Справа №:2-137/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Бондар О.П., Щербина Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину та позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки зі спадкодавцем на час відкриття спадщина та зміни черговості одержання права на спадкування, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту визнання батьківства та поділу спадкового майна посилаючись на те, що з січня 1992 року по 2000 рік вона перебувала в незареєстрованому фактичному шлюбі з ОСОБА_4 ; вони проживали однією сім`єю в одній квартирі та вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 . З метою мати статус самотньої матері та за домовленістю з ОСОБА_4 син був зареєстрований як ОСОБА_6 , в графі «мати» зазначена позивач, а в графі «батько» - ОСОБА_7 . ОСОБА_4 від дня народження сина так і після розірвання шлюбних відносин продовжував піклуватися та виховувати сина, покійний надавав матеріальну допомогу на утримання сина. ОСОБА_4 під час існування фактичних шлюбних відносин та к і після їх розірвання визнавав себе батьком сина позивача. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом є син позивача та покійного, а також відповідач, який є сином покійного від іншого шлюбу. Тому позивачка просить встановити факт визнання батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину спадкового майна у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 22.07.2009 року (а.с.85) справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м. Києва про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину та справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки зі спадкодавцем на час відкриття спадщина та зміни черговості одержання права на спадкування були об`єднані в одне провадження.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки зі спадкодавцем на час відкриття спадщина та зміни черговості одержання права на спадкування посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її цивільний чоловік ОСОБА_4 з яким вона проживала однією сім`єю з жовтня 2003 року і до його смерті. Вона з ОСОБА_4 проживала у його квартирі АДРЕСА_1 , робила за свій кошт ремонт, купувала меблі та побутову техніку. В 2005 році покійний наполіг, щоб зареєструвати ОСОБА_3 за вищевказаною адресою. ОСОБА_4 постійно пропонував ОСОБА_3 укласти шлюб, але коли він захворів у позивача було ціллю зробити все, щоб він одужав. За весь час проживання з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі його син ОСОБА_2 ніколи не цікавився здоров`ям свого батька, навіть жодного разу не відвідав його в лікарні. Позивач ОСОБА_3 протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Тому позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини для та визнати її спадкоємицею першої черги, разом із сином спадкодавця - ОСОБА_2 .

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просять суд встановити факт батьківства ОСОБА_4 , 1948 року народження, уродженця с.Терешківка, Сумської області, відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві; визнати за ОСОБА_8 право на спадщину, після смерті ОСОБА_4 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивача за позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просить суд встановити факт сумісного проживання однією сім`єю чоловіка та дружини, визнати за ОСОБА_3 спадкоємицею першої черги, разом з сином спадкодавця ОСОБА_2 .

Відповідач та його представник в судовому засіданні позови не визнали та пояснили наступне. Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 з січня 1992 року по 2000 рік в однокімнатній квартирі батька, але в той час з січня 1993 року проживав з батьком брат - ОСОБА_9 , який проживав включно до 1999 року, тому вони не могли спільно проживати. ОСОБА_4 помер, коли ОСОБА_5 було 15 років, за цей час позивачка могла звернутись до суду з позовом про встановлення батьківства свого сина, особливо тоді, коли в 2000 році вони розійшлись та аліменти на утримання сина не отримувала. Позивачка не надала жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, тому в задоволенні її позову необхідно відмовити. Що стосується позову ОСОБА_3 , то він теж безпідставний, оскільки, позивач заселилась у спірну квартиру батька лише 14 січня 2005 року як піднаймач квартири, а не в жовтні 2003 року, як вона стверджує, що проживала однією сім`єю з покійним батьком. Похованням батька займався відповідач, всі фінансові витрати він ніс самостійно, оскільки вважав це своїм обов`язком як сина.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). В графі «батьки», батьками зазначені: батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , якому на момент смерті належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.47).

Наполягаючи на позові позивач пояснила, що спільної заяви про походження дитини від батьків, які перебувають між собою в шлюбі, в державні органи реєстрації актів громадянського стану не подавалося, тому вона не позбавлена можливості встановити факт батьківства в судовому порядку. За час життя ОСОБА_4 позивачка не зверталась з заявою до суду про встановлення факту батьківства, оскільки, навіть після припинення її стосунків з ОСОБА_4 , останній продовжував піклуватися про сина і продовжував виховувати його, крім того, покійний постійно надавав матеріальну допомогу на утримання сина, тому необхідності у встановленні даного факту не було. Необхідність встановлення факту батьківства виникла після смерті ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що після його смерті відкрилась спадщина, а спадкоємцем, крім відповідача, є син позивача та покійного - ОСОБА_6 .

З пояснень позивача встановлено, що оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , при реєстрації народження у відділі РАЦС вона зареєструвала сина згідно з вимогами статті 55 КпШС УРСР (1969 року), тобто запис про батька було зроблено за прізвищем матері ( ОСОБА_10 ), а ім`я та по- батькові - за вказівкою матері.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову пояснив, що позивачем не надано доказів проживання та ведення спільного господарства з ОСОБА_4 , спільного виховання та утримання дитини. Позивач навіть не зверталась з заявою про стягнення аліментів. Померлий за життя не визнавав батьківства відносно ОСОБА_11 .

Виходячи зі змісту ч. 2 п. З постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності.

З копії свідоцтва про народження вбачається, що вона ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому спірні правовідносини повинні регулюватися нормами КпШС України.

Відповідно до ч.З ст.53 КпШС, роз`яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Свідок ОСОБА_12 , яка є сусідкою померлого, в судовому засіданні пояснила, що померлий з ОСОБА_1 почали проживати однією сім`єю ще до народження дитини. Разом проживали в квартирі померлого по АДРЕСА_2 . Після у них народився син - ОСОБА_13 . Дитина дуже схожа на померлого. Приблизно, коли дитина пішла до першого класу позивач і померлий перестали проживати разом. Але ОСОБА_4 завжди вважав та говорив, що ОСОБА_13 це його дитина і продовжував з ним спілкуватись навіть після того, як померлий та позивач перестали разом проживати. ОСОБА_13 приходив до батька і тоді коли він дуже захворів. Весь час померлий постійно піклувався дитиною. Після розлучення з позивачем померлий проживав разом з ОСОБА_3 , але в якості кого вона проживала з ним свідок не знає. Відповідача ОСОБА_2 ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_14 , яка є сусідкою померлого, в судовому засіданні пояснила, що познайомилась з позивачем та померлим в 1993 році. Зі слів померлого та позивача знає, що у них є дитина на і`мя ОСОБА_13 . Також з їх слів знає, що вони проживали разом ще до народження дитини. Позивач та померлий проживали разом в квартирі ОСОБА_4 Померлий водив та забирав ОСОБА_15 з садочка. Після розірвання відносин з позивачем померлий та ОСОБА_13 не переставали підтримувати відносини. ОСОБА_13 дуже часто приходив до батька. Померлий завжди називав ОСОБА_15 сином. Відповідача бачила дуже давно, але коли останній раз бачила, то ОСОБА_2 тримав на руках ОСОБА_15 та казав, що це його рідний брат. З якого часу почала проживати ОСОБА_3 не пам`ятає, але знає, що вона проживала у померлого в якості квартирантки.

Свідок ОСОБА_16 , яка була вихователем в групі дитячого садочку протягом З років (з 1996 року по 2000 рік), куди ходив ОСОБА_13 , в судовому засіданні пояснила, що померлий водив ОСОБА_15 в садочок. Дитина тягнулась до батька. Померлий завжди цікався життям садочка, сплачував кошти на дитину. Частіше в садочок приходив з дитиною батько. Також бачила ОСОБА_15 з померлим і за межами садочка. Не знала, що померлий має інше прізвище ніж дитина та не вказаний в свідоцтві про народження батьком дитини.

Свідок ОСОБА_17 , яка є сусідкою померлого, в судовому засіданні пояснила, що в будинку по АДРЕСА_3 проживає з 1986 року. З 1988 року по 1998 рік в цьому будинку працювала двірником. Добре знала померлого. Померлий та позивач почали проживати разом ще до народження дитини. Бачила як розвивались відносини між померлим та позивачем, коли позивач була вагітною, вони завжди ходили разом. Прожили разом вони приблизно 7-8 років. Померлий називав дитину синочком. Після розірвання відносин з позивачем померлий постійно спілкувався з ОСОБА_18 . Також пояснила, що знає, що вселення в цей будинок до ОСОБА_4 була інша сім`я та двоє синів. Але з моменту вселення і смерті вона жодного разу не бачила його синів від першого шлюбу. Знає, що останні роки життя ОСОБА_4 в його квартирі проживала ОСОБА_3 . Які у них були стосунки вона не знає. ОСОБА_3 бачили 3-5 разів.

Свідок ОСОБА_20 який є рідним братом померлого, в судовому засіданні пояснив, що до брата приїжджав 1 раз на рік. Знає, що у ОСОБА_4 є син ОСОБА_13 , про якого йому особисто розповів брат. ОСОБА_13 , коли він приїжджав до брата, приходив до батька в гості. Проте чи проживав померлий з ОСОБА_1 разом однією сім`єю йому нічого не відомо. Але коли він приїжджав, то позивач приходила піклувалась за померлим та готувала їжу. Під час хвороби ОСОБА_4 часто згадував про сина ОСОБА_15 . ОСОБА_3 вперше побачив в кінці літа 2003 року, яку померлий йому представив як кохану. З якого точно часу вони почали разом проживати йому не відомо. Знає, що вони вели спільне господарство, купляли разом речі. Під час хвороби за ним доглядала ОСОБА_3 . З сином від першого шлюбу- ОСОБА_2 у померлого були дуже натягнуті відносини. Жодного разу не бачив у померлого ОСОБА_2 . В лікарню він не приїжджав.

Свідок ОСОБА_21 , яка є сусідкою померлого, пояснила, що в 2003 році вона попросила померлого відвести її в село, а він їй порадив звернутись до його жінки, тобто до ОСОБА_3 . Часто бачила їх разом на базарі. З нею він перестав вживати алкогольні напої, став чистий і доглянутий. Коли ОСОБА_4 захворів за ним доглядала ОСОБА_3 . Старшого сина ОСОБА_2 жодного разу не бачила. Також знає, що померлий проживав разом однією сім`єю з ОСОБА_1 в його квартирі АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_22 , яка є сусідкою померлого з 2000 року, в судовому засіданні пояснила, що починаючи з дня коли вона вселилась, вона бачила, що померлий ходив з дитиною. Потім вона від померлого дізналась, що дитину звуть ОСОБА_13 і що від померлого пішла жінка. ОСОБА_4 дуже часто ходив з ОСОБА_18 . Померлий їй сказав, що ОСОБА_13 це його рідна дитина. В подальшому їй стало відомо, що у померлого живе ОСОБА_3 , яку він називав дружиною. Вони разом відпочивали та працювали. Під час хвороби вона за ним доглядала.

Свідок ОСОБА_23 , який є знайомим померлого, в судовому засіданні пояснив, що померлого знає приблизно з 1997 року. В жовтні 2003 року померлий познайомив його з ОСОБА_3 . Вважає, що вони жили однією сім`єю. Під час хвороби ОСОБА_4 за ним доглядала ОСОБА_3 . Померлий познайомив його з своїм молодшим сином ОСОБА_18 , який тоді ходив до школи.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання особою батьківства.

Так в судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 достовірно встановлено, що померлий визнавав ОСОБА_6 своїм сином, постійно спілкувався з дитиною та займався його вихованням. Також з пояснень свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_17 встановлено, що померлий проживав разом однією сім`єю з ОСОБА_1 ще до народження дитини. Що стосується заперечень відповідача з приводу того, що позивач не зверталась за стягненням аліментів, то сам по собі факт не стягнення ОСОБА_1 аліментів з ОСОБА_4 на утримання дитини не може свідчити про безспірний доказ того, що він не є батьком даної дитини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Заперечуючи проти позову відповідачем ОСОБА_2 на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу відсутності факту сумісного проживання та ведення спільного господарства та невизнання померлим батьківства відносно ОСОБА_11 . Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_25 взагалі ніколи не бачили ОСОБА_2 . Свідок ОСОБА_14 , пояснила, що колись бачила, як ОСОБА_2 тримав на руках ОСОБА_11 та казав, що це його рідний брат.

Встановлені судом правовідносини регулюються ч. 2 ст. 256 ЦПК України, відповідно до якої у судовому порядку можуть бути встановлені також інші, не зазначені у ч.1 ст. 256 ЦПК України, факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає доведеним факт батьківства ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і тому встановивши даний факт, ОСОБА_6 має право на отримання спадщини, як спадкоємець першої черги за законом.

Згідно з свідоцтва про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 43).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.06.1999 року ОСОБА_4 належить право власності на квартиру в АДРЕСА_2 (а.с. 47).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, а тому суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_6 право на спадщину у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Наполягаючи на позові представник ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала разом з померлим однією сім`єю починаючи з жовтня 2003 року в квартирі АДРЕСА_1 . В даній квартирі вона за свої кошти робила ремонт, купувала меблі та побутову техніку. В 2005 році померлий наполіг, щоб вона зареєструвалась у нього в квартирі. АДРЕСА_5 році у ОСОБА_4 загострилась хвороба (рак сечового міхура). Вона здійснювала догляд за ним під час хвороби і до його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається з договору піднайму квартири ОСОБА_3 знімала квартиру ОСОБА_4 . Але як з`ясувалося в судовому засіданні ОСОБА_3 не могла знімати квартиру в цілому, а вона знімала лише кут у квартирі ОСОБА_4 , так як квартира є однокімнатною, що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.32.33) і в ній постійно проживав померлий. Крім цього, з копії тимчасового посвідки на постійне проживання вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою тимчасово до 15.04.2010 року (а.с.50). Також слід зазначити, що заперечуючи проти позову відповідачем ОСОБА_2 долучено до матеріалів справи копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 06.07.2007 року (а.с. 127), відповідно до якого померлий звертався до суду з позовом про усунення

перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 до ОСОБА_27. Дані факти можуть слугувати підтвердженням того, що померлий здавав кут в своєї квартирі в піднайом.

Пояснення свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 суперечать поясненням свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 . Прояви турботи ОСОБА_3 щодо ОСОБА_4 та надання йому допомоги не свідчать про сумісне проживання з ним.

На виконання ст. 60 ЦПК України, представником позивача не надано інших, ніж пояснення свідків, доказів про проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Звернувшись до суду, ОСОБА_3 просить змінити черговість отримання права на спадкування, надавши їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги. Але позивачкою не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів, що позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу ОСОБА_4 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Так, позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона просить змінити черговість одержання права на спадкування та надати їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, так як вона тривалий час проживала разом з померлим однією сім`єю в його квартирі, коли він захворів несла витрати на його лікування, та тривалий час опікувалась ним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позовних вимог немає, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 53 КпШС України, ст.ст.1258, 1259, 1261, 1264 ЦК України. ППВС України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ППВС України №16 від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», ст. 10, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215,218,256 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Києва про встановлення факту батьківства, визнання права на спадщину задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_4 , 1948 року народження, уродженця с.Терешівка, Сумської області, відносно ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві.

Визнати за ОСОБА_6 право на спадщину, після померлого ОСОБА_4 , на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки зі спадкодавцем на час відкриття спадщина та зміни черговості одержання права на спадкування відмовити.

До суду може бути подана заява про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.