Справа № 22ц-7884/2010 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Категорія: 5 Доповідач: Бермес І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук М.М.

при секретарі: Смалюх У.З.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

та адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого в шлюбі та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про поділ квартири та усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна залишено без розгляду.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ квартири АДРЕСА_1 набутої за час шлюбу та усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 1 жовтня 2010 року зазначено, що в вступній та результативній частині рішення суду вказано про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою №9 по вул. В.Великого, 73 в м.Львові ОСОБА_1 та сину ОСОБА_5.

Рішення суду в частині відмовив задоволенні позову оскаржила ОСОБА_1

В апеляційні скарзі апелянт вказує, що судом не враховано, що крім усних пояснень, про те, що гроші були зароблені у ОСОБА_6, ОСОБА_3 не надав суду жодних документальних доказів наявності чи джерел доходів грошей, які у нього нібито були. Не враховано, що частина свідків ОСОБА_3 є зацікавленими особами.

Пояснення ОСОБА_3 та покази свідків про те, що квартира була придбана за його кошти спростовуються показами свідка ОСОБА_7, яка підтвердила, що надала їй на придбання квартири гроші у сумі 2000 долл.США, які на той момент знаходились у їх матері, та показами ОСОБА_6, який підтвердив, що протягом 1999-2005 років неодноразово передавав їй від сестри та брата різні суми грошей.

Суд взяв до уваги розписку, яка нібито свідчила про отримання завдатку. Однак, про існування цієї розписки ОСОБА_3 повідомив суд та подав тільки на судових засіданнях у жовтні-листопаді 2009 року.

Висновок суду про те, що вона не довела в судовому засіданні факту спільного проживання та фактичних сімейних стосунків з ОСОБА_3 є помилковим. Крім її пояснень, це підтверджується тим, що на час укладення шлюбу та придбання квартири вона була вже на 5-му місяці вагітності. Крім того, свідок ОСОБА_7 стверджувала, а ОСОБА_3 підтвердив у судовому засідання, що у червні 2000 року вони разом з ОСОБА_3, як подружжя, їздили на весілля до сина її сестри у Росію.

Неправомірно застосовано ст.57 Сімейного кодексу України, оскільки відповідно до норм статті 60 Сімейного кодексу України презумується, що вона є спільним майном подружжя, а ОСОБА_3 не надав суду належних доказів того, що квартира була придбана за його особисті кошти.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.156 Житлового кодексу України її син має право користуватися квартирою, котра належить батькам, а відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Однак, ОСОБА_3 грубо позбавив сина цих прав.

В апеляційній скарзі просить рішення суду в частині відмовив задоволенні позову скасувати та постановити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги,пояснення ОСОБА_3 та виступ адвоката ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги,перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна підлягає задовленню частково з таких підстав.

Встановлено, що 19.03.2008 року ОСОБА_3 звернувся в суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1, в якому просив поділити майна набутого в шлюбі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 просив залишити його позов без розгляду, оскільки спір з яким він звернувся, вирішено у добровільному порядку.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні не заперечили щодо залишення позову без розгляду.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна набутого в шлюбі залишено без розгляду.

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

28.11.2007 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 про поділ квартири №9, що по вул. В.Великого,73 в м. Львові придбаної 18.09.2000 року, шляхом виділу її 2/3 частини квартири.

Свої вимоги мотивувала тим, що 09.09.2000 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3 02.01.2001 року народився син ОСОБА_8. Сімейне життя між ними не склалось, тому 04.02.2008 року шлюб розірвано.

18.09.2000 року вона разом з ОСОБА_3 купили вказану квартиру для проживання їх сім'ї. При оформленні договору купівлі-продажу квартира зареєстрована тільки на відповідача ОСОБА_3 В цій квартирі ОСОБА_3І не зареєстрував ні її, ні її дітей. На сьогоднішній день вона із дітьми не має де проживати, а тому при вирішенні питання про поділ майна просила врахувати інтереси дітей. Просила позов задовольнити, виділивши їй 2/3 частини квартири.

Також просила усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою їй та сину ОСОБА_5.

З договору купівлі - продажу квартири судом встановлено, шо 18.09.2000року (тобто, через 9 дні після укладення шлюбу сторін ) ОСОБА_3 придбав спірну квартиру АДРЕСА_2 за 8000 дол.США. Квартира зареєстрована на відповідача ОСОБА_3 В даній квартирі прописані власник ОСОБА_9 з 19.10.2000 року та рідний брат власника- Лемик ОСОБА_10 з 12.08.2008року, син власника - ОСОБА_11 ОСОБА_5 з 12.06.2001року.

За правилами ст. ст. 22, 24 КЗпШ України, який діяв на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Відповідно до роз'яснень, наданих пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

ОСОБА_3 надано суду докази, які підтверджують, що саме ним була придбана спірна квартира, зокрема розписка про отримання завдатку та покази свідків.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про придбання спірного майна, то нею не надано суду ніяких фактів чи доказів, що підтверджували придбання квартири спільно, тому вони не прийняті судом до уваги.

При цьому суд врахував, що відповідно до розписки попередній власник спірної квартири ОСОБА_12І, отримала завдаток від ОСОБА_3 05.08.2000року гроші в сумі 6000 дол. США - більшу частину вартості від спірної квартири з метою подальшого оформлення сторонами договору купівлі-продажу вищевказаної квартири.

Факт передачі грошей ОСОБА_3 при придбанні спірної квартири АДРЕСА_3 також підтверджено поясненнями ОСОБА_12

Окрім цього, це ж підтверджено в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17.

Покликання апелянта на те, що не враховано, що частина свідків ОСОБА_3 є зацікавленими особами, не заслуговують на увагу, оскільки пояснення цих свідків оцінені судом з врахуванням інших доказів по справі.

Суд вірно не прийняв до уваги пояснення ОСОБА_1, щодо її дій для пошуку квартири та придбання, та вказав, що доказів які б стверджували, що вона давала кошти на придбання квартири, не представлено, як і не доведено факту спільного проживання її з ОСОБА_3 та ведення з ним спільного господарства до укладення шлюбу.

Суд надав віри поясненню свідка ОСОБА_7, яка є рідною сестрою ОСОБА_1, яка ствердила, що вона допомагала своїй сестрі, однак вказав, що ці пояснення не підтверджують, що ОСОБА_7 дала гроші ОСОБА_1 на придбання спірної квартири.

Відсутні докази щодо переміщення свідками ОСОБА_18 ОСОБА_6 ОСОБА_19 іноземної валюти в 1999-2000 році через державний кордон Російської Федерації та України.

Отже не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що пояснення ОСОБА_3 спростовуються показами свідка ОСОБА_7

Тому суд прийшов до вірного висновку, що пояснення ОСОБА_1Й, про те, що спірна квартира куплена за спільні кошти, а саме : 4000 дол. США спільно заробила з ОСОБА_3, 2000 дол. США вона позичила в батьків, 2000 дол. США вона позичила в друга Орлова, не можуть бути прийняті до уваги, так як ніякими доказами це не підтверджено.

Суд вказав, що приймає до уваги, що ОСОБА_1 ніколи не була прописана в спірній квартирі та знала, що ОСОБА_3 купив квартиру, яку зареєстрував на себе. ОСОБА_1 з 05.07.1989р. приписана за адресою: Львівська обл. Дрогобицький район с. Винники вул. Кармелюка,30 та має місце для проживання.

Отже суд, установивши на підставі наданих сторонами доказів, підстави, час набуття спірного майна, так і джерела його придбання, належним чином у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України оцінив дані докази і прийшов до вірного висновку при вирішення спору з урахуванням того, що квартира АДРЕСА_4набута за особисті кошти ОСОБА_3 в період шлюбу.

Зазначені висновки суду відповідають положенням ст. ст. 57, 60 СК України, так і статтям 22,24 КпШС України, якими встановлено аналогічний режим майна подружжя.

Покликання апелянта на те, що порушено ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 16 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, нічим не підтверджені, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно судом відмовлено ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні спірною квартирою.

Однак, відмовляючи в частині позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні спірною квартирою сину ОСОБА_5, суд належним чином це не обґрунтував.

В той же час апелянт вказує, що відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.156 Житлового кодексу України син має право користуватися квартирою, яка належить батькам, а відповідно до ст. 176 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Однак, ОСОБА_3 грубо позбавив сина цих прав.

Встановено, що ОСОБА_19 ОСОБА_5 прописаний в цій квартирі, а отже має на проживання в ній.

Заперечення ОСОБА_3 щодо проживання сина в квартирі нічим не обґрунтовані.

Таким чином рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про зобов'язння ОСОБА_3 не чинити сину ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою №9 по вул. В.Великого,73 в м.Львові слід скасуватита постановити нове рішення.

Слід зобов'язати ОСОБА_3 не чинити сину ОСОБА_8 перешкод у користуванні квартирою №9 по вул. В.Великого,73 в м.Львові.

З врахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в решті частині рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст.15, 16, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України,ст.ст. 10, 60, 212, п.1 п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 314 ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львовавід 19 березня 2010 рокув частині відмови в задоволенні позову про зобов'язння ОСОБА_3 не чинити сину ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою №9 по вул. В.Великого,73 в м.Львові скасуватита постановити нове рішення.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_19 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 перешкод у користуванні квартирою №9 по вул. В.Великого,73 в м.Львові.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий :

Судді: