Провадження №22ц-7999/10
У Х В А Л А

17 листопада 2010 р. Судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Кутової Т.З.

ОСОБА_1

при секретарі: Голубкіній О.О.

за участю:

відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі- ЗАТ КБ «Приватбанк», або Банк) на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2010 р., у справі за

позовом

ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за кредитним договором,

встановила:

16. 09. 2009 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованності за кредитним договором,

Позивач зазначав, що 26.05.2006 р. з ОСОБА_3. Н.Є. було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 31.767 дол. 17 цент. США кредиту, зобовязавшись повернути його до 25.05.2013 р.

За умовами цього договору позичальник мав щомісячними платежами, відповідно до графіку, погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту, проценти за його користування у розмірі 10,56% та додатково в разі прострочення сплати кредиту 2.51 % місячних розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, а також відповідну комісію.

В разі порушення цих зобовязань, нараховується пеня у розмірі 0.15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Внаслідок невиконання позичальницею цих зобовязань утворилась заборгованість, розмір якої, станом на 27.08.2009 р., складає122.690 грн. 87 коп.

Посилаючись на наявність цієї заборгованості та солідарну відповідальність іншого відповідача ОСОБА_2, яка зобовязалася за договором поруки від 06.02.2009 р. забезпечити виконання кредитного договору, позивач остаточно просив про задоволення позову в солідарному порядку і стягнення з відповідачів достроково 110017 грн.76 коп..

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від18.01.2010 р. вимоги Банку про передачу в заклад шляхом вилучення у ОСОБА_3 належного їй на праві власності та заставленого автомобіля «Форд-Фокус Ц-Макс Тренд» та звернення стягнення на нього, залишені без розгляду.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2010 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі Банк ставить питання про скасування рішення, як незаконного і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України, в разі укладення кредитного договору банк зобовязується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2006 р. з ОСОБА_3. Н.Є. було укладено договір кредиту, за умовами якого вона отримала 31.767 дол. 17 цент. США кредиту, зобовязавшись повернути його до 25.05.2013 р.

За умовами цього договору позичальниця мала щомісячними платежами, відповідно до графіку, погашати заборгованість перед Банком, у тому числі, частину кредиту, проценти за його користування у розмірі 10,56% та додатково в разі прострочення сплати кредиту 2.51 % місячних розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості, а також відповідну комісію.

В разі порушення цих зобовязань, нараховується пеня у розмірі 0.15% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу 24.05.2006 р.

З наданих відповідачкою квитанцій вбачається, що вона в належні строки вносила на відповідний рахунок кошти, призначені для погашення кредитної заборгованості.

В той же час, Банк безпідставно зарахував чергові щомісячні платежі за лютий та березень 2009 р. не на погашення заборгованості за кредитним договором, а на дострокове погашення заборгованості за картковим рахунком позичальниці, який відкритий до укладення кредитного договору.

Внаслідок цього виникла заборгованість по кредитному договору, що формально, згідно з вимогами п.п. 2.3.2; 3.2; 4.1 договору є підставою для нарахування додаткових процентів, пені та вимоги про дострокове повернення кредитних коштів.

При цьому, з повідомлень Банку та акту звірки (підписаний лише представником Банку), видно, що списання відбулося на погашення заборгованості за картковим рахунком позичальниці, але доказів наявності такої заборгованості, позивачем не надано.

З договорів страхування вбачається, що обовязок щодо їх щорічного перезаключення та сплати чергових страхових платежів спливає не пізніше 25 травня кожного наступного року.

Списання Банком коштів, що надійшли в лютому та березні 2009 р. на погашення щомісячних платежів за кредитним договором, на сплату чергових страхових платежів за договорами страхування, які укладені 25.05.2006 р. також є неправомірним, оскільки обовязку страхувальника, щодо сплати страхових платежів, на цей час ще не наступило.

З наданих позичальницею квитанцій видно, що внесені нею за період з лютого по листопад 2009 р. платежі на погашення кредитної заборгованості свідчать про належне виконання кредитних зобовязань та відсутність правових підстав для застосування, передбачених п.2.3.2 договору, санкцій щодо дострокового повернення кредитних коштів.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини, належним чином оцінив надані докази і прийшов обгрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апелянта щодо права банку списувати кошти з будь - якого рахунку позичальника для оплати витрат на чергове страхування за договором, не можуть бути враховані при перегляді рішення, оскільки в дійсності такі кошти були списані за рахунок коштів, які надійшли у лютому та березні 2009 р., як щомісячні платежі, що утворювало&nbsp;штучну заборгованність позичальниці.

Крім того, з наданих суду доказів не вбачається, підстав для дострокового повернення кредитних коштів та задоволення позову.

Встановлене свідчить про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія

ухвалила :

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 23. 07. 2010 р. залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: <b align="justify">>pan style="font-family:Times New Roman;tag3:12pt;"> n> ОСОБА_4

ОСОБА_1