Макарівський районний суд Київської області
09.06.2010 року. Макарівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Тюхтія П.М. при секретарі Чмир І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Макарів справу за позовом ОСОБА_1 до ДП ТОВ «Колощина»,треті особи ОСОБА_2, Управління пенсійного фонду України у Макарівському районі, про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, зобов»язання вчинити дії,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що після закінчення однорічного республіканського - виробничого Держагропрому УРСР з 1989 року він почав працювати пасічником в колгоспі Ленінський шлях с. Колонщина Макарівського району Київської області, а пізніше продовжував роботу на тій же посаді в реорганізованих господарствах. Після останньої реорганізації в кінці 2001 р. він став працювати пасічником в ДП «Колонщина» ТОВ ПС РБУ-3 Київзеленбуд.
Наказом № 18 від 16.05.2008 р. він був звільнений з роботи пасічника в звязку з недостатньою компетенцією та кваліфікацією.
Своє звільнення з роботи позивач вважає незаконним і безпідставним.
Адже за 19 років роботи пасічником не мав жодного дисциплінарного стягнення за неналежне виконання своїх трудових обовязків.
Та у відповідності з п. 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі в наслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи.
Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
На думку позивача при його звільненні з роботи ця вимога закону була порушена керівником підприємства, адже розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємств установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою вибірного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, оскільки воно було проведено без попередньої згоди профкому підприємства.
Позивач звертає увагу на те що, було допущено порушення вимог ст.ст. 44, 47 КЗпП України йому не виплатили вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку та, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний був в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.
Та при звільненні його з роботи ці вимоги закону також були проігноровані відповідачем.
Позивач вважає, що всі наведені їм порушення вимог закону і нормативно- правового акта третьою особою по даній справі свідчать про те, що його звільнення з роботи було проведено без законної підстави, а тому він й звертається з даним позовом до суду про своє поновлення на попередній роботі. Вважає, що при винесенні рішення про його поновлення на роботі одночасно слід прийняти й рішення про виплату йому середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, як це передбачено ч. 2 ст. 235КЗпП України ,стягнути моральну шкоду в сумі 4000,0 грн.Також доповнив свої вимоги про зобов»язання відповідача подати дані щодо нього до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за 2008 та 2009 роки.
В судовому засіданні позивач підтримав наведене.
Представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 не визнав позову,пояснив,що після першого рішення суду позивача було поновлено на роботі,виплачено заробітну плату за час вимушеного прогулу відповідно до того заробітку,який отримував ОСОБА_1 та згідно з домовленістю між ними.Проте ДП ТОВ «Колонщина» припинило свою виробничу діяльність,не має ніякої виробничої бази,в тому числі пасіки,тому відповідно до ст..40 п.1 КЗпроП України ОСОБА_1 був звільнений 23.09.2009 року.
Представник Управління пенсійного фонду України в Макарівському районі вважав вимоги позивача щодо подання даних до персоніфікованого обліку ПФУ обґрунтованими,оскільки дані по позивачу є в базі даних лише по 2007 рік,а відповідно до законодавства при нарахуванні працівнику заробітної плати роботодавець (страхувальник) повинен одночасно подавати такі дані до ПФУ кожного року до першого квітня у письмовому вигляді.
Вислухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази,суд прийшов до висновку,що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Так,відповідно до позовних вимог ОСОБА_1оскаржує законність наказу відповідача № 18 від 16.05.2008 року про його звільнення з роботи пасічником.Однак ,як вбачається з його трудової книжки, він був поновлений на роботі за наказом № 3 з 16.05.2008 року і звільнений 23.05.2009 року в зв»язку з ліквідацією за ст..40 п.1 КЗпроП України і останнє звільнення з роботи не є предметом судового розгляду.Як вбачається з пояснень сторін та платіжного доручення позивачу було виплачено узгоджену сторонами суму коштів,частково майном,за вимушений прогул.
Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб,в межах заявлених ними вимог.Тому відсутні правові підстави розгляду справи щодо повторного звільнення позивача та стягнення різниці в оплаті вимушеного прогулу,якщо так вважає позивач,однак він про це не заявив в судовому засіданні.
Разом з тим,вимоги щодо подання відповідачем даних до ПФУ є обґрунтованими,оскільки така вимога передбачена ст..21 Закону України від 9.07.2003 року «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування». керуючись ст..ст.,11,60,215,209 ч.З ЦПК України, суд, -
Вимоги ОСОБА_1 задовільнити частково.
Зобовязати ДП ТОВ «Колонщина» подати дані до персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 за 2008 та 2009 роки.
В решті позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом десяти днів з часу проголошення рішення.