АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-2686/2010 р. Головуючий 1 ї інст. ОСОБА_1
Категорія - соціальні правовідносини Доповідач -Зазулинська Т.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів - ТАБАЧНОЇ Н.Г., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова на постанову Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова про поновлення строку звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитини війни», -

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_2. звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом.

Зазначала, що має правовий статус дитини війни. Відповідно до Закону України від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон № 2195- IV) їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком, але відповідач не здійснює їй цих виплат.

Посилаючись на вказані обставини, просила поновити строк звернення до адміністративного суду за захистом порушеного права за період з 01.01.2006 до 31.12.2007 року та зобовязати управління Пенсійного фонду України (далі - УПФУ) в Червонозаводському районі міста Харкова нарахувати їй недоплачену як « дитині війни» соціальну допомогу за 2006-2007 р.р. в сумі 2733,30 грн.

Справу просила розглянути без її участі.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на відсутність поважних причин для поновлення строку на звернення до суду та правових підстав для задоволення заявлених вимог.

Розгляд справи здійснено за правилами Кодексу адміністративного судочинства України

Постановою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Червонозаводському районі міста Харкова.

Зобов»язано УПФУ в Червонозаводському районі міста Харкова нарахувати та виплатити ОСОБА_2 доплату до пенсії з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.І ст.28 ЗУ „ Про загальнообовязкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року з урахуванням виплачених сум.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3. витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 грн.40 коп..

Ухвалою судової колегії апеляційного суду від 09 квітня 2010 року УПФУ в Червонозаводському районі міста Харкова поновлено строк на апеляційне оскарження вказаної постанови суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі УПФУ в Червонозаводському районі міста Харкова, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказану постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Позивач постанову суду не оскаржила, письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Апеляційна скарга прийнята до розгляду апеляційним судом Харківської області і розглядається за правилами ЦПК України відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року № 1691-VI, який набрав чинності 10 березня 2010 року.

Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія доходить висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Справа розглянута судом першої інстанції з дотриманням процесуальних норм КАС України, діючих на час її розгляду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 відповідно до Закону № 2195-IV має правовий статус дитини війни, що відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2195-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % від мінімальної пенсії за віком.

У 2006 році відповідач такі доплати позивачу не здійснював.

Пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі - Закон № 489-V) дію ст. 6 Закону № 2195-IV зупинено на 2007 рік з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону № 489-V визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 09 липня по 31 грудня 2007 року дія ст. 6 Закону № 2195-IV не була зупинена.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що УПФУ в Червонозаводському районі міста Харкова як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону № 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року, але на порушення вказаної норми, таких нарахувань не проводило. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що розрахунок щомісячного підвищення необхідно проводити з визначеного ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Доводи апеляційної скарги про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону № 2195-IV на висновки суду не впливають.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на ненадходження на його рахунки бюджетних коштів для реалізації положень ст. 6 Закону № 2195-IV, оскільки реалізація позивачем права на підвищення пенсії, яке базується на чинному законі України, не може бути постановлено у залежність від бюджетних асигнувань. До того ж, це питання виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалось.

Судом не ухвалювалось рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування ПФУ, а тому посилання відповідача на можливість нецільового використання його коштів - не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судова колегія визнає,що постанова ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення її без змін та відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Червонозаводському районі міста Харкова відхилити.

Постанову Червонозаводського районного суду міста Харкова від 26 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді