Овідіопольський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2010 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Рябоконь Н.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача за довіреностями ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за

позовом

ОСОБА_1

до

Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз

про

поновлення строку на оскарження наказів, визнання недійсними та скасування наказів,

поновлення на роботі, стягнення компенсацій, стягнення моральної шкоди, стягнення

безпідставно утриманих коштів, стягнення безпідставно отриманих грошей,

ВСТАНОВИВ:

12.03.2009 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до Одеського бюро судово-медичних експертиз про поновлення на роботі, в обгрунтування якого зазначив, що з 1986 року він працював лікарем судово-медичним експертом Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (надалі ООБ СМЕ). 27.02.2009 року йому була вручена копія наказу № 14-л від 26.02.2009 року з підписаного начальником ООБ СМЕ про його звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП (систематичне невиконання ним обов'язків покладених на мене трудовим договором), та він відсторонений від роботи. Він не згодний з даним наказом, так як він незаконний, і не містить даний про те в чому саме він систематично порушував трудовий договір. Крім того незаконність полягає і у тому що цей наказ був виданий без згоди профспілкового комітету (02.03.2009 року голова відмовилась видати йому протокол, так як він не був виготовлений), а тому наказ був виданий без належним чином оформленої згоди профспілки). На підставі викладеного він просив суд поновити його на роботі в якості лікаря судово-медичного експерта Овідіопольського відділення Одеського обласного бюро судово-медичного експертизи.

26.06.2009 року ОСОБА_1 було надано уточнену позовну заяву, у відповідності до якої з 1986 року, відповідно до наказу №66 від 05.08.1986 р. Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи (надалі ООБ СМЕ) він працював лікарем судово-медичним експертом ООБ СМЕ. Наказом № 123-л від 01.11.1993р. він був переведений з посади завідуючого Березівського міжрайонного відділення СМЕ на посаду завідуючого завідуючого Овідіопольським відділенням ООБ СМЕ, на який працював до 28.11.2003 р. В зв'язку з порушенням проти нього кримінальної справи, на підставі постанови помічника прокурора Овідіопольського району від 11.07.2003 р., наказом ООБ СМЕ без номера від 28.11.2003 року, він був відсторонений від виконання обов'язків завідуючого Овідіопольський відділенням СМЕ та переведений на посаду лікаря судово-медичного експерта цього ж відділення. Постановою старшого слідчого прокуратури Овідіопольського району від 30.12.2005 р. провадження по кримінальної справі відносно нього було закрите в зв'язку з недоведеністю його вини та відсутністю у його діях складу злочину. Незважаючи на те, що ця обставина була достовірно відома керівництву ООБ СМЕ, а формальні підстави відсторонення його від виконання обов'язків завідуючого відділення СМЕ відпали, він, з вини керівництва ООБ СМЕ, безпідставно не був поновлений на посаді завідуючого, і продовжував виконувати обов'язки тільки лікаря судово-медичного експерта до дати його звільнення. Здійснивши перевід його з посади завідуючого на посаду лікаря-експерта, керівництво ООБ СМЕ, в порушення норм трудового права, не ознайомило його з суттєвими умовами праці, з якими повинна була ознайомити. Зі своїми функціональними обов'язками лікаря-експерта він був ознайомлений тільки наприкінці серпня 2008 року. Отже керівництво ООБ СМЕ тривалий час не виконувало свої обов'язки, які передбачені трудовим законодавством України. У той же час. воно змусило його фактично виконувати обов'язки завідуючого відділенням, потребуючи від нього організації роботи відділення; керування санітарами та іншим технічним персоналом відділення; ведення документації до якої, він, як експерт, не мав відношення, спілкування з органами місцевої влади та виконання інших дій які не входять у коло обов'язків експерта. 27.02.2009 р. йому була вручена копія наказу № 14-л від 26.02.2009 р. підписаного начальником ООБ СМЕ про його звільнення з роботи за п.3 ст.40 КЗпП (систематичне невиконання ним обов'язків покладених на нього трудовим договором), та він був відсторонений від роботи. Він не згодний з даним наказом, так як він незаконний, і не містить даних про те, в чому саме я систематично порушував трудовий договір. Крім того незаконність полягає і у тому, що цей наказ був виданий без згоди профспілкового комітету (02.03.2009р. голова профкому відмовилась видати йому протокол так як він не був виготовлений, а тому наказ був виданий без належним чином оформленої згоди профспілки). Також цей наказ незаконний через те, що перевівши його з посади завідуючого на посаду лікаря-експерта, керівництво ООБ СМЕ не ознайомило його з умовами праці (ст.29 КЗпП), а тому не може стверджувати про те, що він систематично порушував обов'язки обумовлені трудовим договором. Не можливо вимагати від особи виконання умов за будь яким договором, якщо одна із сторін не ознайомлена з умовами цього договору. Саме для таких випадків законодавець і виклав вимоги ст. 29 КЗпП та зобов'язав власника та уповноваженого ним органу виконувати при прийнятті на роботу (або переведення на іншу роботу) вимоги цієї статті і знайомити працівника з умова праці. Згідно п.4 ст.149 КЗпП наказ про накладення покарання за порушення трудової дисципліни повинний бути доведений до його відома шляхом ознайомлення з текстом наказу під розписку. Йому наказ довели на другий день після його видання, тобто 27.02.2009 року, про що свідчить його незгода з наказом та його підпис. Згідно ч.2 ст.49 КЗпП у випадку звільнення робітника за ініціативою власника або уповноваженого ним органа, останній зобов'язаний у день звільнення видати робітнику копію наказу про його звільнення. 26.02.2009 року наказ йому виданий не був, а був виданий лише 27.02.2009 року. На запит суду ООБ CMC надало копію наказу №14-л від 26.02.2009 року (завірену начальником відділу кадрів ОСОБА_4Е.), з яким він не був ознайомлений. Зміст документу, а саме наказу №14-л від 26.02.2009 р. з яким він був ознайомлений не відповідає змісту наказу який був наданий до суду. Він вважає такі дії керівництва протизаконними і до уваги цей підроблений документ судом братися не може. Безпосередньою підставою для видання наказу про його звільнення стала скарга гр-ки ОСОБА_5, яка написала скаргу до ООБ СМЕ про те, що він безмотивно відмовився видавати їй труп. Він вважаю, що ця підстава, для видання оскарженого наказу, є вочевидь надуманою, так як ОСОБА_5 у ніяких родинних стосунках з померлим ОСОБА_6Г не знаходиться і не знаходилась, а тому він не повинний був видавати їй труп. ОСОБА_5 звернулася до нього без документів, які б дозволяли здійснити йому видачу їй трупа, відповідно до п.З.7 Наказу № 545 від 08.08.20006 року Міністерства охорони здоров'я України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» у лікарському свідоцтві про смерть він повинен був вказати прізвище ім'я та по батькові особи яка померла та його місце мешкання та інше, тобто у цьому документі він повинний був вказати дані за якими можливо було б ідентифікувати особу померлого. ОСОБА_6 був доставлений як невпізнаний і я не мавданих про померлу особу за якими її можна було ідентифікувати, що унеможливлювало - надання свідоцтва про смерть та видачу трупа. Особа померлого ОСОБА_6 була встановлена лише після проведення слідчої дії, а саме - упізнання. Документом, який підтвердив особу померлого ОСОБА_6, стала Форма №1 (паспортні дані) завірена прокурором району лише 23.02.2009 року. Копія документу завірена прокурором дійшла до нього о 16 годині 29 хвилин 23.02.2009 року, тобто після закінчення робочого дня, коли у відділенні СМЕ санітарів вже не було. При цьому дозволу на видачу трупу від правоохоронних органів ОСОБА_5 йому не надала. Тому технічно виписати лікарське .свідоцтво про смерть і видати труп після закінчення робочого дня 23.02.2009 року, особі яка не має ніякого відношення до померлого, не було можливості. За цих обставин твердження ОСОБА_5, а за нею і керівництва ООБ СМЕ, що через його дії було зірване поховання та минальний обід призначений на 14 годину 23.02.2009 року є безпідставними. Видача трупів будь-кому, та ще без лікарського свідоцтва про смерть та дозволу на поховання, заборонена. Йому достовірно було відомо, що на упізнанні померлого були присутні його родичі. У день упізнання він знаходився за викликом у Овідіопольському районному суді, але зі слів співробітників відділення, він знав, що в упізнанні трупу невідомої померлої особи приймали участь родичі померлого. Отже йому достовірно було відомо що труп померлого чоловіка був упізнаний і його особа була встановлена та у померлого є близькі родичі, пізніше йому стало відомо що це був брат. Так як повноважень на поховання трупу ОСОБА_5 йому не надала, то він пояснив їй, щоб родичі приїхали та забрали труп, ОСОБА_5 у відповідь вчинила скандал, через що він змушений був викликати робітників міліції. Проведеною перевіркою робітниками міліції було встановлено, що брат померлого - ОСОБА_7 з ним не спілкувався. Зі слів тієї ж ОСОБА_5 - 23.02.2009 року ОСОБА_7 сидів у машині і з неї не виходив. З яких причин він не виходив з машини йому не відомо. Ці обставини містяться у матеріалах № 639 Овідіопольського PB УМВС України про відмову в порушення кримінальної справи від 04.03.2009 року. Відповідно до п.1.6 додатку №2 до Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичних експертиз», трупи для поховання видаються або родичам померлого, або іншим особам які уповноважені для поховання. ОСОБА_5 йому ніяких документів, які б підтверджувати її повноваження на поховання ОСОБА_6, не надала. Тільки 24.02.2009 року з'явився брат померлого - ОСОБА_7, який разом з ОСОБА_5 вранці забрали труп та лікарське свідоцтво про смерть. Отримавши інформацію про упізнання, ідентифікацію трупу та наявність родичів він повинний був остаточно заповнити лікарське свідоцтво про смерть з урахуванням даних зі якими можливо ідентифікувати особу (вказати прізвище, ім'я та по батькові померлого, його місце мешкання та інші дані), а труп видати родичу - брату померлого. Але без відповідних документів він не міг оформити лікарське свідоцтво про смерть. Документ, за яким ідентифікували особу померлого, дійшов до нього після робочого дня 23.02.2009 року, а брат у цей день до нього не звертався. У його функціональні обов'язки, з якими він був ознайомлений лише після 21.08.2008 року, не викладено, що до умов трудового договору відносяться стосунки по спілкуванню із сторонніми особами. Отже, за таких обставин у нього взагалі не було підстав для спілкування з ОСОБА_5 з приводу видачі їй трупу. Видати труп сторонньої особі без дозволу на поховання, без належним чином оформленого свідоцтва про смерть він не мав права. Оформити лікарське свідоцтво як на невпізнаний труп він теж не мав права, так як він знав що проведено упізнання трупу, особа померлого встановлена, але у нього був відсутній документ, який би підтверджував особу померлого. У своїх діях він не вбачаю порушень умов трудового договору за якими його можливо було звільнити, так як він діяв відповідно до встановлених правил. Спілкування із сторонніми особами не віднесено до умов трудового договору. Все це він виклав у своїх поясненнях начальнику ООБ СМЕ, але до уваги це взято не було. Відповідно до наказу начальника ООБ СМЕ № 4 від 23.02.2009 року «Про створення комісії з проведення службового розслідування» була створена відповідна комісія, яка однобоко виклала дійсні обставини. Зокрема у акті службового розслідування вказано, що ним грубо порушені вимоги п.1.32 наказу МОЗ № 6 щодо складання лікарського свідоцтва про смерть безпосередньо після проведення дослідження трупу. Ця теза робітників ООБ СME безпідставна, так як в лікарське свідоцтво про смерть ним 19.02.2009 року (у день дослідження трупу) були внесені причина смерті та інші дані. З урахуванням того, що він знав що особа встановлена, він не мав підтверджених даних особи померлого, його місця мешкання та таке інше, повне оформлення свідоцтва про смерть було відкладене ним до отримання офіційних даних з особи померлого. Таким чином скарга ОСОБА_5 стала формальним приводом для розправи над ним шляхом звільнення. Він вважає, що спілкування із сторонніми особами (у нашому випадку з ОСОБА_5Г.), які не мають відношення ні до його роботи, ні до ООБ СМЕ, ні до покійного, ніяким чином не порушили і не могли порушити права ОСОБА_5, а тим більше порушити трудову дисципліну. Навпаки, в зв'язку з антигромадською поведінкою ОСОБА_5, він змушений був викликати наряд міліції з метою відновлення порядку у відділенні. Таким чином, ніяких порушень трудового законодавства у стосунках з громадянкою ОСОБА_5, які б стали безпосередньою підставою для видання оскарженого наказу та його звільнення, він не допустив. Більше того за неналежне відношення ОСОБА_5 особисто до нього та порушення громадського порядку, офіційними особами Овідіопольського PB УМВС України 04.03.2009р. ОСОБА_5 було винесено офіційне застереження. Отже скарга ОСОБА_5 була використана адміністрацією ООБ СМЕ лише в якості надуманої та хибної підстави для його звільнення. Крім того, згідно ст.149 КЗпП, власник або уповноважений ним орган при обранні дисциплінарного стягнення повинний враховувати; ступінь важкості скоєного проступку, завдану шкоду, обставини при яких був скоєний проступок та попередню роботу. Жодної вказаної обставини при обранні міри покарання адміністрація не врахувала, що випливає із змісту оскарженого наказу №14-л. Так як, у його діях у стосунках з ОСОБА_5 взагалі відсутній склад дисциплінарного проступку, який можливо кваліфікувати як порушення умов трудового договору, то наказ про його звільнення є протизаконний та такий що підлягає скасуванню. 