Справа № 2- 2378/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді О ОСОБА_1 за участю секретаря Шмулич А.Г.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Покотилівка в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного казначейства України, треті особи Управління Служби безпеки України в Харківській області, Прокуратура Московського району міста Харкова, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

позивач, звернувся до суду з позовом до відповідача та третіх осіб та просить стягнути з Державного бюджету України суму спричиненої матеріальної та моральної шкоди у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 1044500 гривень. В подальшому уточнюючи свої позовні вимоги позивач просить стягнути на свою користь суму спричиненої матеріальної та моральної шкоди у розмірі 2044500 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та уточнйв, що сума спричиненої шкоди у розмірі 2044500 гривень складається з суми матеріальної шкоди у розмірі 44500 гривень та суми моральної шкоди у розмірі 2000000 гривень. В обґрунтування своїх вимог пояснив, що він працював на посаді голови Харківської обласної ради профспілки робітників інноваційних та малих підприємств. 09 серпня 2001 року на підставі Акту перевірки Контрольно-ревізійного управління в Харківській області, без належної перевірки викладених у ньому фактів, слідчим Управління Служби безпеки України в Харківській області було порушено кримінальну справу № 943, за фактом використання посадовими особами ХОРПРІ та МПУ бюджетних коштів в особливо великих розмірах не за цільовим призначенням за ознаками злочину, передбаченого ст. 80-3 ч. 2 КК України в редакції 1960 року. 15 серпня 2001 року співробітники УСБУ затримали його в порядку ст. 115 КПК України на території Харківського району, в присутності його знайомих вчинили допит, наділи на нього наручники і під конвоєм у супроводі групи працівників УСБУ і привезли на квартиру, за місцем його проживання, де вчинили обшук, який тривав чотири години, потім відвезли на дачну ділянку, де теж проводили обшук і навіть в деяких місцях перекопали город, однак нічого знайдено не було. В процесі проведення обшуку були вилучені всі профспілкові документи ХОРПРІ та МПУ. 23 січня 2002 року вказана кримінальна справа поступила до Прокуратури Московського району міста Харкова для організації подальшого розслідування. 03 липня 2002 року йому було предявлено обвинувачення за ч. 1 ст. 210 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а кримінальну справу направлено до Московського районного суду міста Харкова, де справа розглядалась майже чотири роки. 10 лютого 2006 року суд повернув кримінальну справу в Прокуратуру Московського району міста Харкова для проведення додаткового розслідування. В порушення вимог ст. 120 КПК України, додаткове розслідування тривало 14 місяців і 10 квітн#2007 року вказана кримінальна справа у відношенні позивача була закрита за п. 2 ст. 6 КПК України, запобіжний захід було скасовано. У звязку з вилученням профспілкових документів та порушення кримінальної справи ХОРПРІ та МПУ практично розпався. Дитячий оздоровчий табір у Криму припинив свою діяльність по оздоровленню дітей, майно прийшло у непридатний стан. У звязку з порушенням кримінальної справи позивач втратив роботу. Рішенням Президії ХОРПРІ та МПУ від 26 грудня 2001 року позивача було відсторонено від роботи, а після закриття кримінальної справи ХОРПРІ та МПУ вже практично не існувало. З втратою роботи позивач втратив і кошти на існування. У звязку з притягненням позивача до кримінальної відповідальності, внаслідок незаконного затримання, проведення обшуків, він поніс великі Матеріальні втрати: 5000 гривень за надання юридичної допомоги; 39500 гривень не отриманої ' Заробітної плати, що' складає 44500 гривень. Крім того, незаконними діями органів дізнання та досудового слідства порушено нормальний спосіб життя позивача та його сімї. Внаслідок притягнення його безпідставно до кримінальної відповідальності, починаючи з 2001 року, тобто з моменту вилучення документів ХОРПРІ та МПУ і до закриття кримінальної справи, його життя проходило в тяжких моральних, матеріальних та фізичних переживаннях, він змушений був шукати для себе та для сімї інше їздерепо існування. Майже 7 років повивач знаходився у стані морального пригнічення та розпаді почуттів. За цей період біля 80 разів відвідував компетентні органи, де давЗв пояснення. У зв'язку з обранням запобіжного заходу не мав можливості виїжджати за межі міста Харкова. В результаті незаконних та несправедливих дій працівників органів дізнання та досудового слідства різко погіршився стан його здоровя, почастішали випадки серцевих нападів, збільшився цукор у крові, після нервових стресів знизився зір, на лікування витрачено багато часу та коштів. У 2006 році позивав змушений був проводити стаціонарне лікування у 13-тій лікарні міста Харкова. Вказаними діями органи дізнання та досудового слідства спричинили позивачу моральну шкоду, яку він з урахуванням вищевказаних ~ обставин особисто оцінив у 2000000 гривень та просить відшкодувати за рахунок держави. 03 березня 2008 року позивач звертався с заявою до УСБУ в Харківській області та в КРУ у Харківській області щодо відшкодування йому завданої шкоди, але отримав рекомендації звернутися з вказаним питанням до

суду. Уточнюючи позовні вимоги позивач виключив з кола відповідачів, Управління Служби безпеки України в Харківській області, Контрольно-ревізійне управління в Харківській області, Прокурору Московського району міста Харкова, вказавши у судовому засіданні, що по справах даної категорії відповідачем є Державного казначейства України. '

У судовому засіданні ухвалою суду від 29 квітня 2010 року притягнуто до участі по справі в якості третіх осіб Управління Служби безпеки України в Харківській області та Прокуратуру Московського району міста Харкова.

У судовому засіданні представник відповідача Державного казначейства України ОСОБА_3 проти позову заперечував посилаючись, на недоведеність вимог позивача. Крім того вказує що не встановлена незаконність дій органів досудового слідства щодо позивача, а вимоги відшкодування суми моральної шкоди є завищеними.

Представник третьої особи Управління Служби безпеки України в Харківській області ОСОБА_4 проти позову заперечував посилаючись на їх безпідставність, при цьому пояснив що дійсно органами СБУ в Харківській області було порушено кримінальну справу за фактом використання посадовими особами ХОРПРІ та МПУ бюджетних коштів в особливо великих розмірах не за цільовими призначенням за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 80-3 КК України в редакції 1960 року, та справу проведення досудового розслідування передано до Прокуратури Московського району міста Харкова.

Представник третьої особи Прокуратури Московського району міста Харкова проти позову заперечував, посилаючись на їх безпідставність, при цьому не заперечував що дійсно Прокуратурою Московського району міста Харкова позивач був притягнути в якості обвинуваченого за ч. 1 ст. 210 КК України та 10 квітня 2007 року справу було закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за відсутності в діях позивача ознак злочину та скасовано запобіжний захід в вигляді підписки про невиїзд.

Суд заслухавши позивача, представників відповідача та третіх осіб, дослідивши надані суду докази встановив наступні обставини а відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 10 квітня 2007 року слідчого прокуратури Московського району міста Харкова ОСОБА_5. кримінальне переслідування у відношенні ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 припинено на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, у звязку з відсутністю в його діях вказаного складу злочину. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд с постійного місця проживання що обрана у відношенні останнього відмінити. Також з вказаної постанови вбачається, що в провадженні прокуратури Московського району міста Харкова перебувала кримінальна справа № 943, що порушена 09 серпня 2001 року за фактом використання посадовими особами ХОРПРІ та МПУ бюджетних коштів в особливо великих розмірах не за цільовими призначенцям за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 80-3 КК України в редакції 1960 року. 03 вересня 2001 року кваліфікація злочину вчиненого службовими особами ХОРПРІ та МПУ злочину змінена на ч. 1 ст. 210 КК України в редакції 2001 року. 13 травня 2002 року вказана кримінальна справа прийнята в провадження Прокуратурою Московського району міста Харкова. 26 червня 2002 року в якості обвинуваченого по даній кримінальній справі притягнутий ОСОБА_2 та йому предявлено обвинувачення в вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 210 КК України (а.с. 48-52).

При проведенні досудового розслідування по кримінальній справі проводилися обшуки, про що свідчать протоколи обшуків від 15 серпня 2001 року (а.с. 53-55; 56-58)

Постановою Президії ХОРПРІ та МПУ від 26 грудня 2001 року позивача відсторонено від роботи.

Згідно довідки ХОРПРІ та МПУ від 25 серпня 2009 року середня заробітна плата ОСОБА_2 складає 399 гривень.

Матеріали справи містять медичні документи про проходження позивачем курсів лікування у медичних установах міста Харкова в період з 2006 року по 2008 рік.

Статтею 1176 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до пункту другого, частини другої якої, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, юридичної особи, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незагойного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється Законом України N 266/94-ВР, від 01.12.1994, «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та Положенням про застосування цього закону, затвердженого Наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/4.

Відповідно ст. 1. цього Закону в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в-ході розслідування чи судового розгляду кримін- аної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи

(посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства та відповідно до п. 2 ст. 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. При цьому шкода підлягає відшкодуванню за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно з вимогами ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону України N 266/94-ВР, від 01.12.1994 року, ч. 2 ст. 23 ЦК України, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього, слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

За вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону України N 266/94-ВР, від 01.12.1994 року, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20 жовтня 2009 року, встановлений розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня - 884 гривні.

Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі перебував під слідством в період з 26 червня 2002 року по 10 квітня 2007 року, тобто 57 місяців 15 днів, в цей час до нього був обраний запобіжний засіб у вигляді підписки про невиїзд, що спричинило позивачу тяжкі моральні страждання, оскільки це призвело до ступеня зниження рівня репутації та авторитету позивача як керівника профспілкової організації, погіршилися нормальні життєві зв'язки та стосунки з оточуючими його друзями,

колегами, що вимагало додаткових зусиль для їх організації та підтримання на усталеному рівні, все це ' вплинуло на емоційний стан здоров'я позивача, як особи яка досягши віку близько 70-ти років має життєвий досвід, працювала та заробила трудову пенсію, мала певну позитивну репутацію, та на фізичний стан здоровя позивача з урахуванням його віку, тому суд вважає що на засадах розумності, виваженості та справедливості, враховуючи строк перебування під слідством, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, у розмірі 53 000 гривень 00 коп.

В іншій частині задоволення позовних вимог позивачу слід відмовити, за недоведеністю виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 Закону України N 266/94-ВР, від 01.12.1994 року у разі постановления виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані на прохання особи в місячний строк письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання та відповідно до ст. 12 Закону України N 266/94-ВР, від 01.12.1994 року, розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі дії чи розглядав справу, в місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи дізнання, досудового слідства, прокуратури і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

У судовому засіданні позивач не надав даних щодо заробітку та інших грошових доходів, які він втратив внаслідок перебування під слідством, не надав доказів на підтвердження витрат щодо отримання юридичних послуг у сумі 5000 гривень, при цьому не заперечував, що не звертався до Прокуратури Московського району міста Харкова з заявою про письмове повідомлення про закриття відносно нього кримінальної справи організації де він працював, не звертався до Прокуратури Московського району міста Харкова з заявою про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, а суму не отриманого заробітку визначив на свій розсуд. При цьому суд, також не приймає до уваги посилання позивача щодо його затримання на термін близько восьми годин і проведення обшуків у житловому приміщенні та на дачі, як незаконними, тому що проведення обшуків при досудовому розслідуванні кримінальної справи компетентними органами і затримання особи на термін, що не перевищує 72 години, передбачено нормами КПК України, а сам позивач підтвердив, що вказані дії не визнані незаконними, а перед проведенням обшуку його було ознайомлено з документами, на підставі яких проводився обшук.

Враховуючи що відповідно до ч. З ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи на підставі доказів наданих сторонами, суд задовольняє заявлені вимоги частково та вважає за необхідне стягнути на користь позивача з

Державного бюджету України суму відшкодування моральної шкоди, у розмірі 53 000 гривень 00 коп., іншій частині позовних вимог відмовляє за недоведеністю.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,60,61,88, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 23 ч. 2; 1167,1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» N 266/94-ВР, від 01.12.1994 року,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди у звязку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності у розмірі 53 000 (пятдесят три тисячі) гривен 00 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду а також, апеляційну скаргу на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заява про апеляційне оскарження не буде подано.

Якщо було подано таку заяву, але апеляційна скарга не була надана в строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна