Справа №22ц-5430/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Левик Я.С.
Категорія: 48 Доповідач: Бермес І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.,

при секретарі: Смалюх У.З.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

та адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Золочівськогорайонного суду Львівської області від 19 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, з участю третьої особи ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що при його доходах в розмірі 150 грн. в місяць він не має можливості сплачувати розмір аліментів, визначений рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 9.2.2009 року. В зв"язку з тяжким матеріальним та фінансовим станом у нього зростає заборгованість по їх сплаті.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2та виступ адвоката ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просив змінити розмір аліментів, які сплачуються ним на користь відповідача на утримання їх доньки ОСОБА_6, а саме зменшити розмір таких з 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на розмір: 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 9.2.2009 року зобов'язано стягувати з нього з 8.02.2008 року вказані аліменти.

Вказане рішення було винесене у попередньому судовому засіданні, оскільки він позов визнав повністю. З часу ухвалення рішенення і на даний час у нього змінився матеріальний та сімейний стан, що має важливе значення визначення розміру аліментів. Він працює у приватного підприємця ОСОБА_7 на умовах неповного робочого дня та отримує середньомісячну заробітну плату у розмірі 150 грн. Враховуючи його доходи, він не взмозі сплачувати аліменти у згаданому змірі і у нього наростає заборгованість. Тому просив позов задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позову суд вказав, що стосується доводів позивача щодо його матеріального стану, то як вбачається із наданих позивачем довідок ПП «ОСОБА_7П.» та його особистих пояснень такий з часу винесення згаданого рішення суду у позивача покращився, оскільки на час винесення рішення позивач не працював та відповідно жодних доходів не отримував, а на даний час працює та отримує певний дохід.

При цьому суд встановив, що позивач працює на посаді водія у ПП СПД «ОСОБА_7П» та отримував заробітну плату, працюючи на 0,25 ставки, у розмірі від 69,92 грн. до 222,33 грн. на місяць.

Суд зробив висновок, що жодних доказів, які б підтверджували причину працевлаштування на 0,25 ставки у згаданого ПП позивачем не представлено.

Однак такі висновки суду зроблені на припущенні без врахування всіх обставин справи.

Частиною 1 ст. 192 Сімейного кодексу України передбачено зміну розміру аліментів, визначеного, зокрема, за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них.

Така ж позиція викладена й у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів".

Суд, ухвалюючи рішення, поставив під сумнів працевлаштування позивача лише на 0,25 ставки у згаданого ПП СПД «ОСОБА_7П», чим по суті невірно надав оцінку матеріального стану позивача.

Оцінюючи докази, суд не дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін.

Характер взаємовідносин позивача з роботодавцем, повинні бути враховані судом, однак відхилити їх як докази відповідно до ст. ст. 63, 212 ЦПК України суд може лише за наявності даних, що свідчать про їх невідповідність дійсності, при оцінці їх показань у сукупності з іншими доказами.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам суд не прийняв подані позивачем докази про матеріальний стан, не навівши переконливих мотивів невідповідності дійсності.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд не вправі ставити під сумнів працевлаштування позивача саме на 0,25 ставки у згаданого ПП.

Суд вказав, що при постановленні рішення Золочівського районного суду Львівської області від 9.2.2009 року позивач погодився на сплату аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Однак не враховано, що такої згоди позивача на даний час немає.

Відповідно до внесених Законом України від 22 вересня 2005 року № 2901-ІV"Про внесення змін до ст. 181 та ст.182 Сімейного кодексу України щодо збільшення розміру аліментів на дітей" змін, які набрали чинності з 1 січня 2006 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином немає підстав встановлювати мінімальний розмір аліментів більше ніж передбачено в ст. 181 та ст.182 Сімейного кодексу України.

Оскільки судове рішення ухвалене з порушенням процесуальних норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, його слід скасувати та постановити нове рішення про задовлення позову та стягувати аліменти згідно ст. 192 СК України, починаючи з 7.12.2010 року.

Керуючись ст.ст.181,182,183,192 СК України, ст.ст. 10, 60, 212, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Золочівськогорайонного суду Львівської області від 19 травня 2010 року скасувати та постановити нове рішення про зменшення розміру аліментів.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного щомісячно з 7.12.2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий :

Судді: