Справа № 2-1177/10
Провадження № 2-1177/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа ВАТ «Фіакр» про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральної школи в розмірі 1700 грн., заподіяної його неправомірними діями, внаслідок порушення прав споживача.

В судовому засіданні позивач в обґрунтування своїх вимог пояснила, що 28.11.2006 року вранці на зупинці біля Галицького ринку вона сіла в маршрутне таксі № 29, д.н.з. ВС 08-26, АА фірми ВАТ «Фіакр», та предявила водію посвідчення учасника війни, яке дає особі пільги для проїзду. Однак, водій ОСОБА_3 почав обурюватися в її адресу, грубо відповів, що всі хочуть їздити безоплатно. Позивач звернула водію увагу, що це не його приватне авто і згідно закону він зобовязаний перевозити пільговиків, та попросила припинити конфлікт. Але відповідач продовжував кричати, сказав, що зараз викине її з машини, зупинився біля памятника Шевченку та намагався застосувати фізичну силу. Однак його дії припинив працівник правоохоронних органів, який також їхав в салоні маршрутки та попередив водія про неправомірність його дій. Але і після цього ОСОБА_3 погрожував, що завезе позивача куди йому потрібно і розбереться з нею, при цьому на зупинці по вул. Дорошенка, де ОСОБА_1 попросила зупинити маршрутку, щоб вийти, він поїхав далі. Таким чином, відповідач при виконанні трудових обовязків порушив права позивача як споживача послуг, своїми неправомірними діями завдав їй моральної шкоди, яку оцінює в 1700 грн., мотивуючи, тим, що внаслідок інциденту вона зазнала душевного болю, порушення спокою, приниження людської гідності, в неї стався гіпертонічний криз. Будучи медиком за фахом, позивач змогла собі надати першу медичну допомогу. Про наведені обставини може ствердити ОСОБА_4, яка також їхала в той час в маршрутному таксі і була очевидцем всіх подій, в якої позивач взяла номер контактного телефону, у випадку необхідності підтвердження її пояснень.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Зазначив, що згідно договору оренди від 05.10.2006 року, який діяв до 05.10.2007 року, ВАТ «Фіакр» орендувало у ФОП ОСОБА_5 автобус , д.н. НОМЕР_1, для здійснення перевезень пасажирів, в обовязки орендодавця входило надання транспортного засобу на умовах оренди з екіпажем. Тобто, автобус, який був на маршруті 28.11.2006 року під керуванням ОСОБА_3 був наданий підприємцем з відповідним екіпажем, на підставі трудових відносин ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Безпосередньо відповідач з ВАТ «Фіакр» в трудових відносинах не перебував, тому товариство не відповідає за його неправомірні дії. З досліджених в засіданні доказів на думку третьої особи ОСОБА_3 порушив права позивача як споживача, враховуючи його грубу та хамську поведінку, за що він повинен понести відповідальність. Щодо розміру шкоди, то таку просив визначити судом з врахуванням вимог закону.

Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, відносини між ОСОБА_1 як споживачем послуг та ОСОБА_3 як надавачем послуг по перевезенню пасажирів, а також права позивача та механізм їх захисту врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».

У відповідності до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією або продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством.

В силу ст. 1 вказаного Закону під продукцією та її безпекою слід розуміти будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб, та відсутність будь-якого ризику для життя, здоров»я, майна споживача.

Судом встановлено, що 28 листопада 2006 року вранці під час рейсу маршрутного таксі № 29, д.н.з. НОМЕР_2 фірми ВАТ «Фіакр» під керуванням ОСОБА_3, в салоні автобуса відбувся інцидент між водієм та пасажиром ОСОБА_1 Цей факт підтверджується, поясненнями позивача, свідка, зверненням ОСОБА_1 до Прокуратури, Управління транспорту і звязку з приводу нетактовної поведінки водія, їх відповідей заявнику, а також відібраними у ОСОБА_3 письмовими заявами (а.с.4,9,10).

Так, в своїх письмових поясненнях відповідач відобразив хронологію подій, однак заперечив свою вину, покликаючись на неправомірну поведінку позивачки, з чим суд не погоджується, оскільки в ході розгляду справи встановлено протилежне.

Як вбачається з копії посвідчення виданого на ім»я «ОСОБА_1М.» (а.с.19), позивач є учасником війни і відповідно має пільги на безоплатний проїзд в маршрутному таксі.

Порушення прав позивачки як споживача належним чином підтверджені зібраними у справі доказами, показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, яка вказала, що була очевидцем подій 28.11.2006 року, та підтвердила той факт, що ОСОБА_1 сівши на маршрутне таксі № 29 пред»явила водію посвідчення учасника війни, на що він бурно відреагував, в грубій формі відповів, що він не буде її везти, висадить з автобуса. На такі дії відповідача не вплинуло зауваження працівника правоохоронних органів, оскільки він і надалі грубо поводився з позивачкою, намагався її виштовхати з маршрутки, не зупинив на вул. Дорошенка, де їй потрібно було вийти, а повіз далі. Оскільки свідок неодноразово стикалася з такою ситуацією, то не відмовила ОСОБА_1 надати номер контактного телефону та у випадку необхідності посвідчити обставини, очевидцем яких вона була. Після інциденту позивач телефонувала до свідка та повідомляла, що погано себе почуває, оскільки перенервувала та перенесла гіпертонічний криз.

Як вбачається з довідки ВАТ «Фіакр» (а.с.15) відповідач у трудових відносинах з товариством не перебуває, відтак відповідальність за свої неправомірні дії несе особисто.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

З»ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач своїми неправомірними діями та грубою поведінкою очевидно завдав душевного болю, хвилювання та нервування позивачу, яка є людиною старшого віку, внаслідок чого ОСОБА_1 перенесла гіпертонічну кризу. Суд надає віри пояснення позивача про те, що вона не зверталася до лікаря, оскільки сама надала собі медичну допомогу, маючи медичну освіту, що стверджується письмовими доказами (а.с.67-68).

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить з п.п. 3, 5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на вище наведене, суд вважає за необхідне захистити права позивача в судовому порядку, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000 грн., виходячи з віку позивача, характеру та обсягу її страждань, стану здоров»я, зусиль необхідних для відновлення попереднього стану.

Керуючись ст.ст. 10,60,61,88,169,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 11,15,16,23,1167 ЦК України, ст. ст. 1,4,5,21,22,23 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.