13.10.2010 Справа № 2-75/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2010 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

при секретарі Жолкевській В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи ОП ЗМБТІ, ЗОО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», ОК «Дніпро», - про визнання недійсним свідоцтва про право власності на гараж та знесення гаражу

В С Т А Н О В И В :

3.07.2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, в якому просив зобовязати відповідачку припинити дії, що порушують його право на користування гаражем № 87 (а.с3-.4).

24.07.2009 року ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, виконавчого комітету Запорізької міської ради, в якому просить поновити ОСОБА_4 строк для звернення до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, та визнати недійсними рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 193/10 від 27.06.2002 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на гараж № 87, розташований за адресою :м. Запоріжжя вул.. Георгія Сапожнікова 5-Б, та визнати недійсним свідоцтво серії СА № 000117 від 23.08.2002 року на право власності на гараж № 87, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Георгія Сапожнікова, 5-Б, видане на імя ОСОБА_2 ( а.с.23-250

Ухвалою суду від 24.07.2009 року зазначені позови обєднані в одне провадження.(а.с.41)

29.03.2010 року представник позивача доповнив заявлені позовні вимоги та просить зобовязати відповідача ОСОБА_2 в пятиденний строк з дня набуття рішення законної сили власними силами або за власний рахунок знести самовільно побудовану споруду , а саме гараж за № 87, що знаходиться на території належного ОСОБА_4 цілісного майнового комплексу автостоянки № 22, розташованого на земельній ділянці розміром 28788 кв.м., а у випадку невиконання рішення дозволити ОСОБА_4 здійснити таке знесення з наступним віднесенням витрат на боржника.(а.с.102)

Ухвалою суду від 23.04.2010 року за заявою ОСОБА_2 його позовна заява до ОСОБА_4 про припинення дії, яка порушує право, залишена без розгляду (а.с.116).

Позивачка ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву щодо розгляду справи у її відсутність

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що капітальний гараж № 87 , розташований на автостоянці № 22, що належить на праві власності ОСОБА_4, являється самовільно збудованим, оскільки був збудований без згоди власника та дозволу відповідних органів місцевого самоврядування, державної реєстрації земельної ділянки відповідач не здійснив, мотивуючи тим, що він є членом ОК «Дніпро» та саме туди сплачує витрати за утримання комплексу. Між тим ОК «Дніпро» ніколи не мав та не має на території комплексу жодної власності, не має він і права користування земельною ділянкою. Сам по собі факт членства ОСОБА_2 в кооперативі не породжує правових наслідків у вигляді визнання за ним права власності на майно, оскільки ні відповідачеві, ні кооперативу дозвіл на будівництво капітального гаражу не надавався. Крім того, ОСОБА_2 ніколи не сплачував пай за гараж. Незважаючи на ці факти та в супереч ст.. 15 Закону України «Про власність» , рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради за ОСОБА_2 незаконно визнано право власності на гараж № 87, про що видане відповідне свідоцтво та внесено запис до електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно. Незаконна реєстрація права власності сторонньої особи на обєкт нерухомості на території комплексу безпосередньо та очевидно порушує права позивачки. Про здійснення реєстрації права власності на гараж позивачці стало відомо лише у липні 2009 року після отримання з Хортицького райсуду м. Запоріжжя копії позову ОСОБА_2. з додатками, таким чином вважає, що строк позовної давності пропущений позивачкою з поважних причин. На підставі викладеного, просить суд поновити ОСОБА_4 строк для звернення до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що він пропущений з поважних причин, та визнати недійсними рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 193/10 від 27.06.2002 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на гараж № 87, розташований за адресою :м. Запоріжжя вул.. Георгія Сапожнікова 5-Б, та визнати недійсним свідоцтво серії СА № 000117 на право власності на гараж № 87, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Георгія Сапожнікова, 5-Б, видане 23.08.2002 року на імя ОСОБА_2 та зобовязати відповідача ОСОБА_2 в пятиденний строк з дня набуття рішення законної сили власними силами або за власний рахунок знести самовільно побудовану споруду , а саме гараж за № 87, що знаходиться на території належного ОСОБА_4 цілісного майнового комплексу автостоянки № 22, розташованого на земельній ділянці розміром 28788 кв.м., а у випадку невиконання рішення дозволити ОСОБА_4 здійснити таке знесення з наступним віднесенням витрат на боржника . Крім того, просить стягнути з відповідача понесені витрати, повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 4482,10 грн

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнав, вважає їх незаконними, оскільки вважає, що будівництво ним гаража № 87 було здійснено на підставі відповідних рішень органів місцевого самоврядування, які дозволили будівництво залізобетонних конструкцій, усі внески за будівництво вона сплачувала кооперативу «Дніпро» та добровільному товариству «Автомотолюбитель», будівництво гаражем відбувалося планово , на замовлення членів «Автомотолюбитель», пізніше було утворено кооператив «Дніпро», членом якого він є, та куди сплачує внески. За клопотанням кооперативу «Дніпро» виконавчим комітетом Запорізької міської ради було оформлено його право власності на гараж № 87 та видане відповідне свідоцтво. Місце під будівництво гаражу було ним отримане на законних підставах. Ця капітальна споруда збудована за власні кошти. Гараж зареєстровано в ОП ЗМБТІ та видано свідоцтво про право власності на гараж. З часу будівництва гаражу з 1989 року та його експлуатації ніяких претензій щодо гаражу та його експлуатації до нього висунуто не було. Колишніми власниками автостоянки № 22 його право власності на гараж оспорене не було. До відповідальності за самовільне будівництво його не притягували. Ні права власності ні права володіння ОСОБА_4 на земельну ділянку не має. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19.03.2003 року встановлено, що гаражі членів кооперативу «Дніпро» і майно на той час приватного підприємця ОСОБА_5 знаходяться на одній земельній ділянці 28778 кв.м. і вирішення питання відведення земельної ділянки можливе тільки після затвердження проекту розподілу територій, погодженого співвласниками. Крім того, просить застосувати встановлений законом трирічний строк позовної давності, вважаючи, що підстави для поновлення строку відсутні, оскільки купуючи автостоянку № 22 ОСОБА_4 та її представникові ОСОБА_5 було відомо про існування на ній гаражів. Крім того, у реалізації права власності та права володіння ОСОБА_4 він не заважає. Просить у задоволені позову відмовити у повному обсязі, стягнути з позивачки понесені ним витрати, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 1200 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6 вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, а тому задоволені бути не можуть, оскільки вважає, що відповідач користується гаражем на законних підставах, свідоцтво про право власності на гараж було оформлене відповідними органами та колишніми власниками не оспорювалося. ОСОБА_4 взагалі не має відношення до його власності, а тому не вправі її оспорювати. Крім того, просить застосувати встановлений законом строк позовної давності, оскільки вважає, що він пропущений позивачкою без поважних причин, так як при укладенні договору купівлі-продажу автостоянки № 22 ОСОБА_4 було достовірно відомо про наявність на одній території і гаражів членів ОК «Дніпро». Крім того, батько позивачки ОСОБА_5, що одночасно є її представником, був одним з засновників ЗАТ «СоюзАвто» з 1993 року, брав активну участь в акціонуванні майна товариства «Автомотолюбитель» (нині ЗОО ВСА), зокрема майна, розташованого по вул.. Сапожнікова, тому йому було цілком достовірно відомо про наявність великої кількості гаражів на зазначеній земельній ділянці.

Представник відповідача виконавчого комітету Запорізької міської ради ОСОБА_7 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність та письмові заперечення, в яких пояснив, що вважає, що підстави для задоволенню позову відсутні, оскільки оскаржуване позивачем рішення прийняте виконавчим комітетом Запорізької міської ради в межах наданих повноважень, закріплених нормами чинного законодавства, а саме Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, яким встановлено, що оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва здійснюється органами місцевого самоврядування на підставі заяви члена гаражного кооперативу, який повність сплатив пайові внески. Крім того, ОСОБА_4 суду не надано жодних доказів того, що гараж № 87, який належить на праві власності ОСОБА_2 знаходиться саме на замощенні, яке перебуває у власності ОСОБА_4 та заважає якимось чином реалізації прав власності ОСОБА_4 ОСОБА_4 не доведено ні факту порушення її права власності, ні невідповідності оскаржуваного рішення законам України. Просить задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОК «Дніпро» ОСОБА_8 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву щодо розгляду справи у його відсутність та письмові заперечення, в яких зазначив, що заявлені позовні вимоги судом задоволені бути не можуть, оскільки ОСОБА_4, володіючи нерухомістю за однією адресою, не надала доказів порушення будь-яких її прав власником нерухомістю за іншою адресою, а також не обґрунтувала необхідність отримання у неї згоди на будівництво споруд, не надала суду документального підтвердження меж земельної ділянки, якою вона користується з комерційною метою, та зареєстрованого у встановленому порідку дозволу на користування, тобто у позивачки взагалі відсутнє право на звернення до суду із заявленими вимогами. Крім того, позивачкою пропущено строк позовної давності щодо викладених у позові обставин та розвитку правовідносин і не надано суду належних доказів причин пропуску строку та їх поважності. Адже договір купівлі-продажу майна був укладений ОСОБА_9 (можливо ОСОБА_4) 20 серпня 2004 року, а на той час на земельній ділянці площею 2,8 га вже було більше 400 гаражів, що можна спостерігати як візуально, так і по документах БТІ. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представники третьої особи ОП ЗМБТІ та ЗОО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявою щодо розгляду справи у їхню відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги задоволені бути не можуть з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено:

Згідно із рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів №11/17 від 24.01.1985 року земельна ділянка була надана (а.с.27) а згодом - 25.12.1985 року відведена рішенням виконавчого комітету Запорізької обласної Ради народних депутатів Запорізькій обласній Раді ДТ «Автомотолюбитель УРСР» (яка на теперішній час змінила і назву: - Запорізька обласна організація Всеукраїнської спілки автолюбителів), для будівництва металевих гаражів та відкритої платної автостоянки для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни.

На підставі зазначеного рішення Запорізькій обласній Раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» видано Державний акт на право постійного користування землею від 27.01.1986 року № 301.(а.с 213-214)

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 31.07.1987 року № 240/4 дозволено Запорізькій обласній Раді добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» будівництво типових збірно-розбірних залізобетонних гаражів на площадці по вул. Сапожнікова замість раніше передбачених металевих гаражів., та вирішено вести строгий контроль за будівництвом та експлуатацією гаражів в частині заборони облаштування погребів та прийомом їх до експлуатації .(а.с.52)

В 1987 році автостоянка транспортних засобів по вул. Сапожнікова у м. Запоріжжя на 649 машиномісць введена в експлуатацію , що підтверджено відповідним актом ( а.с. 163-167) , затверджений Виконавчим комітетом Запорізької Міської ради 31 липня 1987 року.

В подальшому Запорізькою обласною Радою добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР» автостоянка передана до уставного фонду ЗАТ «Союз авто», тим, в свою чергу АТВТ «АвтоТехСоюз».

На підставі договору купівлі-продажу № 123 від 6.12.2000 року майнового комплексу автостоянки № 22, укладеного ВАТ «АвтоТехСоюз», рішенням господарського суду Запорізькій області від 13.07.2001 року у справі №2/5/1041, право власності на цілісний майновий комплекс автостоянки № 22 по вул. Сапожнікова, 5-Б, до складу якого ввійшла будівля контрольно пропуского пункту , допоміжні споруди вбиральня, огорожа (металева сітка), зливна яма, естакада, замощення визнано за Запорізьким міським обєднанням учасників дорожнього руху.

18.07.2002 року Запорізьке міське обєднання учасників дорожнього руху продає приватному підприємцеві ОСОБА_5 цілісний майновий комплекс автостоянки № 22 , що знаходиться у м. Запоріжжя вул. Г.Сапожнікова 5б, розташований на земельній ділянці 28788 кв.м. (а.с.34-35)

20.02.2004 року ОСОБА_5 продає зазначений комплекс ОСОБА_10 (а.с. 36)

20.08.2004 року ОСОБА_5, що діяв за дорученням ОСОБА_11 уклав договір купівлі продажу зазначеного комплексу своїй доньці ОСОБА_12Г.( після укладення шлюбу ОСОБА_4, а потім Котик).Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_4 придбав майновий комплекс автостоянки № 22, що знаходиться в м. Запоріжжі по вул. Г.Сапожнікова 5б , та розташований на земельній ділянці 28788 кв.м. На вказаній земельній ділянці розташовані контрольно-пропускний пункт А., вбиральня В, паркан 1, ворота 449,хвіртка 450, естакада ІІІ, ворота 454, замощення ІV, площею 15210 кв.м., зливна яма ІІ, замощення V, площею 3660 кв.м. (а.с.37)

Відповідач ОСОБА_2 з 5.02.1989 року. є членом ДО «Автомотолюбитель УРСР», що підтверджується відповідним посвідченням

У 1989 році ОСОБА_2 збудував свій залізобетонний гараж, площею 17,7 кв.м. Як пояснив відповідач та представник ОК «Дніпро» будівництво залізобетонних гаражів на фундаменті ( у тому числі і спірний гараж № 87) велося організаційно, члени товариства тільки здавали кошти, а будівництвом цілком займалося ДО «Автомотолюбитель УРСР», готуючи відповідні проекти та документацію. Дані обставини позивачем не спростовані та підтверджуються технічним паспортом.

Згідно листа заступника начальника Управляння містобудівної політики від 25.09.2002 року « 1/39-258, гаражі ГЕК «Дніпро» мають бетонні фундаменти, а тому не є тимчасовими спорудами та підлягають реєстрації (а.с.67,66)

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради №193/10 від 27.06.2002 року було вирішено оформити право власності на гараж № 87, розташований на земельній ділянці по вул..Георгія Сапожнікова 5б, загальної площею 17,7 кв.м. за ОСОБА_2, як членом Запорізької обласної ради добровільного товариства «Автомотолюбитель УРСР», який є користувачем земельної ділянки. (а.с.211)

23.08.2003 року ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії СА № 000117 ( а.с.5)

Право власності на гараж № 36 було зареєстроване в ОП ЗМБТІ

23.09.2002 року було складено технічний паспорт на гараж № 32, розташований за адресою: м. Запоріжжя вул. Сапожнікова 5-б на імя ОСОБА_13, згідно якого вбачається , що гараж збудовано у 1989 році, гараж має фундамент ( а.с. 8-9)

Оскаржуване рішення прийняте виконавчим комітетом Запорізької міської ради в межах наданих йому повноважень, закріплених чинним законодавством. Відповідно до п.6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року заява фізичної особи члена гаражного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок є підставою оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва здійснюється органами місцевого самоврядування, яким відповідно є виконавчий комітет Запорізької міської ради. Достовірних доказів, стверджуючих, що відповідачем не було внесено пайового внеску до кооперативу, позивачкою не надано. Ані сам ОСОБА_2, ані представник ОК «Дніпро» цей факт не визнали, але пояснили, що відповідачем пай було виплачено в повному обсязі, але надати достовірних доказів не мають можливості, оскільки при зміні керівництва кооперативу, ці документи передані не були.

Таким чином, суд вважає, що виконавчим комітетом міської ради оскаржуване рішення було прийняте у межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Згідно довідки № 59 (а.с.7) ОСОБА_2 є членом обслуговуючого кооперативу «Дніпро», в якому знаходиться належний їй гараж № 87.

ОК «Дніпро» був зареєстрований у відповідності до розпорядження голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради № 915 від 15.11.1995 року

Розпорядженням голови Хортицької рай адміністрації Запорізької Міської ради № 116р від 30.06.2004 року до другої редакції статуту ГЕК «Дніпро» внесені зміни щодо юридичної адреси, вказана нова адреса: м. Запоріжжя вул. Георгія Сапожнікова 5-б.

Згідно довідки Хортицької райадміністрації ОК «Дніпро» (до травня 2006 року ГЕК «Дніпро» рішення міського голови від 25.05.2006 року № 192/1 зареєстроване ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п 2.4 Статуту ОК «Дніпро» особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу , вносить вступний внесок (грошовий неповоротний внесок) і пай (майновий поворотній внесок члену кооперативу гараж).

Як встановлено постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 19 березня 2003 року ухваленого за позовом ПП ОСОБА_5 до Запорізької Міської ради про зобовязання здійснити відведення земельної ділянки та видати Державний акт на право постійного користування землею, на спірній земельній ділянці, на якій розташований цілісний майновий комплекс автостоянки № 22, також знаходиться 447 металевих та капітальних гаражів членів ГЕК «Дніпро», на частину яких оформлено право власності рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради, 7 гаражів право власності визнано рішенням Хортиць кого місцевого суду м.Запоріжжя. гаражі членів кооперативу «Дніпро» і майно пп. ОСОБА_5 знаходиться на одній земельній ділянці площею 28788 кв.м. Вирішення питання відведення земельної ділянки можливе тільки після затвердження проекту розподілу території, погодженого співвласниками.(а.с.60-62)

Згідно довідки ОП ЗМБТІ № 8405 від 25.06.2010 року (а.с.210) замощенням уважається спеціальне покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від атмосферних опадів. Замощення виконується на власному фундаменті утрамбованому щебені по ущільненому ґрунтовому покриттю (глиняний замок) за допомогою бетонного чи асфальтобетонного покриття. Відповідно з матеріалів інвентарізаційно-реєстраційних справ не вбачається, що гаражі розташовані або не розташовані на замощенні.

Як вбачається з наданих фото плану-схеми, усі спірні гаражі та автостоянка № 22 знаходяться на одній земельній ділянці розміром 28788 кв.м. на теперішній час обєкти зареєстровані за однією адресою м.Запоріжжя вул.Сапожнікова 3а. Відповідно до ст..213 ЦПК України суд ухвалює рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою та її представниками не доведено той факт, що спірний гараж перебуває на асфальтовому покритті, що належить позивачці, чи на території її комплексу автостоянки № 22. Як зазначалося вище, на теперішній час земельна ділянка розміром 28788 кв.м. перебуває у ЗОО ВСА - третьої сторони по справі. Державний акт на володіння земельною ділянкою від 27.01.1985 року є чинним. Право власності на земельну ділянку у сторін по справі ані у ОСОБА_2. ані у ОСОБА_4 належним чином не оформлено.( а.с. 207,208) А тому, доводи представника позивача, що ставши власником цілісного майнового комплексу автостоянки № 22, до ОСОБА_4 перейшло у відповідності до ст.120 Земельного Кодексу України право на земельну ділянку розміром 28788 кв.м., і тому вона вправі як власник вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні усією земельною ділянкою, суд до уваги не приймає.

Крім того, розпорядженням голови Запорізького міськвиконкому № 693 від 10 травня 1993 року було зареєстровано ЗАТ «СоюзАвто», серед засновників якого були ТОВ «Універсал» та ДТ «Автомотолюбитель УРСР», який передав до статутного фонду новоствореної організації за актом прийому-передачі частину своїх основних фондів. У згаданому акті взагалі відсутнє таке поняття, як «автокомплекс» чи «цілісний майновий комплекс», але серед переліку переданого майна є «здание автостоянки №22 ул. Сапожникова». Також немає нічого схожого на «замощення», «ворота» чи «хвіртки». Акт також не містить індивідуальних ознак нерухомого майна площа чи матеріал, з якого споруджено будівлю. Більше того за актом не передавались гаражі по вул. Сапожнікова.

Поняття «цілісний майновий комплекс» зявилось у офіційному документі значно пізніше як визначення підприємства, а не нерухомості у рішенні Запорізького господарського суду від 13.07.01 року. Тобто на момент спорудження гаражу ОСОБА_2 у 1989 ніякого «комплексу» взагалі не існувало.

