Справа №22-ц-1644/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

сууддів - ОСОБА_1, ОСОБА_2.,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від ЗІ березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5

про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дітей, -

встановила:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2010 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 грн. 76 коп. в порядку стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за січень 2010 року за кожен день прострочки - по 28 (включно) лютого 2010 року.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 77 коп. в порядку відшкодування частини понесених позивачкою витрат на оплату юридичної допомоги у справі.

З рішенням суду позивач не погодилася і оскаржила його в апеляційному порядку. V.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення.

ОСОБА_4 зазначає, що при ухваленні рішення судом не взято до уваги вже встановлений рішенням Глухівського міського суду від 22.07.2003 факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам в сумі 1300 грн. станом на 01.02.2006. Врахування зазначеного, на думку позивача, має значення для вірного вирішення справи.

Посилання суду на те, що в період з листопада 2003 року по жовтень 2009 року включно, позивач отримувала державну допомогу, як малозабезпечена сім»я, що має дітей, в Управлінні праці та соціального захисту населення Глухівської міської ради, як вказує позивачка, не відповідає дійсності, оскільки ці кошти виплачувались їй з листопада 2006 року, а не з 2003 року. Допомога виплачувалася не взамін аліментів і не є тимчасовою державною допомогою, яка виплачується відповідно до ч.8 ст. 181 Сімейного кодексу України, якщо місцепроживання батьків невідоме або вони ухиляються від сплати аліментів, тому ОСОБА_5 має виконувати свої обовязки в повному обсязі згідно законодавства.

Судом першої інстанції по даній справі встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками їх доньок-близнюків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які народилися ЗО травня 2003 року. Рішенням Глухівського міського суду від 22.07.2003 з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання доньок в розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Рішенням Глухівського міського суду від 14.06.2006 відповідач був позбавлений батьківських прав відносно доньок.

З часу відкриття виконавчого провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_5 і до 25 вересня 2009 року державним виконавцем Глухівського відділу державної виконавчої служби не здійснювалось жодних примусових заходів спрямованих на виконання рішення суду.

Вперше отримавши наприкінці вересня 2009 року письмове попередження про наявність заборгованості від державного виконавця, відповідач почав здійснювати поступове погашення заборгованості.

Вини відповідача у несплаті аліментів протягом всього спірного періоду суд не встановив.

Перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, проте неправильно застосував норми матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку, стягнувши на користь позивача 4 грн. 76 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання двох дітей.

Як вбачається з матеріалів справи (а. с. 5) рішенням суду від 22 липня 2003 року з ОСОБА_5 стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання двох доньок - ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Виконання рішення мало місце з 03 липня 2003 року.

Суд послався в рішенні на відсутність вини відповідача в утворенні заборгованості по несплаті ним аліментів на дітей, оскільки несплата аліментів мала місце під час навчання його у Сумському вищому училищі мистецтв та культури та у деякі місяці після закінчення навчання, так як був не працевлаштованим за отриманою кваліфікацією.

Відповідач не довів, що несплата аліментів була наслідком тяжкої хвороби, іншої незалежної від нього обставини, а тому він повинен сплачувати позивачу неустойку, так як згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, відповідно до Закону України № 2901-IV від 22 вересня 2005 року передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому з дня набрання чинності цього Закону, тобто після 15 жовтня 2005 року здійснюються відповідні нарахування розміру аліментів.

З довідок відділу державної виконавчої служби (а. с. 27, 51) від 18 січня 2010 року вбачається, що за період з 16 листопада 2006 року по 31 грудня 2009 року у відповідача наявна заборгованість, станом на 01 березня 2010 року в сумі 6639 грн. 20 коп.

На даний час, після попередження, відповідач сплатив 6280 грн. заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Як встановлено рішенням суду від 31 березня 2010 року, відповідач частково виконував рішення по сплаті аліментів з грудня 2006 року по грудень

2009 року. Виходячи з суми несплачених за вказаний період аліментів, розмір неустойки (пені) складає 2915 грн. 27 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе врахувати майновий стан відповідача та стягнути з нього на користь позивача 510 грн. 00 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а не 4 грн. 76 когі., як вирішив суд першої інстанції, та 85 грн. 00 когі. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирі ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня

2010 року в даній справі змінити, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 510 грн. неустойки (пені) за несплату аліментів та 85 грн. витрат за надання правової допомоги.

Ухвала набирає законної сили, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді-