Справа №22-ц-1399/10 Суддя-доповідач - Лузан
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на самочинно побудовані будівлі,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 17 березня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено за їх безпідставністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 24.02.2000 року є власником житлового будинку «А-1» розташованого за адресою м. Суми, вул. Тихорєцька, 37 з господарчими та побутовими будівлями : літня кухня "Б", вбиральня "В", сарай "Г", погріб "п/г", сарай "Ж", огорожа № 1-З (а.с.7).

З метою покращення умов проживання в будинку, ще в 1980 році чоловік позивачки, ОСОБА_7, без відповідного дозволу виконавчого комітету Сумської міської ради, збудував господарські споруди: літній душ-сарай літ. "И", сарай літ. "Й", сіни літ. "б".

ОСОБА_7 помер 30.06.1999 р.

В 2000 році позивачка також без відповідного дозволу виконавчого комітету Сумської міської ради зробила перепланування в житловому будинку, а саме, перепланувала житлові кімнати 1-3, 1-7 ( а.с.10-13).

Судом встановлено, що збудовані літній душ-сарай літ. "И", сарай літ. "Й", сіни літ. "б" є самочинним будівництвом .

Також судом встановлено, що розміщення сараю "Й" та сараю-літнього душу "И" не відповідає вимогам п.3.25*, п.1*, додаток 3.1 ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень", тобто не витримані протипожежні відстані від сусідніх будівель, що знаходяться за адресою м. Суми, вул. Тихорєцька, 39 та пр. Тихорєцький, 11 (а.c. 19).

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2). Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3). Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч.4). На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5).

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову, так як під час розгляду справи було встановлено, що при розміщенні сараю "Й" та сараю-літнього душу "И" не були витримані протипожежні відстані від сусідніх будівель, що унеможливлює їх узаконення.

Крім того, позивачка не надала суду переконливих доказів на підтвердження того, що обраний нею спосіб захисту цивільних прав та інтересів відповідає вимогам, встановленим ст. 16 ЦК України, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на переобладнанні приміщення в житловому будинку .

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обгрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 березня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий -

Судді -