Таким чином, ОСОБА_4, володіючи автостоянкою № 22, не надала доказів порушення та необхідність отримання у неї згоди на будівництво споруд, не надала суду документального підтвердження меж земельної ділянки, якою вона користується з комерційною метою, та зареєстрованого у встановленому порядку дозволу на користування, тобто доказів, що порушуються її права та гараж розташований на території автостоянки та порушуються її права.

Відповідно до ст. 257 ЦК та ст.71 ЦК в редакції 1963 року встановлений трирічний строк звернення до суду з заявленими позовними вимогами.

Відповідно до 267 ЦК України позовна давність застосовуються судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні наполягав на застосуванні позовної давності до заявлених вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачка та її представники просять поновити вставлений строк позовної давності, бо вважають, що він пропущений з поважних причин, оскільки тільки влітку 2009 року з надісланої на адресу ОСОБА_4 стало відомо, що право власності на гараж № 87 оформлено за ОСОБА_2

Такі доводи суд вважає хибними та до уваги не бере, оскільки вважає, що ОСОБА_5, представник позивачки та її батько, мав можливість бути обізнаним про діяльність ЗАТ «Союзавто», в тому числі і про будівництво капітальних гаражів.

Згідно наданого протоколу № 1 зборів засновників про утворення ЗАТ «Союз авто» від 19.02.1992 року вбачаться, що ОСОБА_5 був комерційним директором ЗАТ «Союз авто», що свідчить про те, що ОСОБА_5, який є батьком відповідачки та її представником не тільки у судах та відповідних компетентних органів місцевого самоврядування, а є фактично управляючим майновим комплексом автостоянки № 22, міг бути достовірно освіченим у діяльності ЗАТ «Союз авто», (та його правонаступників), а також у будівництві гаражів, розташованих по периметру автостоянки № 22, на земельній ділянці розміром 28788 кв.м.

Також в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 мав намір оформити право власності на земельну ділянку, але йому було відмовлено та запропоновано згодити проект розподілу території між співвласниками. Як вбачається з тексту постанови апеляційного господарського суду від 19 березня 2003 року, ОСОБА_5 брав участь у судовому засіданні, а тому вже на той час був обізнаний з тим, що на спірній території розташовані гаражі, на частину яких вже на той час було оформлено право власності, а тому повинен був попередити про ці факти наступних власників автостоянки № 22 та зокрема власну дочку, з якою проживає за однією адресою.

Крім того, право власності на гараж № 87 колишніми власниками автостоянки ОСОБА_5 та ОСОБА_14 оспорене не було. Сама ОСОБА_4 , придбаючи у серпні 2004 року у власність майновий комплекс автостоянки № 22, мала можливість переконатись у наявності обєктів розташованих на земельній ділянці, та побачити наявність капітальних гаражів, а тому повинна була зясувати підстави їх знаходження на земельній ділянці. Отже, договір купівлі-продажу майна був укладений ОСОБА_9 20 серпня 2004 року, а на той час на земельній ділянці площею 2,8 га вже було більше 400 гаражів, що можна спостерігати як візуально, так і по документах БТІ .

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги заявлені за спливом строку позовної давності, необґрунтовано та відповідними доказами не підтверджені задоволені бути не можуть.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що вимоги в частині відшкодування ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 1200 грн на оплату правової допомоги. Підлягають задоволенню, оскільки розмір, підтверджений наданими квитанціями ( а.с. 219) та визнаний представником позивача.

Керуючись, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 60, 61, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 257, 267 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У поновленні ОСОБА_4 пропущеного строку для звернення до суду з позовом відмовити.

У задоволені позову ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи ОП ЗМБТІ, ЗОО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», ОК «Дніпро», - про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 193/10 від 27.06.2002 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на гараж № 87, розташований за адресою: м.Запоріжжя вул. Георгія Сапожнікова 5б - та визнанні недійсним свідоцтва серії СА № 000117 на право власності на гараж № 87 розташований за адресою м.Запоріжжя вул.Георгія Сапожнікова 5б, видане 23.08.2002 року на імя ОСОБА_2 та знесення гаражу № 87 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 1200 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: