Справа № 2-1005/10
РІШЕННЯ

іменем України

"14" жовтня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарях Огренда І.М., Попенко О.В., Кашарайло А.А.,

за участю: позивачки ОСОБА_1, її пердставника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки в спільній сумісній власності,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року ОСОБА_5 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки в спільній сумісній власності в якому вказувала, що з 20 січня 2001 року по 02 березня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають малолітню дитину доньку Анну, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу за час спільного проживання подружжям за спільні кошти було придбано майно, а саме будинок № 136 по вул. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області.

Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна сторонами не досягнута, а тому позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила на підставі ст. 60 СК України, ст. 368 ЦК України визнати її та відповідача в рівних частках (по ? частці за кожним) співвласниками житлового будинку по вул. Рози Люксембург, 136 в м. Вознесенську Миколаївської області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, наполягаючи на тому, що спірний будинок був придбаний в період шлюбу для сімї та за спільні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 (повноваження якого в подальшому припинилися в звязку зі змінами, внесеними до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

Свої заперечення обґрунтовували тим, що спірний будинок придбаний позивачем для власного користування та за його особисті кошти, отримані за договором позики.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, судом встановлено, що з 20 січня 2001 року по 23 вересня 2008 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають малолітню дитину доньку Анну, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12-14, 16).

В період шлюбу за час спільного проживання подружжям було придбано житловий будинок № 136 по вул. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області та зареєстровано на імя відповідача (7-11, 15).

Висновок суду про придбання спірного майна саме подружжям та укладення договору купівлі-продажу в інтересах сімї підтверджується поясненнями сторін, які підтвердили той факт, що в період придбання житла вони проживали однією сімєю, мали нормальні родинні стосунки.

Разом з тим при укладенні та нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу ОСОБА_1 надавала чоловіку згоду на придбання майна та покупцю були розяснені положення щодо правового статусу такого майна, а після придбання сторони разом з малолітньою дитиною вселилися в будинок, використовували його для власного проживання, разом провели ремонт житла.

Також суд не може в повній мірі прийняти до уваги доводи ОСОБА_3 щодо придбання спірного будинку за його особисті кошти, отримані ним за договором позики від 28 липня 2005 року, укладеним з ОСОБА_10 оскільки:

-відповідач не довів належними доказами факт використання в повному обсязі коштів на придбання майна, хоча надання таких доказів в цьому випадку покладається відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України саме на особу відповідача;

-крім цього згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, одержані за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте суд бере до уваги показання свідків:

-ОСОБА_8, яка пояснила, що їй достоменно відомо, що на момент придбання житла у подружжя ОСОБА_3 були власні кошти в розмірі 1 000 доларів США. Додатково пояснила, що неодноразово позичала ОСОБА_1 кошти на проведення ремонту придбаного житла та приймала участь в його ремонті;

-ОСОБА_9, яка підтвердила факт передачі позивачці коштів для проведення ремонтних робіт в придбаному будинку;

- ОСОБА_7, який підтвердив факт виконання за проханням ОСОБА_1 частини ремонтних робіт в придбаному будинку.

Вказані показання не спростовані позивачем належними та допустимими доказами, а тому не викликають сумніву.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі постанова Пленуму) зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди судом.

Положення ч.ч. 1, 3 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, враховуючи рівність часток подружжя, суд вважає, що позивачка є власником ? частки спірного майна, а тому її вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

В той же час право власності ОСОБА_3 щодо ? частки будинку не оспорюється, а тому вимоги про визнання й за ним права власності є зайвими.

В силу ст. 88 ЦПК України суд розподілив судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частки в спільній сумісній власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на ? частку житлового будинку № 136 по вул. Рози Люксембург в м. Вознесенську Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 194 (одну тисячу сто девяносто чотири) гривні 74 копійки судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: