Справа № 22ц-3557/2010 Головуючий у 1 інстанції: Адамовим М.Я.
Категорія: 57 Доповідач: Мусіна Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Павлишина О.Ф.

Суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.

При секретарі: Качмар М.Я.

З участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в Сокальському районі Львівської області

на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 року, -

встановила:

В травні 2009 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області про зобовязання здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він відноситься до категорії „діти війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати йому не проводяться у розмірі, встановленому законом, просив визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити ці нарахування за період з 1 січня 2006 р. по день предявлення позову в сумі 3379,20 грн.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009 р. адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в Сокальському районі щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року до 31.12.2008 року, а також з 01.01.2009 року.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а також нарахувати та виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 року у розмірі, визначеному ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" (в редакції станом на 09.07.2007 року).

Стягнути з бюджету Сокальського району в користь позивача 3,40 грн. судових витрат та 150 грн. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ в Сокальському районі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом, позивач є дитиною війни в розумінні ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни і відповідно до ст.6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Згідно з п.12 ч.1 ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на2007 рік призупинено на 2007 рік дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст. 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік.

Статтею 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік встановлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6- рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення ст.71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік щодо зупинення дії ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції: „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів „.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч,2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня2008 року по 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, є обґрунтованими.

Виходячи із змісту ст.71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2009р. нарахування і виплата у 2009 р. „дітям війни щомісячної допомоги до пенсії в розмірі 30% повинно здійснюватись в розмірах, визначених ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи.

Керуючись п.п.1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1691-УІ „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, п.1 ч,1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Сокальському районі Львівської області відхилити.

Постанову Сокальського районного суду Львівської області від 14 грудня 2009р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може і оскаржена в касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного С України.

Головуючий Павлишин О.Ф.

Судді Мусіна Т.Г.

ОСОБА_2