РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Балтський районний суд Одеської області

м. Балта, вул. Ткаченка, 56, 66102, (04866) 2 15 70

Балтський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді БОДАШКО Л.І.

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.

адвоката ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Балті цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та ОСОБА_4, за участю третьої особи - Приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи - приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, за участю третьої особи - приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, в якому вказав, що 14.03.1987 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_6М.| з якою 15.08.1987 року придбав житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по вул. Пушкінська № 1 в м. Балта Одеської області, в якому жили разом до 2003 року, а потім шлюбні відносини вже не підтримували, тому ОСОБА_6 подала позовну заяву до суду про розподіл цього будинку і рішення Балтського районного суду від 22.12.2003 року будинок був поділений і за нею визнано право власності на Уг частину будинку, а за ним залишилося також право власності на Уг частину цього ж будинку. Оскільки він з дружиною не спілкувався, переїхав проживати в будинок родичів в с. Коритне Балтського району Одеської області, до нього приїхала донька ОСОБА_4 і повідомила, що ОСОБА_6 бажає продати будинок щоб зберігти його, вона запропонувала йому, щоб він подарував ї Уг частину будинку, яка йому належить, а вона забере його проживати до себе, буде доглядати, піклуватися за нього, лікувати і матеріально допомагати. На таких умовах він погодився подарувати доньці свою частку будинку, тому 01.03.2004 року вони разом приїхали до нотаріуса і нотаріус надрукувала текст договору дарування і віддала їм для ознайомлення і підпису. Він погано бачить, не взяв окуляри, тому текст договору читала сама донька, він його підписав, вважаючи, що донька робить все правильно. Спочатку вона забрала його І він проживав у будинку доньки, вона трохи доглядала за ним, на його пенсію купляла продукти та ліки. В

останній час донька прогнала його з свого будинку, не спілкується з ним, не турбується про нього, а він тяжко хворіє, йому відрізали ногу, він є інвалідом 2-ї групи. Він вважає, що донька обдурила його, оскільки він дарував їй будинок на Цих умовах, що вона буде довічно його доглядати, оказувати матеріальну допомогу, чого не сталося. Строк позовної заяви він пропустив, оскільки не є юридично грамотною людиною, що на першому етапі донька виконувала взяті на себе зобовязання, які припинила лише в кінці 2008, на початку 2009 року, тому просить поновити йому пропущений строк і визнати недійсним договір дарування, який був укладений 01.03.2004 року між ним і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 у звязку з тим, що був укладений під впливом помилки для приховання іншого правочину, який насправді зробили. Ніякі заперечення на позов ОСОБА_6 він не підписував і доручення ОСОБА_4 на представлення його інтересів в суді не давав, донька знов звела в оману його і суд.

Відповідач ОСОБА_4М.Й позов ОСОБА_3Ш не визнала і повідомила, що батько запропонував їй подарувати належну йому 1/2 частину будинку, на що вона погодилася, оскільки дізналася про те, що дружина батька ОСОБА_6 бажає продати будинок. Після укладення договору дарування вона батька забрала проживати до себе в будинок по вул. Виноградній № 7 в м. Балта Одеської області, допомагала, варила їсти, прала йому речі, однак він став зловживати спиртними напоями, тому вона не могла це терпіти і батько переїхав жити до родичів в с. Коритне Балтського району Одеської області. У нотаріуса батько повідомив, що бажає їй подарувати будинок, нотаріус поясняла, що дарунок не повертається і батько на це був згодним, вона читала договір і потім вони з батьком його підписали. Вона не бажає повертати подарунок батькові, оскільки договір дарування був укладений належним чином.

Що стосується позову ОСОБА_6, то цей позов вона також не визнала, оскільки ОСОБА_3 подарував їй Уг частину будинку на законних підставах, так як його 1/2 частина будинку не є сумісною власністю ? так як рішенням суду будинок був поділений між ними і про даруванні будинку згода співвласників не передбачена. Відгук на позов від свого імені і від імені батька вона підписала сама, так як батько дозволив їй це.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 повідомила суд, що позивач і відповідач звернулися до неї з проханням посвідчити договір дарування, вона надрукувала договір, видала сторонам для ознайомлення і підпису, вони повернули його їй, підписавши. У звязку з тим, що пройшло багато часу, подробиць вона не може памятати. Все необхідне зафіксоване в договорі. Відносно позову ОСОБА_3 , ОСОБА_6 то вважає, що суд розбереться і винесе рішення у відповідності до діючого законодавства.

Позивач ОСОБА_6 також просить визнати недійсним вищевказаний договір дарування, посилаючись на вимоги ч.2 ст.369 ЦК України, так як вважає, що спільною сумісною власністю слід розпоряджатися за згодою всіх співвласників, однак, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 частину будинковолодіння без погодження з нею, про що вона дізналася лише 05.10.2009 року, коли ОСОБА_4 подала позов до суду про усунення перешкод в користуванні будинком, після чого ОСОБА_3 підтвердив їй, що подарував донці будинок, так як та пообіцяла про те, що буде доглядати за ним, матеріально допомагати, лікувати, але спочатку забрала його жити до себе, а потім хворого, без ноги і незрячого вигнала з свого будинку, що на теперішній час він не має даху над головою, живе в с. Коритне. Відносно заперечень на позов, то ОСОБА_3 їх не підписував, а від його імені підписи поставила сама ОСОБА_4

Заслухавши вимоги позивачів, заперечення відповідачів, пояснення третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити у звязку з наступним.

У відповідності до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 вважав, що укладає договір дарування на тих умовах, що донька до його смерті буде доглядати за ним, матеріально забезпечувати, тому після спливу декількох років вона доглядала за ним, у нього не виникало необхідності ставити питання про розірвання договору дарування, що сталося після того, як донька вигнала його зі свого будинку і припинила спілкуватися з ним в кінці 2008 року. Ці обставини підтвердив як позивач, так і ОСОБА_6, а також підтвердила сама ОСОБА_4, пояснивши, що в цьому повинен був сам позивач, що дає підставу суду поновити строк позовної давності.

Той факт, що після укладання договору дарування позивач жив у ОСОБА_4 , яка піклувалася про нього, допомагала матеріально, а згодом вигнала його з дому, підтвердили як сама ОСОБА_4, так і позивач, що дає підстави суду вважати, що фактично між позивачем і ОСОБА_4 була інша домовленість відносно будинку, тобто та, про яку вказав ОСОБА_3, а саме про те, що будинок він дарує донці на умовах довічного утримання.

В судовому засіданні встановлено, їцо позивач не має спеціальної юридичної, або середньої спеціальної, або вищої освіти, є інвалідом, має поганий зір, тому при укладанні договору дарування добросовісно помилявся, вважаючи, що саме така форма договору буде достатньою, щоб донька виконала свої зобовязання перед ним, тобто вчинив правочин , і в судовому засіданні, даючи пояснення у справі, він не розуміє різниці між формами договору, вважаючи, що оскільки він подарував донці будинок, щоб вона піклувалася про нього, а вона прийняла його подарунок і взяла зобовязання піклуватися про нього до смерті, то повинна виконувати свої обовязки, не розуміючи про те, що слід була,укласти договір довічного утримання(догляду) у відповідності до ст.744 ЦК України, який фактично був укладений між ними, про що, до речі вони всі підтвердили.

В теперішній час ОСОБА_3 не має свого житла, донька добровільно не бажає йому його повернути, своє житло для його проживання не надає і не виконує обовязок по піклуванню про нього, а оскільки у відповідності до ст.229 ЦК України особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Що стосується вимог ОСОБА_6, то суд вважає, що Уг частина спірного будинку не є сумісною власністю ОСОБА_3 і ОСОБА_6, оскільки рішенням Балтського районного суду від 22.12.2003 року будинок був поділений між ними, а у відповідності до ст.367 ЦК України, право спільної власності у разі поділу спільного майна, припиняється, тому при даруванні своєї частки будинку одним з них, згода співвласників не потрібна, що дає підстави суду у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 229, 235, 367, 717, 744 ЦК України, ст.ст.,11,213,214,215,218,223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування задовольнити у повному обсязі.

Відновити строк позовної давності ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір дарування 1А частини житлового будинку № 1, розташованому по вул. Пушкінська в м. Балта Одеської області, який був укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений 01 березня 2004 року приватним нотаріусом Балтського нотаріального округу Одеської області, зареєстрований в реєстрі за № 741.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, з участю третьої особи - приватного нотаріуса Балтського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.