Решетилівський районний суд Полтавської області
№ 2-1061/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2010 р. с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулько О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області про визнання відмови протиправною, зобовязання нарахувати та здійснити виплату недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1, та ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративними позовами, в яких просять визнати відмову відповідача в частині виплати їм щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни протиправною, зобовязати управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі нарахувати їм недоплачену державну соціальну допомогу як дитині війни за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 вересня 2010 року та стягти з відповідача на їхню користь понесені ними судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони належать до соціальної групи «Дитина війни» і згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року мають право на отримання щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Одначе всупереч вимогам діючого законодавства відповідач не здійснив нарахування та виплату їм зазначеної допомоги за вказаний період.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області подав до суду заперечення на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невизначеність на законодавчому рівні органу, який повинен здійснювати ці доплати, необґрунтованість доводів позивачів щодо застосування при обчисленні таких доплат положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та на відсутність джерела фінансування цих виплат.

В судове засідання позивачі та представник відповідача не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних у ній доказів судом встановлено наступне:

із копій пенсійних посвідчень № 118159 та № 108997 (а.с. 5, 12) та паспортів позивачів (а.с. 6, 13) вбачається, що позивачі ОСОБА_1, та ОСОБА_2 підпадають під дію Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Із позовних заяв, заперечення відповідача (а.с. 19) вбачається, що протягом 2007 року відповідачем не нараховувалося та не виплачувалося вказане вище підвищення, а у 2008-2010 роках розмір цих виплат був меншим, ніж це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України.

Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати доплати до пенсії за 2007-2008 роки, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з таких підстав:

відповідно до п.12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.ст.. 29, 36, ч.2 ст. 56, ч.2 ст.62, ч.1 ст.66,п.п. 7,9,12,13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46 ст. 71, ст.ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.12 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно п. 41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції:

« Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення п.41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з положень ч.2 ст. 152 Конституції України та зазначених вище рішень Конституційного Суду України 2007 та 2008 років, управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області, починаючи з 09.07.2007 року, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 6-рп/2007 рік, мав діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і нараховувати та здійснювати виплату позивачам передбачене цим законом підвищення до пенсії.

Таким же чином відповідач повинен був діяти і з 22.05.2008 року, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008.

Стосовно нарахування та виплати передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії позивачам за 2009 рік та по 30.09.2010 року, слід зазначити, що протягом цього періоду зміни до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносилися, а тому і протягом цього періоду відповідач мав діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і нараховувати та здійснювати виплату позивачам передбачене цим законом підвищення до пенсії.

При цьому судом встановлено, що право позивачів на отримання зазначеного вище підвищення до пенсії відповідачем порушене за період з 01.07.2009 року по 10.09.2010 року, тобто по день розгляду справи в суді, а тому при вирішенні періоду, протягом якого позовні вимоги підлягають задоволенню, суд виходить з того, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин. Таким чином позовні вимоги в частині покладення на відповідача зобовязання нарахувати підвищення до пенсії у розмірі, встановленому діючим на день розгляду справи законом, після 02.09.2010 року лежать у площині майбутнього і не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо порядку здійснення виплат, суд виходить з необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом. При цьому суд виходить з того, що гідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір, або встановлював інший розмір, немає. Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачами конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України, та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вирішуючи питання щодо органу, на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, що мають статус дітей війни, суд керується Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 01.03.2002 року № 121/2001, згідно якого Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку його територіальні управління. Згідно Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті підвищення до пенсії позивачів, передбаченої 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено на УПФУ в Решетилівському районі Полтавської області.

Посилання відповідача на відсутність джерела фінансування спірного підвищення до пенсії суд також не приймає до уваги і визнає їх безпідставними, оскільки відсутність коштів не може бути обґрунтуванням правомірності невиконання своїх законних та конституційних зобовязань перед позивачами.

Право позивачів на отримання зазначеного підвищення гарантоване ч.2 ст. 6, ст. 22, ч.1 ст. 46 Конституції України, статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», а обовязок відповідача здійснити нарахування та виплату позивачам цього підвищення до пенсії, крім того, визначається і Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Положенням про Пенсійний фонд України.

Крім того, відповідачем не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати позивачам підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобовязань, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною відмову відповідача у виплаті позивачам зазначеного вище підвищення у розмірі, передбаченому законом, суд зазначає, що позивачами не надано суду жодних доказів на підтвердження свого звернення до відповідача із вимогою про проведення перерахунку підвищення до пенсії та відмови відповідача у здійсненні такого перерахунку і вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням підвищення пенсії, здійсненого у 2008 - 2010 роках, за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 30 вересня 2010 року.

Стягти з управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп., та з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

Стягти з управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору у розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп., та з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий: