Вугледарський міський суд Донецької області
03 червня 2010 року місто Вугледар
Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючої - судді Биліни Т.І. при секретарі Соколовій Л.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вугледар Донецької області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа: КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» про втрату права користування житловим приміщенням колишнім членом сімї власника та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, органу приватизації при Виконавчому комітеті Вугледарської міської ради, БТІ м.Вугледар, про визнання неправомірними дії щодо вчинення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру та визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про втрату права користування житловим приміщенням колишнім членом сімї власника.
Позивні вимоги мотивовані тим, що позивачу та її неповнолітньому сину, ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1, яка була набута у власність 07.02.2000 р. шляхом приватизації. Крім власників в квартирі зареєстровано відповідача, з яким позивач з 27.08 1993 р. по 16.05.2007 року знаходилась у шлюбі. Після розірвання шлюбу відповідач мешкає у своєї матері за адресою: квартира АДРЕСА_2. Так як відповідач ОСОБА_3 з травня 2007 р. житлом не користується, обовязки члена сімї наймача, повязані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг не виконує позивач змушена звернутися до суду з проханням визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням з травня 2007 року, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 246, 00 грн.
Не погодившись з позовними вимогами, відповідач - ОСОБА_5 в попередньому судовому засіданні звернувся до суду із зустрічною позовною заявою мотивувавши її тим, що спірна квартира була отримана в наслідок обміну 27.09.1996 року раніше отриманої ним на підприємстві однокімнатної квартири. З 1997 року по 2006 рік він знімався з реєстрації зі спірної квартири за спільним рішенням з ОСОБА_1, з метою поліпшення матеріального стану сімї за рахунок отримання вугілля на шахті, за місцем роботи та зменшення розміру оплати комунальних послуг, та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1. З метою надання більшої вірогідності вище зазначеним заходам він дав згоду на зміну основного квартиронаймача, однак, зі спірної квартири не виселявся та продовжув з ОСОБА_1 вести спільне господарство, надавав грошові кошти на оплату комунальних послуг та придбання предметів побуту. 20.03.2006 року він виписався з с.Павлівка Марїнського району Донецької області і за згодою ОСОБА_1 прописався в спірній квартирі. З кінця 2006 року взаємовідносини з ОСОБА_1 погіршилися і в червні року вона забрала в нього ключі і вигнала з квартири. Не бажаючи погіршення стосунків, він забравши свої особисті речі пішов жити до матері, потім він жив у гуртожитку. На початку року ОСОБА_1 замінила двері. Після розірвання шлюбу, в травні 2007 року він дізнався, що квартира в якій він постійно проживав приватизована ОСОБА_1 та їх сином. Вважає, що ОСОБА_1, скориставшись фіктивною його реєстрацією за іншою адресою, навмисно замовчала перед органом приватизації наявність його як члена сім'ї, фактично проживаючого в квартирі, лишила його права на участь у приватизації квартири. На підставі зазначеного ОСОБА_3 просив суд визнати неправомірними дії ОСОБА_1 щодо вчинення перешкод у користуванні житлом, зобов'язати її не чинити перешкоди. І вселивши його у квартиру, визнати свідоцтво про право власності на спірну квартиру недійсним.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтвердили позовні і вимоги та їх обґрунтування, просили задовольнити позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог, з причини що відповідач ОСОБА_3 знав про приватизацію квартири, так як він постійно в ній проживав, він був згоден з приватизацію квартири без його участі, крім того він пропустив строк позовної давності. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 добровільно залишив квартиру і не приймав ніяких заходів щодо повернення до неї. Ключі вона забрала в нього в червні 2007 року, так як він не мав намірів жити в спірній квартирі. На теперішній час ОСОБА_3 створив нову сім'ю, про що їй відомо зі слів сина, який неодноразово бачив батька з іншою жінкою.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник підтвердили зустрічні позовні вимоги та їх обґрунтування, просили задовольнити їх в повному обсязі та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1. з причини, що відповідач не має іншого житла, він тимчасово мешкав у своєї матері, а тепер живе в гуртожитку. Він не має можливості мешкати в спірній квартирі, так як не має ключів, їх забрала ОСОБА_1 він не намагався вселитися, так як в наслідок неприязних стосунків з ОСОБА_1 не хотів травмувати сина. Просив визнати правочин щодо приватизації квартири недійсним, як отриманий без достатніх для цього підстав.
Представник 3-ї особи ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» в судовому засіданні заявила, що позов позивача ОСОБА_1 не підтримує, так як ніхто не може бути безпідставно позбавлений житла. Зустрічний позов не визнала в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на спірну квартиру, з причини що про приватизацію квартири ОСОБА_3 не міг не знати до 2007 року. Суду пояснила, що ОСОБА_3 міг не знати про приватизацію квартири в 2000 році, так як в ній приймали участь особи зареєстровані в квартирі, якщо про інших осіб не повідомлено орган приватизації, однак він не міг не знати про приватизацію квартири в березні 2006 року, під час поновлення прописки в спірній квартири, так як в документах на квартиру зазначено, що вона приватизована.
Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що її донька ОСОБА_1 в 1998 році звернулася до неї з проханням допомогти їй виписати чоловіка ОСОБА_3 з квартири та зареєструвати його в селі, так як на підприємстві затримували заробітну плату, вони знаходилися в скрутному матеріальному становищі. За допомогою знайомих ОСОБА_3 зареєстрували в селі Павлівка Марїнського району Донецької області у сторонніх осіб, а проживав він разом із сімєю до 2007 року. Після розірвання шлюбу він залишив квартиру і мешкав спочатку у своєї матері, а потім в гуртожитку. Двері в квартирі дійсно поміняно під час ремонту квартири. Вона особисто пропонувала матері відповідача, щоб останній залишив квартиру її доньці, а собі забрав набуте майно, але така пропозиція залишилася без уваги. Чи відомо було ОСОБА_5 про приватизацію квартири вона не знає.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона підписала акт про не проживання ОСОБА_5 В,В. в спірній квартирі на протязі двох років, так як протягом зазначеного часу вона не бачить його в будинку. В квартирі ОСОБА_5 вона ніколи не була, однак їй відомо, що вони разом починали ремонт, а закінчувала його ОСОБА_1 сама, під час ремонту були замінені двері. Чому ОСОБА_5 не мешкає в квартирі їй невідомо, скандалів вона не чула.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних причин.
Відповідно довідки про склад сім'ї КП «Керуюча компанія з житлово-комунальних послуг Вугледарської міської ради» в квартирі АДРЕСА_3 прописані: ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_9
Згідно акту комісії від 05.06.2009 року, ОСОБА_3 з травня 2007 року за вище зазначеною адресою не проживає,
Відповідно свідоцтва про розірвання шлюбу 1-НО №096654 від 17.10.2007 р. виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Вугледарського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.
Згідно ордеру на житлове приміщення №402 від 27.09.1996 року виданого бюро по обміну житлових приміщень Вугледарської міської ради народних депутатів на імя ОСОБА_3 квартира з двох кімнат за №73 у будинку №8 по вул. Шахтарській у м.Вугледарі, надана для проживання ОСОБА_9, ОСОБА_1 та ОСОБА_5
Відповідно до частини третьої ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно розяснень наданих Пленумом Верховного Суду України у п.9 постанови №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами, внесеними постановою №2 Пленуму від 10.03.89 та №13 від 25.12.92), суд при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, повинен зясувати, чи додержано встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це повнолітніх членів сімї наймача, чи було це приміщення постійним місцем проживання осіб, що вселилися, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сімї певний порядок користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні встановлено та ніким не спростовано, що відповідач ОСОБА_3 постійно мешкав в спірній квартирі, тобто з 1996 року по травень 2007 року. Його дії щодо зняття з реєстрації в спірній квартирі та реєстрація в с.Павлівка Марїнського району Донецької області носили суто фіктивний характер. Поновлення реєстрації в спірній квартирі відбулося зі згодою позивача ОСОБА_10М Ключі від спірної квартири відповідач ОСОБА_9 повернув на вимогу позивача ОСОБА_10 В квартирі замінені двері від яких відповідач ОСОБА_9 не має ключів.
У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами які приймають участь у справі не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Право власності ОСОБА_10 на жиле приміщення (квартиру), само по собі не може бути підставою для визнання ОСОБА_9 втратившим право на проживання. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а тому має захищене законом право володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, само по собі не може бути підставою для визнання інших осіб такими, що втратили право на користування житлом, оскільки їхнє право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст.9 ЖК).
Згідно ст.107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р. (з наступними змінами та доповненнями) на ствердження вибуття суд може брати до. уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживанні (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_9, не з власної волі, а в наслідок неприязних стосунків з позивачем, вибув з квартири, однак постійного місця проживання він не набув і позивач ОСОБА_10 не надала суду переконливих доказів зазначеної обставини.
Згідно із ст. 60 ЦПК України позивач має довести ті обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог.
У відповідності до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі вище зазначеного суд вважає необхідним відмовити позивачу ОСОБА_10 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 В,А., суд вважає можливим його задовольнити частково, а саме в частині визнання неправомірними дії ОСОБА_10 щодо вчинення перешкод у користуванні житлом та вселення у квартиру.
В судовому засіданні встановлено, що позивач Вісильєва АЖ створює перешкоди .. відповідачу ОСОБА_9, в користуванні спірною квартирою, так як забрала ключі від неї, які були в його користуванні, замінила вхідні двері і не передала від них відповідачу ключі, на підставі вищезазначених обставин суд вважає, що дії Позивача є неправомірними та вважає необхідним зобовязати ОСОБА_10 не чинити перешкоди ОСОБА_3, в користуванні житлом та надати йому можливість вселитися в квартиру АДРЕСА_4,
Стосовно позовних вимог ОСОБА_9, щодо визнання недійсним правочину по приватизації квартири АДРЕСА_4, суд вважає необхідним відмовити з наступних причин.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_9 поновив реєстрацію в спірній квартирі 21.04.2006 року. Зазначену дію він виконував особисто, що надало йому можливість ознайомитися з документами на квартиру, зясувати її статус, та отримати інформацію про її власника. Посилання відповідача ОСОБА_9, що про приватизацію квартири йому стало випадково відомо тільки в 2007 році, суд не може прийняти до уваги, так як зазначені доводи нічим не підтверджені.
Відповідач ОСОБА_9 06.08.2009 року звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним правочину по приватизації квартири АДРЕСА_4 про що йому було відомо 21.04.2006 року, тобто після спливу трьох років.
У відповідності до ст.,257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Статтею 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст.257, 267, 405 ЦК України, ст.ст.9, 107, 156 ЖК України, керуючись ет.ст.60. 61, 213-215 ЦПК України, суд -
В задоволені позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та про стягнення судових витрат - відмовити, з вище зазначених підстав.
Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Визнати дії ОСОБА_1 стосовно перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою 73, будинку №8 по вулиці Шахтарській міста Вугледар Донецької області - неправомірними.
Зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та вселенні у квартиру АДРЕСА_5.
В частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_5 від 07.02.2000 року - відмовити, з вище зазначених підстав.
Заяву про апеляційне оскарження цього рішення може бути подано до Вугледарського міського суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Донецької області через Вугледарський міський суд Донецької області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя Вугледарського
міського суду ОСОБА_11