Справа №22-ц-2173/10 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Федини Д.1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та годит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

11 березня 2009 року ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №17 філіалу «Слобожанське РУ» ВАТ Банк «Фінанси та кредит» звернувся до Зарічного РАЙОННОГО суду м. Суми з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредтним договором, звернути стягнення на автомобіль, а також стягнути з повідача судові витрати понесені позивачем.

Позов мотивував тим, що 17 січня 2008 року між сторонами було укладено договір кредиту, за яким ОСОБА_1 надано кредит на загальну суму 99898 гри. З оплатою 15,3 відсотків річних. Кредит виданий на купівлю автомобіля К1А Сегаto,

2007 року випуску. ОСОБА_1 вчасно кошти на погашення кредиту не надавав. Згідно з п. 3.5. договору позивач має право вимагати дострокового погашення кредиту у випадку, якщо відповідач несвоєчасно або не в повному розмірі здійснював оплату відсотків за користування кредитом та в інших випадках. Керуючись умовами договору позивач звернувся до ОСОБА_1 з вимогою достроково повернути надані банком кошти, але жодних дій на повернення кредиту на момент звернення до суду відповідач не вчинив.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2010 року позов ПАТ Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Полтавське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №17/А-2008/77 від 17 січня 2008 року в сумі 196580, 86 грн. та судові витрати в розмірі 1730 грн., а всього 198310 грн. 86 коп.

Відповідач з рішенням суду не погодився і оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення з тих підстав, що судом першої інстанції неповно зясовані обставини, що мають значення для вирішення справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 вважає, що шляхом звернення до суду позивач розірвав укладений між сторонами кредитний договір, а також порушив вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки та інших платежів, передбачених кредитним договором» від 21 січня 2010 року, де вказано, що фінансовим установам забороняється в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, за винятком випадків, встановлених законом», також звертає увагу на те, що сума яку просить повернути позивач значно збільшена без законних підстав.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 17 січня 2008 року укладено кредитний договір. Згідно з договором відповідач зобовязаний щомісячно, з 01 по 10 число кожного місяця, сплачувати платежі за кредитом в погашення заборгованості та відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому графіком погашення кредиту (а. с. 20). Забезпеченням виконання договору є застава автомобіля КІА Сегаto, 2007 року випуску, реєстраційний номер ВМ2270А1, що належить на прав власності відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія ВМС №029924 виданого Сумським відділом РЕР УДАЇ УМВС України в Сумській області від 17 січня 2008 року. Відповідач дійсно виконував свої обовязки не в повному обсязі, тому суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність захисту прав позивача згідно вимогами ст. ст. 611, 612 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і посилання апелянта на те, що шляхом звернення до суду з позовом про дострокове повернення кредитних коштів в повному обсязі фактично припинив всі зобовязання за кредитних договором, а тому кредитний договір є розірваним, не ґрунтуються на законі, і є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Доводи апелянта про те, що позивач невірно нараховував пеню та в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, в звязку з тим, що згідно ст. 610 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 порушив зобовязання за кредитним договором від 17 січня 2009 року в частині сплати відсотків користування кредитом та сплати кредитних коштів.

Відповідно ч. 2 ст. 611 ЦК України неналежне виконання умов договору може спричинити наслідки щодо зміни умов зобовязання.

З кредитного договору, зокрема, п. 4.7. та п. 4.8. вбачається, що позивач має право при несвоєчасному погашенні або погашенні не в повному обсязі трьох платежів збільшити розмір відсоткової ставки на два відсотки від встановленої за цим договором, тобто сторони досягли згоди в цій частині договору з приводу виконання зобовязань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що збільшення відсоткової ставки на два відсотки фактично за договором кредиту є штрафною санкцією - одним із видів відповідальності відповідно за невиконання зобовязань, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходяч и з зазначеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не довів порушення судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законних обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 313-315, 317, 310 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: