Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-5043/2010 рік.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

20 липня 2010 року Київський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого - судді Куриленко О.М

.при секретарі - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 В ячеславовича до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права на спадкування, визнання права власності на частину квартири та земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

19.05.2010 року позивач звернувся до суду з названим позовом, в якому просив визнати заповіти ОСОБА_4, померлого 19.11.2009 року, частково недійсними та визнати за ним право на спадкування Ул частини від загального складу спадщини а саме: визнати за ним право власності на % частину квартири №22, розташованої по вул. Комарова,2 А у м. Одесі та Ул частину земельної ділянки №186, яка знаходиться у м. Одесі. 10-а лінія, ділянка №12 (ОСОБА_5 Ковалевського.142). Крім того, просив зобов'язати приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, у разі, якщо таке було видане нотаріусом на ім'я відповідача.

Свої вимоги мотивував тим, що 19.11.2009 року помер його дід, ОСОБА_4. Батько позивача, ОСОБА_4 В ячеслав Валентинович, помер 02.09.1999 року. Вважаючи себе спадкоємцем померлого дідуся за правом представлення, позивач звернувся до нотаріальної контори, де і дізнався про те, що усе належне йому майно дід заповів своєму сину, ОСОБА_2. відповідач) по справі. Посилаючись на те, що він з 7-й річного вік/ позбавлений опіки з боку батька та частково перебував на утриманні дідуся, який переймався долею онука, виховував його та утримував матеріально, та на те, що на момент смерті дідуся він ще не досяг повноліття, позивач вважає, що незалежно від змісту заповіту він має право на обов'язкову частку у спадщині у розмірі Ул частини від загального її складу.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним заповіт, зареєстрований в реєстрі за №769, та визнати за ОСОБА_2 :раво на спадкування Ул частини від загатьного складу спадщини, а саме: визнати за ним право власності на і частину квартири №22, розташованої по вул. Комарова.2А у м. Одесі т з Ул частину земельної ділянки №186, яка знаходиться у м. Одесі, 10-а лінія, ділянка №12 (ОСОБА_5, 142), зазначаючи, що майно, перелічене у заповіті, зареєстрованому в реєстрі під №768. яке померлий заповів ОСОБА_6, не є предметом цього спору і його довірителя не цікавить.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, вказуючи, що позивач ніколи не був на утриманні померлого ОСОБА_4, з ним не жив та за наявності заповіту жодних прав на спадкування не має. Крім того, зазначати, що після смерті свого батька позивач вже отримав належну йому частину у спадщині дідуся.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріатьного округу ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про слухання справи повідомлена належним чином, надата суду заяву з проханням не залучати її до участі у справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, відповідача <а його представника, свідків, суд доходить до висновку про те. що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами склались з привод/ спадкового майна та врегульовані книгою Шостою Цивільного Кодексу України про спадкове право.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАГСу Київського РВК м. Одеси 02.07.1992 року (а.с.8).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 06.10.1999 року відділом реєєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради батько позивача, ОСОБА_7, помер 02.09.1999 року(а.с.9).

ОСОБА_2, відповідач по справі, є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_9. що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22.10.1971 року РайБюро ЗАГСу м. Одеси (а.с.41).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 13.04.2010 року Першим Приморським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції. ОСОБА_4 помер 19.11.2009 року (а.с. 10).

Як вбачається з заповіту, складеному ОСОБА_4 23.03.2005 року, та посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, квартиру під №22 в буд.2-А по вул. Комарова у м. Одесі та земельну ділянк/ загальною площею 389 кв.м. під №186. що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського,144 у садівничому товаристві ..Приморське" спадкодавець заповів своєму сину ОСОБА_2 (а.с.59). Вказаний заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі під №769. що також підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (а.с.43).

23.04.2010 року позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з заявою про вступ до спадщини (а.с.37). однак

19.05.2010року отримав від нотаріуса відповідь про те. що дідусь залишив заповіт не на його користь, у зв'язку з чим видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою (а.с.57).

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцев).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Як вбачається з ст.1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.І ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїм спадкоємцем одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин. Як свідчать матеріали справи таким спадкоємцем на квартиру №22, розташовану по вул. Комарова,2А у м. Одесі та земельну ділянку №186, яка знаходиться у м. Одесі. 10-а лінія, ділянка « №12 (ОСОБА_11,142), після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_2

Суд вважає, що посилання представника позивача на вимоги ч.І ст.1266 ЦК України, за якою внуки і правнуки спадкоємця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, є безпідставними, так як за наявності заповіту про спадкування за законом мова йти не може.

Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом.

Так як позивач до осіб, перелічених у вказаній статті, не відноситься, то суд вважає, що він не має право на обов'язкову частку у спадщині. Факт перебування неповнолітнього ОСОБА_2 на утриманні дідуся, який, доречі. так і не був доведений у суді, не може вважатись підставою для отримання права на обов'язкову частку.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року перелік осіб, які мають право на обов язкову частку, шо визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що підстав недійсності правочину, передбачених ст.215 ЦПК України, представником позивача у судовому засіданні наведено не було, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 215,216, 1216,1217. 1233, ч.І ст.1235 , ч.І 1241, ч.І ст.1266 ЦК України, ст.ст. 208,209, 212, 213, 214,215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 В ячеславовича до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання заповіту частково недійсним, визнання права на спадкування, визнання права власності на частину квартири та земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження, поданої протягом десяти днів з моменту його проголошення та подачі після цього апеляційної скарги протягом двадцяти днів через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя