РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.,

суддів: Шашкіної С.А., Федоришина A.B.

при секретарі - Стасів М.І.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 травня 2010 року,-

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Родовід Банк» про розірвання договорів строкового банківського вкладу (валютного та гривневого), стягнення суми вкладів (12000 грн. та 2000 доларів США), відсотків за їх користування (2408,4 грн. та 271,2 доларів США) до ухвалення судом рішення, інфляційних коштів (1362,52 грн. і 220,78 доларів США) та 3 % річних (403,26 грн. і 67,21 доларів США) відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, пені (4906,44 грн. і 817,74 доларів США). Крім цього просив стягнути 15000 моральної шкоди, 2400 грн. витрат на правову допомогу та інші витрати, пов'язані із відновленням порушеного права.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: розірвано договори строкового банківського вкладу №ДРГ.020.А06-4228/09-2008 і №ДРД.020.А06- 4229/09-2008 від 30.09.2008 року, стягнуто на користь позивача 12503,76 грн. та 2084,85 доларів США і 2000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення оскаржили ОСОБА_3 та ПАТ «Родовід Банк», просять його скасувати і ухвалити нове рішення: ОСОБА_3 - про повне задоволення його позовних вимог, ПАТ «Родовід Банк» - про зменшення розміру витрат на правову допомогу.

ОСОБА_3 зазначає, що підстав для застосування постанов НБУ не має, так як цей підзаконний акт не зареєстрований міністерством юстиції і є нечинним, як і відсутні підстави для застосування норм ст.ст. 58, 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Мінімальне стягнення сум вважає необґрунтованим, так суд не навів жодних розрахунків, як і відповідач, визнаючи частково позов. Оскільки після спливу строку дії строкових договорів банк не видав кошти, то вважає їх продовженими з відповідними наслідками.

ПАТ «Родовід Банк» вважає завищеним розмір витрат на правову допомогу, таким, що не відповідає вимогам Постанови КМУ №590 від 27.04.2006 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін на підтримання скарг довірителів та на заперечення доводів протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висно- вку ~эо наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 та відхилення скарги ПАТ «Родовід Банк».

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 30.09.2009 року сторони уклали два договори строкового банківського вкладу: гривневий - №ДРГ.020.А06- 4228/09-2008 на грошову суму 12000 грн. та валютний №ДРД.020.А0б-4229/09-2008 на грошову суму 2000 доларів США строком на 6 місяців з поверненням суми вкладу 30.03.2009 року та нарахованих процентів: 18,5 % та 12,5 % річних відповідно. В день укладення договорів за заявою ОСОБА_3 йому видано готівкою авансом проценти на суму 720 грн. та 60 доларів США. 30.03.2009 року ОСОБА_3 подав до банку заяву про видачу суми вкладу і залишку нарахованих процентів. Постановою НБУ №138 від 13.03.2009 року в ПАТ «Родовід Банк» призначено тимчасову адміністрацію та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів з 16.03.2009 року до 15.09.2009 року. По закінченню строку дії договорів вклади були перераховані банком на'відповідні банківські рахунки, проте не виплачені позивачу унаслідок введення мораторію.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Так як після спливу строку дії мораторію відповідач не виплатив ОСОБА_3 суму вкладу та процентів, що є істотним порушенням умов договору, то суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для розірвання договорів банківського вкладу і стягнення з ПАТ «Родовід Банк» суми вкладу і процентів: 12503,76 грн. та 2084,85 доларів США.

За змістом ст.ст. 2, 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» мораторій - зупинення виконання банком зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих заходів, максимальна тривалість дії якого обмежена в три місяці.

Суть мораторію випливає із його змісту та означає, що протягом його дії зупиняється виконання банком зобов'язань перед кредиторами, не нараховується неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції.

Відповідно до положень ст. 85 наведеного вище Закону та п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей проведення заходів з фінансового оздоровлення банків» Національний банк України має право продовжити термін дії мораторію на задоволення вимог кредиторів до шести місяців, але останній у будь-якому разі не може перевищувати дев'яти календарних місяців.

За матеріалами справи термін дії мораторію у ПАТ «Родовід Банк» був введений Національним банком України 16.03.2009 року і продовжувався до 15.03.2010 року, проте з огляду на викладені вище норми термін дії не міг бути більшим 16.12.2009 року.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «Родовід Банк» з 16.12.2009 року зобов'язаний був виконати свої зобов'язання перед вкладником шляхом видачі суми вкладу та нарахованих процентів.

Так як ПАТ «Родовід Банк» не виконав своїх зобов'язань, то суд першої інстанції обґрунтовано стягнув суму вкладів, залишки нарахованих процентів. Однак, допустив помилку в частині відмови у стягненні пені за неналежне виконання дого- зорів (п. 5.2.), розмір яких становить 125,08 грн. (12507,76 грн. х 1%) і 165, 34 грн. (еквівалент 20,85 доларів США, 2084,85 $ X 1%).

Посилання ОСОБА_3 на те, що 30.03.2009 року банк не видав суму вкладу і тому строк дії договорів є продовженим не відповідають оспорюваним договорам та чинному законодавству.

Так, строк дії договорів закінчився 30.03.2009 року, кошти були перераховані банком на відповідний банківський рахунок для виплати вкладнику, проте не виплачені у зв'язку із введенням відповідного мораторію.

Пролонгація дії договорів передбачена лише у випадку не витребування вкладником вкладу (п. 2.З.). Натомість ОСОБА_3 витребував вклади 30.03.2009 року і тому цей пункт договорів не може застосовуватись.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_3 просить стягнути з відповідача інфляційні та 3% річних із суми 12390 грн. за період з 30.03.2009 року по день ухвалення судом першої інстанції рішення, що становить 1362,52 грн. і 403,26 грн. відповідно за договором №ДРГ.020.А06-4228/09-2008 .

Так як передбачений ст. 625 ЦК України обов'язок боржника не є фінансовою санкцією, то дія мораторію на таке зобов'язання не поширює своєї дії і тому зазначені позивачем кошти (у межах позовної вимоги) слід стягнути з відповідача на його користь.

Разом із цим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про застосування даної норми за договором №ДРД.020.А06-4229/09-2008, так як індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня; 3% річних не нараховуються на прострочення грошового зобов'язання у валюті.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно повністю відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з відповідача передбаченої договорами пені, а також інфляційних коштів та 3% річних за гривневим договором і тому в цій частині рішення слід скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Не відповідає матеріалам справи та чинному законодавству апеляційна скарга ПАТ «Родовід Банк» щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України №590 від 27.04.2006 року компенсація у цивільних справах, яка сплачується за рахунок держави, стягується у розмірі, який не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі, яка надає правову допомогу, виплачується 5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за повний робочий день.

Так як всупереч доводів апеляційної скарги позивач надав розрахунки витрат на правову допомогу (а.с. 7, 88, 130), які відповідають матеріалам справи (зокрема журналам судових засідань, позовним заявам, розрахункам тощо), тому суд першої інстанції відповідно до ст. 84 ЦПК України та наведеної вище постанови обґрунтовано ухвалив про стягнення саме такої суми, зменшивши розмір стягнень до 2000 гривень.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. З, 4 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія

суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 травня 2010 року в частині відмови в задоволенні вимог позивача про стягнення інфляційних коштів, З процентів річних та пені за договором строкового банківського вкладу №ДРГ.О20.А06-4228/09-2008, стягнення пені за договором строкового банківськоговкладу №ДРД.020.А06-4229/09-2008 скасувати і ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити частково і стягнути на користь ОСОБА_3 Олеговича з Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»:

-1362,52 грн. інфляційних коштів, 403,26 грн. З проценти річних та 125,08 грн. пені за неналежне виконання умов договору строкового банківського вкладу №ДРГ.020.А06-4228/09-2008;

-165,5 грн. пені за неналежне виконання умов договору строкового банківського вкладу №ДРД.020.А06-4229/09-2008.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: