через неправильне застосування норм матеріального права.

Також вважає, що висновок суду щодо пропущення ним строку позовної давності є невірним, а свідчення свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неправдивими.

Крім того, суд відмовив в зустрічному позові про визнання недійсним договору дарування, а тому були підстави вважати позивача власником квартири, права якого порушено продажем квартири іншою особою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши апелянта та його представника, підтримавших скаргу, заперечення представників відповідачів, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без зміни, виходячи з наступних підстав.

При зверненні до суду позивач посилався на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22.02.1994 року його матері належала квартира АДРЕСА_1. 01.08.1995 року відповідно до договору дарування, його мати ОСОБА_8 подарувала йому зазначену квартиру. В БТІ він право власності за собою на квартиру не зареєстрував, так як на той час це не було потрібно, оскільки закон цього не вимагав.

Після смерті матері, у 2008 році ОСОБА_1 став збирати документи для продажу квартири і при зверненні до КП "Сумське МБТГ" дізнався, що квартира, після того як була йому подарована, двічі відчужувалася за договорами купівлі - продажу. Просив визнати договори купівлі - продажу недійсними, витребувати вказану квартиру у ОСОБА_3. шляхом виселення її з житла.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування квартири між ОСОБА_1 та його матір'ю фактично не був укладеним, так як ОСОБА_1 не була передана його матір'ю квартира та він її не прийняв у фактичне володіння: не вселився в неї, ніколи в ній не проживав, не ніс ніяких витрат по її утриманню та не зареєстрував за собою в установленому порядку праве власності.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування спірної квартири суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається в обґрунтування свого позову.

Рішення суду щодо вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржено.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням вимог закону та на підставі зібраних доказів, натомість ОСОБА_1 не довів заявлених вимог.

Так, позов ним заявлено з тих підстав, що договори купівлі - продажу не відповідають вимогам закону, оскільки спірна квартира була відчужена не її власником ( ст. 48 ЦК України 1963р.).

При цьому позивач не зазначив умови 2-сторонньої реституції, яка передбачена зазначеною нормою.

Крім того, позивач зовсім не мотивував підстав для витребування майна від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_3, яка не знала та не могла знати про перешкоди для укладення договору купівлі - продажу квартири.

Суд першої інстанції дослідивши надані докази та зробивши аналіз законодавства, яке регулює спірні відносини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не став власником спірної квартири, оскільки всупереч вимогам ст. 243 ЦК України ( 1963р.) він не прийняв дар, а саме: не зареєстрував майно на себе, не користувався ним реально, не прописався в квартирі, не укладав відносно неї договору по її обслуговуванню. Як правильно зазначив суд, договір дарування є реальним договором і вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Саме ці обставини позивач ОСОБА_1 не довів в судовому засіданні, а тому не було підстав для задоволення позову, в тому числі про витребування майна, оскільки договір дарування виявився не укладеним.

Посилання апелянта на відмову в задоволенні зустрічного позову не є підставою для задоволення скарги, оскільки цей позов заявлено було з інших підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи та постановив рішення про відмову в позові ОСОБА_1 у відповідності з вимогами закону. При цьому в резолютивній частині рішення відсутні вказівки про відмову в позові за пропуском строку позовної давності, а тому доводи апелянта в цій частині не тягнуть скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 308, 314, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 грудня 2009 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді -