Справа №22-ц-4612/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

іменем України

02 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Гагіна М.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

3 участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визначення місця перебування дитини,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року

про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Зарічної районної в м. Суми адміністрації, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про встановлення місця проживання дитини,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

встановила:

Позивач ОСОБА_1 03 серпня 2009 року звернувся до суду з позовом і просив постановити рішення, яким визначити місце проживання його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з ним. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги і просив визначити місце проживання його малолітнього сина ОСОБА_5 разом з ним за адресою м. Суми. АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_3 05 серпня 2009 року звернулась до суду з позовом і просила визначити місце перебування її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з нею. Цивільні справи за позовами сторін об'єднані в одне провадження.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Зарічної районної в м. Суми адміністрації, Служба у справах дітей Сумської міської ради, про визначення місця проживання дитини залишено без розгляду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду зі скаргами на рішення та на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року, вважає, що рішення суду ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати ухвалу від 13 вересня 2010 року про залишення без розгляду позовної заяви і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що суд при постановленні ухвали необґрунтовано посилається на неодноразові неявки позивача в судове засідання без поважних причин. Повторність неявки позивача у судове засідання, на думку апелянта, є сумнівною. Зокрема, що стосується судового засідання 16 липня 2010 юку, про його призначення ОСОБА_1 був повідомлений 17 липня 2010 року наступного дня після судового засідання), про що свідчить відмітка у повідомленні про вручення (а.с. 177). Представнику ОСОБА_1 повідомлення про призначення справи взагалі не направлялось.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, на думку апелянта є таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав. На сьогодні дитина фактично проживає разом із матір'ю, ОСОБА_3С, не у квартирі, яку вона надавала для обстеження побутових умов Службі у справах дітей Сумської міської ради, а за іншою адресою. При цьому ОСОБА_3С, як і раніше, перешкоджає йому зустрічатися з сином, тим самим перешкоджаючи у реалізації ним своїх прав та виконанні обов'язків по вихованню дитини.

Представник ОСОБА_1 звертає увагу на те, що рішення було прийнято без участі відповідача за зустрічним позовом, судом не враховано невідповідність висновку суду обставинам справи (щодо умов проживання дитини з матір'ю), а також те, що позивач перешкоджає відповідачеві у спілкування з сином. З зазначених підстав, на думку апелянта, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановлення ухвали та рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 10 травня 2003 року перебували в шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 червня 2009 року шлюб між сторонами розірвано і сторони отримали свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.6-8). Сторони працюють, позитивно характеризуються за місцем роботи та за місцем проживання, але між ними склалися вкрай неприязні стосунки. Відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КК України, а тому позивач разом з малолітнім сином вимушена була залишити квартиру і орендувати інше житло за адресою АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що як позивач так і відповідач створили належні матеріально-побутові умови для проживання з ними сина, вони обоє доброзичливі у відносинах з дитиною, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується актами обстеження побутових умов сторін.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно з'ясував спірні правовідносини, повно всебічно встановив обставини, які мають значення для справи, дослідив наявні докази, дав їм належну правову оцінку, а тому дійшов вірного висновку, визначивши місце проживання малолітньої дитини з матір'ю.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно зазначив в рішенні той факт, що проживання дитини з матір'ю буде сприяти більш здоровому та гармонійному розвитку дитини, а ніж з батьком, оскільки батьки однаково позитивно характеризуються, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки є необгрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи суд при ухваленні рішення врахував результати психологічного обстеження дитини - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 25), де зазначено, що він, прихильніше ставиться до бабусі та матері ніж до батька, також мати створила належні умови для життя та гармонійного розвитку дитини ( а. с. 66). Судом враховано чотирирічний вік дитини. В такому віці діти особливо потребують саме материнської уваги та піклування.

Посилання апелянта на те, що позивач ОСОБА_6 змінила місце проживання, де було проведено обстеження, на інше, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в суді апеляційної інстанції представник органу опіки та піклування пояснила, що за новим місцем проживання матері і дитини мало місце обстеження умов проживання і квартира, що орендується значно краща від попередньої, створено належні умови для проживання та гармонійного розвитку дитини.

З матеріалів перевірки, яка проводилась органами опіки та піклування, встановлено, що відповідач в дитячому садочку постійно спілкується з дитиною відповідно до рішення виконавчого комітету Сумської міської ради №609 від 05 жовтня 2010 року, ОСОБА_6 перешкод у цьому йому не чинить.

Згідно з вимогами ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції виконав зазначені вимоги закону, і вирішуючи спір, виходив з фактичних інтересів дитини, віку дитини та умов її нормального виховання, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року містить принцип 6, за яким дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації.

За таких обставин колегія вважає, що рішення ухвалене судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України підстав для його скасування не вбачається.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що в зв'язку з правильним та об'єктивним вирішенням спору судом першої інстанції, відсутні підстави для скасування ухвали та направлення скарги до суду першої інстанції для продовження розгляду справи, оскільки в рішенні суду містяться висновки, які вирішують доводи ОСОБА_1 та надають їм обґрунтовану оцінку

Спір між сторонами судом першої інстанції вирішено по суті, позовна заява ОСОБА_1 містить вимоги про той самий предмет і з тих самих підстав, а тому ухвала суду від 13 вересня 2010 року правового значення не має, і відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно відхилити, увалу суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 303,308, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року залишити без зміни.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -