АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-9905/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Приходченко А.П.

судців Лаченкової О.В., Городничої B.C.

при секретарі Солоцової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2006 року справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на об'єкт самовільного будівництва, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на об'єкт самовільного будівництва.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2006 року позов задоволено та визнано за ОСОБА_3 без додаткових актів введення в експлуатацію право власності на об'єкти самовільного будівництва, що розташовані у м. Дніпропетровськ, на вул. Прибрежна, 54, а саме: жилий будинок «А-2» площею 204,2 м2, сарай «Б» площею 18,3 м2 , гараж «В» площею 41,5 м2 , навіс «Г» площею 6,8 м2, лазню «Д» площею 31 м2, споруди №№1-9,1-IV.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія судців приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0539 га, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Прибрежна, 54.

На вказаній земельній ділянці самовільно, без відповідних дозволів та узгоджень позивач виконав будівництво домоволодіння, яке складається з: жилого будинку «А-2» площею 204,2 м2, сараю «Б» площею 18,3 м2, гаражу «В» площею 41,5 м2, навіс «Г» площею 6,8 м2, лазні «Д» площею 31 м2, споруд №№1-9,1-IV.

Суд першої інстанції на підставі вищевказаних обставин та враховуючи положення ст. ст. 328, 331, 376 ЦК України позов задовольнив.

Однак, з такими висновками суду погодитись неможна з наступних підстав.

Відповідно ч. 1-5 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 судом не було враховано, що межі земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Прибрежна, 54 , де позивачем було здійснено самовільне будівництво не співпадають з межами цієї же ділянкщзгідно державного земельного кадастру. Отже здійснюючи самовільне будівництво позивач порушив права інших осіб, власників сусідніх земельних ділянок.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_4С, а тому рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2006 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на об'єкт самовільного будівництва - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді