Справа №2-1054/10 02.11.2010 02.11.2010 02.11.2010
Справа № 22ц-8018/10 Головуючий у І інстанції Андрощук В.В.
Категорія - 27. Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

2 листопада 2010 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання Меріковою Д.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_2,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк переглянула рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк (далі Банк) про визнання неправомірним підвищення процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку, відновлення сплати кредиту за відсотковою ставкою згідно з договором у первинній редакції та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши в межах оскарження обставини та докази, -

у с т а н о в и л а :

28 липня 2009 року ОСОБА_3 предявив зазначений позов, який обґрунтував наступним.

15 лютого 2008 року він уклав з Банком кредитний договір № NKIPGA 00000080 за умовами якого Банк надав йому кредит на споживчі цілі у вигляді не поновлювальної лінії траншем у 35 000 доларів США, під його зворотні зобовязання повернути позичені грошові кошти частинами до 15 лютого 2023 року і сплачувати щомісячно відсотки за користування ними у розмірі 1% на суму залишку заборгованості за кредитом.

Взяті на себе зобовязання він виконував належним чином і не допускав будь-яких порушень умов договору.

Не дивлячись на це, Банк, пославшись на підвищення рівня облікової ставки Національного Банку України, 18 жовтня 2008 року в односторонньому порядку з збільшив розмір відсоткової ставки за користування кредитом до 15,12 %.

Посилаючись на безпідставність таких дій Банку, просив визнання їх неправомірними, зобовязати Банк відновити нарахування відсотків по кредиту за старою ставкою та стягнути з Банку 2 000 гривень на відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Представник відповідача позов не визнав, зазначивши, що дії банку повністю відповідають умовам договору, а тому законних підстав для його задоволення немає.

Рішенням місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року позов задоволено частково, дії Банку щодо підвищення відсоткової ставки за кредитним договором визнані неправомірними і на нього покладено обовязок відновити нарахування відсотків у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. У задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове про відмову у позові.

Скаргу обґрунтувало невідповідністю висновків суду обставинам справи та чинному цивільному законодавству.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскаржуваному рішенні, місцевий суд виходив з того, що при збільшені відсоткової ставки за користування кредитом Банк діяв усупереч положень чинного цивільного законодавства і за межами умов договору, а тому такі його дії є неправомірними, а наслідки, до яких вони привели незаконними. У звязку з цим, право позивача на непорушність умов договору слід захистити, задовольнивши обидві названі вимоги.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, за ст. ст. 11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622, 651-654, 1049-1050,1054 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зокрема, є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір вважається правомірним якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обовязки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобовязання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

При цьому, кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб.

У разі порушення зобовязання однією стороною інша сторона має право на відшкодування завданої їй майнової шкоди, при цьому, таке відшкодування не звільняє боржника від обовязку виконати зобовязання в натурі.

Виписане вище у повній мірі стосується і кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2008 року сторони, з дотриманням положень ст. 203 ЦК України, уклали між собою кредитний договір № NKIPGA 00000080, а, відповідно, кожний з них отримав певні права і взяв на себе відповідні обовязки, які повинен неухильно дотримуватися.

П. 2.3.1. названого договору передбачено можливість Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, а також виписано умови та механізм запровадження таких змін.

За ним, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні; зміни облікової ставки НБУ; зміни розміру відрахування в страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті.

Для запровадження такої зміни, Банку необхідно, що в той же час є і достатнім, протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки, надіслати позичальникові письмове повідомлення про зміну ним процентної ставки. Іншого текст кредитного договору не містить.

Названий строк по своїй природі є пресічним, і ,з його спливом, Банк втрачає право на зміну процентної ставки за користування кредитом з названої підстави.

Крім того, збільшення процентної ставки за названої підстави можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ або середньозважена ставка по кредитам.

На час укладення сторонами кредитного договору облікова ставка НБУ становила 10%.

30 квітня 2008 року НБУ України збільшив її розмір до 12%.

За виписаними умовами договору позивач мав 7 днів для збільшення, в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, процентної ставки за кредитним договором, укладеним з відповідачем.

Він же, прийняв рішення про таке тільки у вересні 2008 року, тобто за межами взаємообумовленого сторонами строку та ще й з порушеннями граничного розміру підвищення (відсоткова ставка по кредиту збільшена з 12% до 15,12 %, тобто більше чим на три пункти, в той час як облікова ставка НБУ збільшена на два пункти).

За такого, колегія вважає, що у вересні жовтні 2008 року Банк не міг в односторонньому порядку збільшити розмір відсоткової ставки за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3, оскільки при збільшенні облікової ставки НБУ у квітні 2008 року своєчасно не дотримався механізму та процедур такого підвищення.

А оскільки підвищення Банком все ж таки було здійснено, то такі його дії слід вважати неправомірними і зобовязати повернутися до нарахування відсотків за процентною ставкою, виписаною в договорі до внесення змін.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до посилання Банку про наявність інших підстав для зміни відсоткової ставки за кредитом, то воно не може братися до уваги, оскільки з листа-повідомлення Банком відповідача від 29 вересня 2008 року № 20.1.3.2/6-22855/8116 (а.с. - 15) таких підстав не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк відхилити.

Рішення місцевого Заводського районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції

Головуючий Судді