Справа №2-15/10 29.04.2010 29.04.2010 29.04.2010
Провадження №22ц-1280/10
Справа № 22ц-1280/10 Суддя першої інстанції: Довжук А.І.
категорія 05 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

29 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3, його представників ОСОБА_4,

ОСОБА_5.

відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

представника третьої особи ОСОБА_8,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 січня 2010 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи Міжнаціональна універсальна товарно-сировинна біржа «Епсілон» (далі товарна біржа «Епсілон»), Мирнівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області, про визнання договору дійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договору дійсним та визнання права власності.

Позивач зазначав, що він 22 грудня 2001 року уклав з ОСОБА_9 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 10,01 га, розташованої на території Мирнівської сільради Жовтневого району Миколаївської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цей договір зареєстровано на товарній біржі «Епсілон»

Посилаючись на те, що сторонами виконані всі істотні умови договору, але продавець помер та неможливо його нотаріально посвідчити, позивач просив суд визнати цей договір дійсним та визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 січня 2010 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі вмежах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, 22 грудня 2001 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_3 земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Реалізуючи названу норму і маючи на меті недопущення громадянами зловживань щодо земельної частки (паю), яке посвідчене сертифікатом, закон України «Про угоди щодо відчуження земельної частки (паю), законодавець установив, що до врегулювання порядку реалізації прав громадян і юридичних осіб на земельну частку (пай) Земельним кодексом України власники земельних часток (паїв) тимчасово не можуть укладати угоди щодо купівлі-продажу, дарування земельної частки (паю) або іншим способом відчужувати зазначені частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при викупі земельних ділянок для державних і громадських потреб.

Оскільки встановлення права власності на земельну частку (пай), з отриманням земельного сертифікату, та отримання державного акту на право приватної власності на землю є етапами одного і того ж правового акту - переходу права на землю з колективної у приватну власність, і друга дія є похідною і нероздільною від першої, то обтяження стосовно заборони укладення угод щодо купівлі-продажу земельної частки (паю) розповсюджується і на продажу земельних ділянок.

Обґрунтованість цього висновку у подальшому повністю підтвердила ст. 15 Перехідних положень Земельного Кодексу від 25 жовтня 2001 року, який набрав законної сили з 1 січня 2002 року.

Враховуючи положення чинного на момент укладення спірного договору законодавства, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення є обєктом права власності, обмеженого до вільного цивільного обігу, а тому за відсутності дозволу на її продаж вона не могла бути відчужена ОСОБА_9 і набута ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, та ще і за недотримання його форми. Тому правильно відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянта про відсутність на час укладення договору прямої заборони у продажі землі, що робить договір дійсним, не можуть братись до уваги, оскільки є наслідком помилкового тлумачення положень земельного законодавства.

Колегія вважає, що за виписаної регламентації процесу відчуження землі, її продаж міг здійснюватися тільки за наявності прямої вказівки законодавця про таке.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального або процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 19 січня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуюча: Судді: