Справа №22-ц-813/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

Іменем України

19 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Торстянецького районного суду Сумської області від 16 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Менської виправної колонії №91

про відшкодування моральної шкоди за незаконне накладення дисциплінарних стягнень,-

встановила:

24 січня 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60800 грн. за незаконне тримання в одиночній камері. Позов мотивував тим, що 22 листопада 2006 року Конотопським міськрайонним судом ухвалено постанову, якою було встановлено факт незаконного тримання ОСОБА_1 в одиночній камері дільниці посиленого контролю. Позивача безпідставно обмежували в пільгах, передбачених ст. 100-101 КВК України, позбавили можливості пом'якшення умов тримання, що передбачені ст. 82 КК України. Такими діями адміністрації Менської виправної колонії №91 позивачу заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Торстянецького районного суду Сумської області від 16 лютого 2010 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Менської виправної колонії №91 про відшкодування моральної шкоди за незаконне накладення дисциплінарних стягнень відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у доход держави судовий збір у розмірі 3грн. 40 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 37 грн.

Зазначене рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, при ухваленні рішення судом першої інстанції помилково не використано норми Кримінально-виконавчого кодексу України 2003 року, в описовій частині рішення суду не зазначено в чому саме полягають заперечення відповідачем позовних вимог, що не відповідає п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення» № 11 від 29 грудня 1976 року, також судом не надано належної оцінки доказам позивача, наданим на підтвердження завданих моральних страждань.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на ОСОБА_1 дійсно були незаконно накладені дисциплінарні стягнення, але позивач не довів суду те, що до нього не були застосовані пільги, передбачені ст. ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України та не застосовано акт помилування виключно через наявність дисциплінарних стягнень. При вирішенні питання про застосування зазначених пільг адміністрацією МВК №91 враховувалась вся сукупність характеризуючих даних на нього, і рішення приймалося об'єктивно.

Взявши до уваги те, що про незаконність накладених на нього стягнень він дізнався, з його слів, 10 червня 2005 року, однак до суду із вказаним позовом звернувся 25 червня 2007 року, більше ніж через два роки, що ставить під сумнів покази позивача про глибину його моральних страждань. З зазначених підстав суд прийшов до висновку, що підстави в обґрунтування моральної шкоди, зазначені позивачем є надуманими, не підтверджуються доказами та не відповідають фактичним обставинам справи, крім того ґрунтуються на трипущеннях.

Також, в суді не встановлено факт неотримання позивачем посилок через накладене стягнення, та негативний вплив на здоров'я та самопочуття ОСОБА_1 в наслідок відсутності додаткового харчування у зв'язку з неотриманням посилки, що також могло призвести до моральних страждань, позивачем не доведений.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні докази в справі, дав їм належну правову оцінку і дійшов вірного висновку, відмовивши в задоволенні його позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що судом не враховано обставину його безпідставного утримання в приміщенні камерного типу, як порушника дисципліни при відбуванні покарання та в зв'язку з цим до нього не застосовано більш м'яке покарання та з зазначених підстав відмовлено в помилуванні, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки він не довів той факт, що йому заподіяно такими діями маральну шкоду, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.47) рішенням Торстянецького районного суду Сумської області від 16 лютого 2010 року встановлено, що на ОСОБА_1 були незаконно накладені дисциплінарні стягнення. У змісті характеристик особової справи міститься інформація про накладення на ОСОБА_1 трьох дисциплінарних стягнень, а також зазначені інші дані в сукупності про засудженого, який відбуває покарання.

Характеристика на ОСОБА_1, затверджена начальником колонії 22 червня 2005 р. (а. с.78 т. 4 особової справи) містить інформацію, що три дисциплінарних стягнення зняті за протестом прокурора Менського району.

Встановлення судом факту незаконного застосування дисциплінарних стягнень не є доказом моральних страждань позивача.

Колегія суддів вважає зняття дисциплінарних стягнень сатисфакцією стосовно порушення його прав.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то ОСОБА_1 не надав суду належних допустимих доказів позбавлення його права на помилування. З виписок з протоколу засідання комісії Менської ВК 91 по представленню засуджених до умовно-дострокового звільнення і переведенню на колонію-поселення № 4 від 27 лютого 2004 р., №14 від 02 вересня 2004 р., №6 від 03 березня 2005 р., №15 від 22 червня 2005 р., відносно ОСОБА_1 комісія постановила, що він не твердо став на шлях виправлення і не заслуговує на застосування ст.ст. 100, 101 КВК України а за протоколом № 10 від 01 квітня 2005 р. - ОСОБА_1 не твердо став на шлях виправлення і не заслуговує застосування ст. 82 КК України (особ. справа а. с. 117, 166 т.2, 55 т. З, 77 т.4). 10 травня 2005 р. складена анкета-клопотання про помилування ОСОБА_1, яка направлялась до Служби з питань помилування при Президенті України, у якій зазначені протоколи комісії МВК 91, якими відмовлено ОСОБА_1 у застосування до нього ст.ст. 100, 101 КВК України та ст. 82 КК України (а. с. 166 - 163 т. З особової справи).

Посилання апелянта на невикористання судом першої інстанції норм Кримінально-виконавчого кодексу України, Кримінального кодексу України, на що скаржиться позивач, є необгрунтованим, оскільки в цивільному судочинстві застосовуються норми цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з зазначеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів обставин, на які посилався, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції в даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без зміни.

Керуючись ст. 308, 313-315,317,310 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Торстянецького районного суду Сумської області від 16 лютого 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -