ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-219/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"10" червня 2010 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі:

головуючого - судді Косторенко А.Ю.,

при секретарі Сеферовій І.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна спільною власністю, визначення часток у спільній власності та визнання права власності на частину нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з даним позовом до відповідача, на обґрунтування якого вказав, що в період з 21 грудня 1974 року по 14 вересня 1982 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6. 14 вересня 1982 року шлюб було розірвано, але вони продовжували проживати разом як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. 12 квітня 2003 року на імя ОСОБА_6 була придбана квартира за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Якіра б. 26, кв. 57. Проте, оскільки квартира була придбана позивачем та ОСОБА_6 за час їх спільного проживання, позивач вважає, що на підставі ст. 74 Сімейного кодексу України, вказана квартира належить йому та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності. 29 серпня 2008 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємицею першої черги після її смерті є ОСОБА_7 - спільна донька позивача та померлої ОСОБА_6 ОСОБА_5 відмовляється визнавати право позивача на квартиру, тому позивач змушений звернутися до суду. Просить визнати вказану квартиру спільною сумісною власністю позивача та померлої ОСОБА_6 Вважає, що частки спірної квартири у спільній сумісній власності позивача та померлої ОСОБА_6 є рівними та складаються з ? частини на кожного з власників. Також позивач просить визнати за ним право власності на ? г частину спірної квартири.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на матеріали справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив визнати право власності на ? частину спірної квартири за позивачем.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала. Вказувала, що померла ОСОБА_6 за життя зареєструвала позивача в своїй квартирі для полегшення працевлаштування позивача. Наголошувала на тому, що спірна квартира була придбана особисто її померлою матірю. В придбанні квартири позивач участі на брав, оскільки зловживав алкогольними напоями та вів аморальну поведінку. Позивач разом з померлою ОСОБА_6 сімейних стосунків після розірвання шлюбу не підтримував, всі візити позивача до помешкання ОСОБА_6 закінчувалися сварками.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на пояснення відповідача.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 з 21 грудня 1974 року по 14 вересня 1982 року перебував у шлюбі з ОСОБА_6. 14 вересня 1982 року шлюб було розірвано рішенням Народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу. Вказані факти встановлені судом на підставі Рішення Народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу (а.с. ), свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. ). Відповідно до довідки ЖБК «Восток-6» (а.с. ), позивач був зареєстрований в помешканні ОСОБА_6 за адресою м. Кривий Ріг, вул. Якіра б. 26, кв. 57 і після розірвання шлюбу. Згідно договору купівлі-продажу (а.с. ), а також відповіді КП ДОР «Криворізьке БТІ» на запит суду (а.с. ), 12 квітня 2003 року ОСОБА_6 була придбана квартира за адресою м. Кривий Ріг, вул. Якіра б. 26, кв. 57. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. ) 29 серпня 2008 року ОСОБА_6 померла. Спадкоємицею першої черги після її смерті є відповідач за позовом ОСОБА_5 - спільна донька позивача та померлої ОСОБА_6

Відповідно до договору купівлі-продажу (а.с. ), спірна квартира була придбана 12.04.2003 року. Відтак, вказані правовідносини мають регулюватися Кодексом про шлюб та сімю України в редакції 1969 року, а також цивільним законодавством, яке діяло до 2004 року.

В Кодексі про шлюб та сімю України в редакції 1969 року, а також в Цивільному кодексі України в редакції 1963 року, на відміну від діючого Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, відсутні норми права, які можуть слугувати підставами набуття спільної сумісної власності для чоловіка та жінки, які проживають однією сімєю, але не перебувають в зареєстрованому шлюбі між собою. Так, ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції 1969 року підставою виникнення спільної сумісної власності передбачає придбання майна під час проживання подружжя в шлюбі.

Норма права, на підставі якої судом може бути визнано право спільної сумісної власності чоловіка та дружини, які складали одну сімю, проте не перебували в зареєстрованому шлюбі, міститься в ст. 17 ЗУ «Про власність», який діяв на час придбання спірної квартири. Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про власність», майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином, ухвалюючи рішення суд спирається саме на те, чи складали сімю позивач та померла ОСОБА_6 на час придбання спірної квартири, а також на те, чи була ця квартира придбана внаслідок спільної праці позивача та померлої ОСОБА_6

Відповідно до довідки ЖБК «Восток-6» (а.с. ), а також запису на відповідній сторінці паспорту позивача (а.с. ), ОСОБА_4 був зареєстрований в помешканні ОСОБА_6 за адресою м. Кривий Ріг, вул. Якіра б. 26, кв. 57 з 29 липня 2003 року. Згідно відповіді Дзержинського РВ Криворізького МУ на запит суду, позивач за період з 1991 по 2010 роки неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за негідну поведінку по відношенню до ОСОБА_6 та відповідачки ОСОБА_7

Наданий позивачем акт про спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. )

не може сам по собі слугувати підтвердженням того, що між позивачем та ОСОБА_6 підтримувалися сімейні стосунки, оскільки свідки, які підписали вказаний акт не зявилися в судове засідання та не були опитані судом, хоча і викликалися за клопотанням представника позивача. Відтак свідки не були попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих пояснень, не були приведені до присяги свідка. Крім того, окремий акт взагалі не може являтися належним доказом того, чи підтримувалися сімейні відносини між позивачем та ОСОБА_6

Судом були допитані свідки зі сторони відповідача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала пояснення, що тривалий час знає родину ОСОБА_6. Відповідно до пояснень свідка, ОСОБА_4 станом на 2003-2004 роки ніде не мав постійного місця роботи, а також постійного прибутку. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 постійно не проживав. ОСОБА_4 іноді навідувався до колишньої дружини в квартиру. Вони часто сварилися, іноді сварки переростали в бійки. Під час однієї з бійок ОСОБА_4 зламав ОСОБА_6 ногу. Після розірвання шлюбу сімейні стосунки не підтримувалися. Наскільки їй відомо, ОСОБА_4 участі в придбанні квартири не брав, квартиру була куплена за гроші ОСОБА_6

ОСОБА_9 Петрівна суду пояснила, що знає родину ОСОБА_6 з 2003 року. Батько відповідачки ОСОБА_4 час від часу приходив в помешкання ОСОБА_6 Проживав десь в іншому місці. Свідок часто бачила позивача в стані алкогольного спяніння. Знає, що іноді позивач бив свою доньку ОСОБА_7, а також дружину ОСОБА_6, оскільки ОСОБА_7 не однократно тікала від нього в помешкання ОСОБА_10 Бачила синці та гематоми у ОСОБА_7 Памятає як померла ОСОБА_6 зверталася в міліцію з приводу дій позивача. Сімейні стосунки між померлою ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в 2003 році не підтримувалися, в шлюбі не перебували. Свідок ОСОБА_10 не могла сказати, за чиї гроші куплена спірна квартира.

Свідок ОСОБА_11 повідомила суду, що знає померлу ОСОБА_6 з 1977 року, оскільки працювала разом з нею. Колишнього чоловіка ОСОБА_6 памятає з ще з часу їх спільного проживання в зареєстрованому шлюбі. Свідок вказала, що причиною розірвання шлюбу була аморальна поведінка ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_6 Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 почав проживати з іншою жінкою, але іноді навідувався до колишньої дружини. Сімейні стосунки з часу розірвання шлюбу в 1982 році не підтримувалися. Під час візитів ОСОБА_4 часто сварилися. Вказує, що ОСОБА_4 постійно пиячив, не працював і не мав самостійного заробітку, тому не міг брати участь в придбанні спірної квартири.

На думку суду, позивачем не надано докази, які б підтверджували його спільне проживання однією сімєю разом з ОСОБА_6 Також позивачем не доведено факт того, що спірна квартира придбана внаслідок спільної праці позивача та ОСОБА_6, оскільки суду не було надано жодних доказів про роботу позивача в період придбання квартири взагалі.

Відтак, виходячи з наявних доказів, враховуючи пояснення свідків, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити у звязку з недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 17 ЗУ «Про власність» ст. 22 КпШС України в редакції 1969 року, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позовних вимогах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання нерухомого майна спільною власністю, визначення часток у спільній власності та визнання права власності на частину нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: А. Ю. Косторенко