Справа №22-ц-891/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Криворотенка В.І.,

суддів - Попруги С.В., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суд3у цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 1 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни,-

встановила

6 листопада 2009 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області, в якому посилаючись на те, що останній не виконує вимоги ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», просила поновити строк звернення до суду; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області нарахувати та виплатити на її користь 2 312 грн. 50 коп. недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 1 грудня 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2П.з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та за 2009 рік з 01 січня 2009 року за виключенням суми фактично проведених виплат.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, розглянувши матеріали справи в межах заявленого позову І апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 народилася 2 лютого 1935 року та згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «дитини війни».

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до приписів ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції, яка діє з 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

З 01 січня 2007 року згідно з п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 пік» від 19 грудня 2006 року №489-У, з урахуванням ст. 111 цього ж Закону, який набрав чинності 01 січня

2007 року, дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинено на 2007

рік.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 п. 12 ст7

Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» визнано таким, що не відлов

Конституції України (є неконституційним).

З 01 січня 2008 року на підставі п/п 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджету,

України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України

«Про соціальний захист дітей війни» викладено в новій редакції, згідно з якою дітям війни (крім тих.,

яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»(

пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги,

виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників

війни.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 змії

внесені п/п 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-УІ, визнано такими, що відповідають Конституції України (є неконституційними).

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішень Конституційні

Судом України, колегія суддів погоджується з висновками суду, щодо наявності у відповідача обовязку

нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальні

захист дітей війни», з 09 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року в розмірі

відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом Укрий

рішень щодо неконституційності п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007

рік» та п/п 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на2008 рік та про внесення

змін до деяких законодавчих актів України», ці норми втратили чинність, а тому не підлягали застосуванню.

Таким чином, з 09 липня по ЗІ грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року сій

відносини регулюються відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у редакції закону, яка діяла з 01 січня 2006 року.

Крім того, протягом періоду, за який пред'явлено позовні вимоги діяв Закон України «її

державний бюджет України на 2009 рік» від 25.12.2008 року № 835-6, яким не передбачено зупинена

2009 рік дії положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки на 2009 рік дія положень ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війн

зупинялась, і сам відповідач не надав належного обґрунтування підстав, виходячи з яких ним проводці

часткове нарахування та виплата вказаного підвищення до пенсії позивачу за цей період, тому відповідач

повинен був проводити нарахування та виплату зазначеного підвищення до пенсії позивачці в розмірі відсотків мінімальної пенсії за віком. Крім того це не суперечить положенням ч.2 ст.54 Закону Укрій «Про Державний бюджет України на 2009 рік», оскільки розмір підвищення до пенсії дітям війни

безпосередньо зазначений в ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Посилання апелянта на те, що суд не мав права застосувати до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є безпідставними, оскільки згоді чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами зазнач норми Закону. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював зі

розмір, немає.

Доводи апелянта про відсутність механізму, умов призначення та порядку фінансування

соціальних допомог необгрунтовані, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність

механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, встановлених ст. 46 Конституції України та Законами України. Крім того, питання фінансування цих виплат не є предметом спору,

розглядається і проблеми надання бюджетних коштів відповідачу для виконання покладених на лі обов'язків виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо не визначеності на законодавчому рівні

питання відносно органу на який покладено обов'язок по виплаті підвищення до пенсії особам, які май

статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення «Про Пенсійний фонд Укроїв здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установкам порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове держі пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються райошші

управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Таким чином, суд дні

обґрунтованого висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позли передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» покладено саме на управі! пенсійного фонду України за місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенії поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України

який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колегія суддів вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причин.

Крім того, на час виникнення спірних правовідносин, у тому числі й станом на 09 липня 2007 року, розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленого для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апелянта про те, що позивач пропустила річний строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, є необгрунтованими, оскільки згідно з ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсій, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно ж до посвідчення, копія якого є на а.с. 7, позивачу виплачується пенсія за віком. Підвищення ж до пенсії, передбачене ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», є складовою пенсії.

Проте, частково задовольняючи позов, місцевий суд не визначив дату, до якої має здійснюватися перерахунок пенсії в 2009 році, а тому рішення в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити, зазначивши, що перерахунку підлягають платежі за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2009 року.

Керуючись ст. ст. 303, п. З ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Лебедин Сумської області задовольнити частково.

Змінити постанову Лебединського районного суду Сумської області від 1 грудня 2009 року в даній справі в частині виплат за 2009 рік, зазначивши, що перерахунку підлягають платежі за період з 01 січня 2009 року по 30 листопада 2009 року.

В іншій частині постанову залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підпис)