Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-748/2010
Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

за участю ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх представника ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 7/10 частко житлового будинку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, -

в с т а н о в и в :

13.01.2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 30.05.2008 року 7/10 часток жилого будинку, розташованого по вул. Ватутіна, 11 в м. Борисполі Київської області, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_7. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що даний договір був укладений під впливом тяжких обставин, оскільки ОСОБА_1 незадовго до цього отримала травму при ДТП, не мала можливості самостійно пересуватись, потребувала постійного стороннього догляду, реального виконання умов договору не відбулось, оскільки позивачка продовжила проживати в проданій квартирі, а відповідачі не користувались придбаною частиною будинку. Також, ОСОБА_1 зазначала, що підписувала договір з метою здійснення догляду за нею з боку відповідачів, однак останні не надавали такої допомоги протягом строку дії останнього. Грошових коштів за договором ОСОБА_1 не отримувала, а тому він є безгрошовим і таким, укладеним при збігу тяжких обставин, без настання реальних наслідків, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України.

Не погоджуючись із позовними вимогами ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які діють в інтересах ОСОБА_7, подали зустрічний позов про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення. Вказана зустрічна позовна заява прийнята до спільного з первісним позовом розгляду. Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовували тим, що ОСОБА_1 після продажу частини будинку продовжує користуватись приміщенням, не допускає нових власників до нього, у зв'язку з чим виникають постійні конфлікти. За частину будинку вони сплатили 68300 грн., які були передані ОСОБА_1 до підписання договору. Підстав для визнання його недійсним немає, оскільки позивачка цілком розуміла значення своїх дій, оскільки завчасно це питання обговорювалось з нею. При цьому перед поданням позовної заяви до суду позивачка зверталась до суду з пропозицією розірвати договір, знаючи що останній існує, однак отримала відмову. Зважаючи на наявність перешкод у користуванні власністю, а також наявність загрози псування жилого приміщення з боку ОСОБА_1, позивачі за зустрічним просили задовольнити їх вимоги посилаючись на вимоги ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 116, 157 ЖК України.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення на їх підтвердження, та просили задовольнити первісний позов в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_7 та їх представник проти задоволення первісного позову категорично заперечили, навели аргументи на спростування доводів позивача, а тому просили у його задоволенні відмовити та задовольнити зустрічні вимоги в повному обсязі.

Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус ОСОБА_6, як свідок, проти задоволення первісного позову заперечила, а відносно зустрічного поклалась на думку суду. Також надала суду нотаріально засвідчені матеріали, які стали підставою для укладення спірного договору. По обставинах справи зазначила, що перед підписанням спірного договору надавала обом сторонам проект останнього для ознайомлення та надання зауважень, на що останній не надійшло. Перед підписанням договору нотаріус також опитувала ОСОБА_1 про отримання коштів за продаж частини будинку, на що остання відповіла позитивно. При цьому, як зазначила нотаріус, у неї не було підстав вважати, що ОСОБА_1 має якісь вади та не розуміла значення своїх дій, договір остання підписала добровільно в її присутності та присутності ОСОБА_7, які діяли в інтересах малолітньої дитини. Жодних пропозицій та варіантів укладення різних договорів з її боку та з боку сторін договору не надходило, про укладення саме договору купівлі-продажу сторони домовились завчасно, оскільки після цього вона завчасно підготувала проект саме договору купівлі-продажу. За її присутності про будь-які інші угоди, в тому числі дарування чи довічного утримання між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 мова не йшла. Структура договору, підписаний сторонами, є загальною, що є в практиці приватного нотаріуса, тому можливо в тесті договору й залишились якісь пункти, які не стосуються домовленостей між сторонами, однак відносно них з їх боку не було зауважень, і такі неточності не тягнуть за собою недійсності договору. При підписанні договору, окрім неї, в робочій кімнаті були присутні лише сторони угоди.

Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, просив захистити інтереси малолітньої дитини в даній цивільній справі.

В справі також були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які надали відповідні покази, які оцінені судом в сукупності з іншими матеріальними доказами у справі.

Заслухавши пояснення сторін т їх представників, покази третьої особи та допитаних свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

При розвязанні первісного позову, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 є недоведеними й такими, що не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді.

Так, виниклі між сторонами відносини врегульовані положеннями ЦК України, якими визначено порядок укладення договору, підстави для визнання його недійсним.

Судом встановлено, що позивач оспорює договір з підстав, визначених ст. 233 ЦК України щодо вчинення правочину під впливом тяжкої обставини, однак в той же час зазначає про відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, тобто недотримання загальних вимог при вчиненні оспорюваного правочину. При цьому ОСОБА_1 також посилається на невиконання умов договору в частині передачі їй коштів за продане жиле приміщення.

З цього приводу суд ставить під сумнів таку позицію позивача, оскільки посилаючись на таку підставу, як вчинення правочину під впливом тяжких обставин, одночасно ОСОБА_1 стверджує про те, що вказаний правочин не мав реальних правових наслідків.

Вказані доводи позивача спростовуються матеріалами оспорюваної нею угоди (а.с. 77-100), з яких вбачається, що ОСОБА_1 підписала дану угоду в присутності приватного нотаріуса, при цьому зазначивши про отримання коштів перед підписанням правочину в обумовленій договором сумі. Посилання позивачки та його представника на те, що такі кошти в приміщенні нотаріальної контори не передавались і позивачка їх не отримувала знайшли своє підтвердження, оскілки ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_8, який безпосередньо передавав грошові кошти ОСОБА_1, підтвердили, що гроші в сумі 68300 грн. були передані в будинку ОСОБА_1 до того, як вони виїхали до приватного нотаріуса. Якихось сумнівів щодо дієздатності, правоздатності, психологічних розладів ОСОБА_1, які б перешкоджали укладенню оспорюваного договору, приватний нотаріус ОСОБА_6 не виявила, а тому роз'яснивши ОСОБА_1 наслідки вчинення дій щодо підписання договору, переконавшись у розумінні цих наслідків, посвідчила угоду після її підписання сторонами.

З цього приводу суд враховує також як доказ укладення між сторонами саме угоди купівлі-продажу й заяву ОСОБА_12, який мав першочергове право на придбання частини будинку по вул. Ватутіна, 11 в м. Борисполі, написану ним 30.05.2008 року (а.с. 89).

Про наявність між сторонами наміру укласти саме договір купівлі-продажу свідчить також і рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради, яке датовано 08.04.2008 року за №320, згідно якого ОСОБА_7 надано дозвіл на придбання частини житлового будинку, що також спростовує доводи ОСОБА_1 про наявність варіантів укладення договорів, в тому числі й довічного утримання.

Доказів того, що планувалось укладення іншої ніж купівля-продаж угоди стороною позивача суду не надано. Проти такої домовленості, в тому числі й щодо утримання ОСОБА_1 заперечили відповідачі у справі за первісним позовом та свідок ОСОБА_8, який є племінником позивачки. Допомога ОСОБА_1 здійснювалась на умовах родинних відносин й така допомога надавалась до моменту, коли ОСОБА_1 почала вчиняти дії для розірвання договору. З цього приводу погіршились і родинні стосунки між ними.

Так само, суду не надано достатніх доказів того, що ОСОБА_1 уклала договір під впливом тяжких обставин, оскільки наслідки перенесеної травми при ДТП на момент підписання та укладення спірного договору були мінімальними і заважали позивачці лише самостійно пересуватись. Про покращення її стану здоров'я на період укладення угоди зазначили в своїх показах і допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

При цьому наявність соціального працівника та виконання нею своїх обовязків по піклуванню за ОСОБА_1 не є підставою для визнання такої обставиною доказом тяжких обставин, які б могли вплинути на рішення ОСОБА_1 укласти спірний договір.

З цього приводу суд приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_1 тяжких обставин, які б впливали на необхідність підписання позивачкою спірної угоди.

Доводи ОСОБА_1 в частині нерозуміння значення своїх дій при підписанні оспорюваного правочину також не знайшли свого підтвердження, зважаючи на матеріали цивільної справи, покази допитаних свідків та приватного нотаріуса, покази ОСОБА_8 тощо.

Укладений та нотаріально посвідчений договір при таких обставинах, а саме розумінні значення своїх дій та повідомлення нотаріуса про отримання коштів від ОСОБА_7 за продажу частини будинку, є доказом отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Також факт передачі коштів підтвердив свідок ОСОБА_8, який зазначив, крім того, що він з дружиною та батьками ОСОБА_4 надали своїм дітям по 30000 грн. від кожної родини для придбання жилого приміщення онуці ОСОБА_7 на майбутнє, оскільки остання є малолітньої і самостійно свого право на користування, володіння та розпорядження нерухомим майном вчинити не може.

Крім того, як ОСОБА_7, так і ОСОБА_8 стверджували, що придбання частини будинку вчинялось в інтересах дитини, на що попередньо й отримувалась згода органу опіки та піклування. До повноліття дитини, з доводу ОСОБА_7 ОСОБА_1 мала право проживати в спірній частині будинку, з цього приводу їй ніхто не заперечував проживати в проданому будинку до своєї природної смерті і з цього приводу у них була усна домовленість.

Зміну позиції ОСОБА_1 щодо договору ОСОБА_7 аргументували тим, що вона перебуває в церкві "Слововіри" на території м. Бориспіль, за неписаними правилами якої, їй, в разі продажу нерухомості чи іншого майна, отримання прибутку, слід оплатити "десятину", тобто 10 % від прибутку. З метою приховати вказаний факт вона й посилається на безгрошовість договору.

Інших підстав для визнання договору недійсним, визначених в ст.ст. 203-236 ЦК України судом також не встановлено.

Суд також приходить до висновку про дотримання при вчиненні правочину загальних умов, визначених в ст. 203 ЦПК України, оскільки право власності на частину житлового будинку було зареєстровано на підставі оспорюваного договору за ОСОБА_7, а вона самостійно не має можливості користуватися нерухомим майном зважаючи на свій малолітній вік.

Таким чином, в судовому засіданні при розгляді даної цивільної справи не знайшли свого підтвердження ті факти, на які посилалась ОСОБА_1, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, а тому у задоволенні її вимог слід відмовити за недоведеністю.

Розв'язуючи заявлений ОСОБА_7 зустрічний цивільний позов, суд виходить з того, що підстав для його задоволення немає, оскільки визначених позивачами вимог ЦК України та ЖК України ОСОБА_1 не порушила. З цього приводу суд бере до уваги те, що фактично ОСОБА_1 проживає в приміщенні ОСОБА_7 з дозволу її батьків, у неї немає іншого нерухомого майна. Доказів зворотного суду не надано. Якихось порушень чи пошкоджень нерухомого майна з боку ОСОБА_1 судом не встановлено, про них не заявили і позивачі за зустрічним позовом.

Суду не надано доказів і того, що ОСОБА_1 втратила право користування жилим приміщенням, а саме 7/10 частин будинку №11 по вул. Ватутіна в м. Борисполі Київської області, оскільки остання там належним чином зареєстрована та фактично проживає після укладення оспорюваної угоди.

Таким чином, підстав для виселення відповідачки за зустрічним позовом на момент розгляду даної цивільної справи в суді немає. Перешкоди у користуванні нерухомим майном підлягають усуненню шляхом звернення до суду з відповідними вимогами, в разі наявності таких перешкод. За зустрічними вимогами останні не заявлялись.

Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову, судові витрати у справі відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід покласти на сторони, які оплатили їх при звернення до суду.

На підставі викладеного, ст.ст. 203-236, 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст. 116, 157 ЖК України, та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 7/10 частко житлового будинку, - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3, які діють в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_7, до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та виселення, - відмовити.

Судові витрати у справі, а саме: 683 грн. 00 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, за розгляд первісного позову, та 17 грн. 00 коп. судового збору та 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, з розгляд зустрічних позовних вимог, - віднести на рахунок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, які оплатили їх при зверненні до суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.08.2010 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_13