27.02.2009 року, після ознайомлення з наказом про його звільнення, він передав всю документацію Овідіопольського відділення СМЕ та здав справи керівництву ООБ СМЕ (зокрема заступнику начальника ООБ СМЕ ОСОБА_8В.). Через декілька днів начальник ООБ СМЕ доручив йому виконати роботу з оформлення висновків експертизи. Для цього він наказав експерту ОСОБА_9 передати йому документи для виконання цієї роботи. На виконання вказівки начальника ООБ СМЕ, експерт ОСОБА_9, за актом від 07.03.2009 року, передав йому для роботи журнал реєстрації трупів та журнал прийому та обліку живих осіб за 2009 рік. Після проведення вибірки необхідних для роботи документів, у цей же день ОСОБА_9, для виконання роботи, передав йому за актом і інші документи, а саме: протокольні частини судово-медичного дослідження трупів (у кількості 15 протокольних частин), та протокольні частини досліджень живих осіб (у кількості 12 протокольних частин). На підставі цих документів він з 07.03.2009 року по 10.03.2009 року виконував роботу щодо складання висновків експерта та актів дослідження, тобто він виконував обов'язки лікаря-експерта. Таким чином з 07.03.2009 року він був допущений до роботи. Згідно ст.24 КЗпП працівник вважається прийнятим на роботу з моменту його фактичного допуску до роботи навіть якщо про це не був виданий наказ. Але, після складання акту про передачу актів досліджень та експертизи, він, без будь яких пояснень, знов був не допущений до подальшої роботи. Таким чином він взагалі був звільнений без будь якого наказу. Згідно ст.47 КЗпП на адміністрацію ООБ СМЕ покладений обов'язок щодо видачі йому трудової книжки у день звільнення, тобто 26.02.2009 року. Незважаючи на те, що 26.02.2009 року він був присутній у будинку адміністрації ООБ СМЕ (де відбувалося засідання профкому з питання його звільнення), до цього часу трудова книжка йому видана не була. Факт утримання адміністрацією ООБ СМЕ трудової книжки підтверджений копією з журналу реєстрації трудових книжок. Адміністрація не знайшла за потрібне видати йому трудову книжку і 27.02.2009р. - у день ознайомлення його з оскарженим наказом. Через те, що йому не видана трудова книжка він не може ні працевлаштуватися самостійно, ні звернутися у центр зайнятості населення з метою працевлаштування. Такі дії адміністрації свідчать про її повне ігнорування вимог трудового законодавства, та привели до того, що він був штучно позбавлений взагалі права на працю, і що є прямим порушенням вимог ст.ст.3, 8, 21.43 Конституції України. За таких обставин, станом на день складання уточненої позовної заяви він, з вини відповідача, не отримав трудову книжку. Так як він досі не отримав трудову знижку, то ООБ СМЕ повинно сплатити йому середньо місячну заробітну плати з весь час затримки її видачі. Він вважає, що з дати звільнення по 01.07.2009 року ООБ СМЕ повинно сплатити йому середньомісячну заробітну плату за 4 місяці (березень - червень), тобто 5112,47 грн х 4 місяця = 20449. 88 гривень. Згідно ст.34 ЗУ «Про оплату праці», ст.ст.44, 49, 116 КЗпП адміністрація повинна була у день звільнення виплатити йому всі суми які належать йому від бюро, при цьому, перед виплатою цих сум, письмово повідомити його про всі нараховані суми. ООБ СМЕ довідку про нарахування відповідних сум видати вважила за непотрібне, а відповідні суми виплатила лише 26.03.2009 року, тобто місяць поспіль. Завдяки цим діям адміністрації ООБ СМЕ він місяць був без коштів, що додало йому додаткових незручностей з організації свого життя та життя своєї родини. За приписами ст. 117 КЗпП за затримку заробітної плати та інших платежів з 26.02.2009 року по 26.03.2009 року ООБ СМЕ повинно сплатити йому середньомісячний заробіток. Його заробіток за останній місяць перед звільненням, складав 5112.47 гривень. Саму таку суму була повинна була виплатити йому адміністрація бюро СМЕ за затримку здійснення розрахунку заробітної плати. Через порушення трудового законодавства з вини адміністрації, а саме за затримку видачі трудової книжки розрахунку та звільнення його завдано ще й моральної шкоди. Моральна шкода полягає в тому, що він хвора людина, страждаю захворюванням серця і безпідставне та неочікуване звільнення було для нього великим потрясінням. Затримка у виплаті заробітної плати додала йому незручностей щодо утримання себе та своєї родини, а це завдало додаткового морального клопоту. А затримка у видачі трудової книжки, по суті це є штучним позбавленням права на працю, взагалі позбавила його можливості до працевлаштування, що потягло для нього сильні душевні хвилювання. Незаконне звільнення позбавило його привичного укладу життя, змусило перебудовувати свої стосунки з оточуючими його людьми, зумовило додання додаткових зусиль щодо організації свого життя. Моральну шкоду він оцінює в розмірі середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку та видачі трудової книжки. Ця сума складається: за затримку у виплаті заробітної плати за один місяць в розмірі 5112,00 гривень; за затримку у видачі трудової книжки за 4 місяці в розмірі 20448.00 гривень; за незаконне звільнення 50000,00 гривень, а загалом в розмірі 75560,00 гривень. Наказом начальника бюро ООБ СМЕ №92-а від 14.11.2002 року «Про впровадження платних послуг» по ООБ СМЕ були введені тарифи за надання платних послуг. З метою виконання цього наказу він пропонував пацієнтам сплачувати на рахунки ООБ СМЕ платні послуги, що викликало їх обурення та написання скарг. В наслідок тих скарг стало видання 01.07.2008 року наказу № 31-а про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, йому була наголошена догана. У подальшому ця догана та наказ стали приводом для видання наказу про його звільнення. Він вважає, що цей наказ підлягає скасуванню так як причиною сплати грошей пацієнтами на рахунок ООБ СМЕ стало виконання наказу № 92-а від 14.11.2002 року, а тому він не повинний був бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст.ст.8, 55, 124 Конституції України, передбачено, що всі правовідносини в Україні вирішуються судом, доступ до суду та оскарження рішень гарантуються державою, а звернення громадянина до захисту своїх прав у суді гарантується безпосередньо Конституцією України. Відповідно до ст.73 ЦПК України, суд поновлює, або продовжує строк, встановлений законом або судом, за клопотанням сторони, у разі його пропущення з поважних причин. Він, подаючи позов з питань фактів та права, скористувався засобом правового захисту, доступним йому згідно із законом. При цьому, між його прагненням забезпечити дотримання формальної процедури подання позову та законним правом доступу до суду з метою захисту своїх прав повинен підтримуватися справедливий баланс. Тому жорсткість процесуальної норми, яка регламентує строки звернення до суду (відносно скасування наказу № 31-а від 01.07.2008 року і нижче вказаних наказів), та яка вступила в протиріччя з Конституційним правом доступу до суду, не може позбавити його як позивача права на справедливий суд, оскільки буде порушений справедливий баланс, який має підтримуватися не лише дотриманням формальної процедури подання позову, а і правом доступу до суду. Тобто, не можуть існувати неправомірні правові акти, які обмежують права людини, а особа позбавлена передбаченого та задекларованого ст.55 Конституції України судового захисту. З даним наказом він не був відповідно до ст.149 ознайомлений. З ним він ознайомився лише після заведення вказаної справи. За таких обставин суд має всі підстави, щоб поновити строк на оскарження наказу ООБ СМЕ № 31-а від 01.07.2008 року та інших нижче вказаних. ООБ СМЕ надало до суду наказ № 50-а від 07.09.2008 року за яким його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. З цим наказом він також ознайомився лише після відкриття справи про його поновлення на роботі, так як його з ним ніхто не знайомив відповідно до вимог ст.149 КЗпП. Із змісту наказу видно, що його притягли до дисциплінарної відповідальності за ті речі, які не входять до кола його функціональних обов'язків, тобто він також підлягає скасуванню. Він взагалі вважає що такий наказ не видавався. 14.07.2008 рокукерівництво ООБ СМЕ видало наказ № 35-а «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ООБ СМЕ за період роботи з 1 квітня 2006 року по 19 травня 2008 року», яким наголосило йому догану за, начебто, допущення ним перевищення ліміту телефонних переговорів. З нього у рахунок відшкодування перевищення лімітів переговорів, без його згоди та без відповідного наказу, примусово було стягнуто 733,88 грн. із заробітної плати. Відповідно до вимог трудового законодавства (ст.130 КЗпП) відшкодування матеріальної шкоди можливе лише за наявністю чотирьох складових: реальної шкоди, протиправних дій особи яка заподіяла шкоду, вини цієї особи та причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями особи яка її заподіяла. Жодної складової адміністрацією встановлено не було. Як він не доводив, що телефонні дзвінки булиздійснені без його згоди санітаркою відділення, керівництво видало цей наказ та безпідставно притягнуло його до дисциплінарної відповідальності і не законно позбавило його частини заробітної плати. Він не є матеріально відповідальною особою і з ним договір про повну матеріальну відповідальність не укладався. Таким чином ООБ СМЕ безпідставно отримало 733.88 гривень. За приписами ст.ст.1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (безпідставно набуте майно) повинна повернути майно потерпілому в натурі. За таких обставин, цей наказ, в частині притягнення його до дисциплінарної а відповідальності, підлягає скасуванню, а гроші поверненню. На виконання наказу начальника бюро ООБ СМЕ №92-а від 14.11.2002р. «Про впровадження платних послуг» по ООБ СМЕ він запропонував ще деяким пацієнтам сплатити на рахунок ООБ СМЕ. Наприклад, він запропонував сплатити гроші громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Пацієнти сплатили 200,00 гривень на рахунок бюро, але це їх обурило і вони написали скаргу. Наказом № 31-а від 01.07.2008 року йому за це була наголошена догана з мотивів незаконності його дій і його змусили повернути гроші вказаним громадянам. Він гроші повернув, але сплачені гоші залишилися на рахунку ООБ СМЕ. Таким чином за виконання наказу він був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Він вважає, що наказ повинний бути скасований, а гроші повернуті йому як безпідставне набуте майно. На підставі вищевикладеного, він просить суд постановити рішення яким поновити строк на оскарження наказу № 50-а від 07.09.2008 р., № 35-а від 14.07.2008 р.; № 31-а від 01.07.2008 р. та: наказ №50-а від 07.09.2008 р. (без назви) в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності визнати недійсним та скасувати його; наказ № 31-а від 01.07.2008 р. (без назви) визнати недійсним та скасувати його; наказ № 35-а від 14.07.2008 р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ООБ СМЕ за період роботи з 1 квітня 2006 р. по 19 травня 2008 р.» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності визнати недійсним та скасувати його; наказ № 14-л від 26.02.2009р. визнати недійсним та скасувати його; поновити його на роботі в якості лікаря судово-медичного експерта Овідіопольського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи та допустити негайне виконання рішення суду; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 5112,00 грн. за затримку виплати заробітної плати; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 20448.00 грн. за затримку видачі трудової книжки; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду: за затримку у виплаті заробітної плати за один місяць в розмірі 5112,00 грн.; за затримку у видачі трудової книжки за 4 місяці в розмірі 20448,00 грн.; за незаконне звільнення 50000.00 грн., а загалом в розмірі 75560.00 грн; стягнути з відповідача на його користь 733,88 грн. безпідставно утриманої частини заробітної плати за телефонні переговори; стягнути з відповідача на його користь 200,00 грн. безпідставно отриманих бюро грошей, які були повернені ним громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11

18.11.2009року та 02.04.2010 року ОСОБА_1 надавалися уточнені позовні заяви, у відповідності до яких, в останній редакції заявлених позовних вимог, підтриманих стороною позивача, він просить суд постановити рішення яким поновити строк на оскарження наказу № 50-а від 07.09.2008 р., № 35-а від 14.07.2008 р.; № 31-а від 01.07.2008 р. та: наказ № 50-а від 07.09.2008 р. (без назви) в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності визнати недійсним та скасувати його; наказ № 31-а від 01.07.2008 р. (без назви) визнати недійсним та скасувати його; наказ № 35-а від 14.07.2008 р. «Про результати ревізії фінансово-господарської діяльності ООБ СМЕ за період роботи з 1 квітня 2006 р. по 19 травня 2008 р.» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності визнати недійсним та скасувати його; наказ № 14-л від 26.02.2009 р. визнати недійсним та скасувати його; поновити його на роботі в якості лікаря судово-медичного експерта Овідіопольського відділення Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи та допустити негайне виконання рішення суду; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 5112,00 грн. за затримку виплати заробітної плати; стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 35800,96 грн. за затримку видачі трудової книжки на протязі 13 місяців (лютий 2009 р. - квітень 2010 р.; 13 х 2793.92=35800.00); стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду: за затримку у виплаті заробітної плати за один місяць в розмірі 5112,00 грн.; за затримку у видачі трудової книжки за 13 місяців в розмірі 35800,00 грн.; за незаконне звільнення 50000,00 грн., а загалом в розмірі 88554,88 грн.; стягнути з відповідача на його користь 733,88 грн. безпідставно утриманої частини заробітної плати за телефонні переговори; стягнути з відповідача на його користь 200,00 грн. безпідставно отриманих бюро грошей, які були повернені ним громадянам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, виходячи із середньомісячного середнього заробітку за 13 місяців (лютий 2009 р. - квітень 2010 р.), 13 х 2793,92=35800,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов в останній редакції підтримали в повному обсязі та просять суд його задовольнити.

Представників відповідача за довіреностями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в

судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, вважають, що викладені позивачем доводи повністю спростовуються дослідженими судом письмовими доказами по справі та показами свідків, в зв'язку з чим просять суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Під час розгляду справи судом були допитані свідки ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_5, ОСОБА_22 та ОСОБА_23, яві підтвердили правову позицію представників відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов ОСОБА_1 не обгрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає в повному обсязі, з наступних підстав:

Як вибачається з письмових доказів та підтверджується показами свідків у відповідності до наказу № 66 від 05.08.1986 року ОСОБА_1 був зачислений у Березовське міжрайонне відділення судово-медичної експертизи, після закінчення інтернатури, на посаду завідуючого відділенням з 01.08.1986 року (а.с.23).

Наказом № 123л від 01.11.1993 року ОСОБА_1, завідуючого Березовським районним відділенням, переведено до Овідіопольського районного відділення на посаду завідуючого з 01.11.1993 року (а.с.24).

На підставі наказу № 87-л від 28.11.2003 року № 87-л ОСОБА_1 було звільнено від займаної ним посади на час досудового та судового слідства, на підставі постанови прокурора Овідіопольського району від 11.07.2003 року (а.с.26, 32-33), та ОСОБА_1 було переведено на посаду лікаря судово-медичного експерта Овідіопольського відділення, зі звільненням від сумісництва на 0,5 ставки лікаря судово-медичного експерта цього ж відділення з 28.11.2003 року (а.с.26).

Згідно штатного розпису від 01.03.2004 року у Овідіопольському районному відділенні передбачено посада - лікар судмедексперт, так як відповідно до наказу М3 України від 23.02.2000 року № 33 посада завідуючого районним відділенням встановлюється у випадках, коли у відділенні не менш двох посад лікарів судмедекспертов, в звязку з чим у 2004 році у штатний розпис Овідіопольського відділення введено 1,5 ставки лікаря судмедексперта, яку займав ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_1 один лікар-експерт у Овідіопольському відділенні, він же і займався всіма питаннями пов'язаними із організацією процесу роботи Овідіопольського відділення, ведення документації та інше, що є необхідним для повноцінної роботи відділення та передбачено положенням «Про судово-медичного експерта» затвердженого наказом МОЗ України № 6 від 17.01 1995 року.

У відповідності до ст.149 КЗпІІ України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як зазначено у ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Статтею 150 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України).

12.06.2008 року до начальника Одеським обласним бюро СМЕ надійшло подання прокурора Овідіопольського району Капланюка В.С. за № 2196 від 11.06.2008 року про порушення вимог Закону України «Про судову експертизу» (а.с.54).

Наказом № 29а від 11.06.2008 року начальника бюро, в зв'язку з надходженням вищезазначеного подання, було наказано провести службове розслідування та призначена комісія у складі: голова комісії - заступник начальника бюро по експертній роботі ОСОБА_8, члени комісії - заступник начальника бюро по кадрам ОСОБА_4 та завідуючий відділом судово-медичною експертизою трупів ОСОБА_20 (а.с.46).

11.06.2008 року ОСОБА_1 був проінформований про проведення службового розслідування, однак на зустріч з членами комісії не прибув, а пізніше надав письмові пояснення своє та робітників відділення, про що головою та членами комісії було складено акт від 20.06.2008 року (а.с.52).

За результатами проведення перевірки головою та членами комісії було складено акт від 22.06.2008 року, у відповідності до якого порушення, викладені в поданні прокурора найшли своє підтвердження та комісією було прийнято рішення про постановку питання перед начальником бюро щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.

На підставі проведеного службового розслідування наказом начальником бюро № 31-а від 01.07.2008 року, з цього приводу, за неодноразове ігнорування, невиконання розпоряджень начальника бюро та недобросовісне виконання своїх службових обов'язків ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с.50), з текстом якого він був ознайомлений, від підпису відмовився, про що було складено акт від 03.07.2008 року (а.с.51).

Наказ № 31-а від 01.07.2008 року ОСОБА_1 оскаржений не був.

Вищевикладене в судовому засіданні в повному обсязі підтвердили допитані в якості свідків ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_20

Суд не приймає до уваги та критично відноситься до пояснень ОСОБА_1, що про існування наказу № 31-а від 01.07.2008 року йому стало відомо під час розгляду справи в суді, так як ці ствердження спростовуються показами вищезазначених свідків та письмовими доказами.

Таким чином, суд не вибачає жодних правових підстав для скасування наказу № 31-а від 01.07.2008 року.

В період часу з 19.05.2008 року по 20.06.2008 року Контрольно-Ревізійним Управлінням в Одеської області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за період з 01.04.2006 року по 19.05.2008 року, в ході якої були виявлені порушення, одне з яких: в порушення п.20 Постанови КМУ від 28.02.2002 року № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ» (зі змінами) за міжміські телефонні переговори приватного характеру необгрунтовано сплачено бюджетних коштів в сумі 733,88 грн., а саме: за 2006 рік - 118,46 грн. та за 2007 рік - 615,42 грн., про що КРУ в Одеській області було складено акт № 042-13/215 від 27.06.2008 року (а.с.124-125).

ОСОБА_1 надавав пояснення з цього приводу та запропонував адміністрації утримувати вищезазначену суму з персоналу відділення, що підтверджується показами свідків та не заперечується самим позивачем.

Наказом № 35-а від 14.07.2008 року начальником бюро, за результатами ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи за період роботи з 01.04.2006 року по 19.05.2008 року, за відмічені порушення (частині, що стосується ОСОБА_1Ф.), було наказано прийняти заходи по відшкодуванню необгрунтовано сплачених бюджетних коштів за міжміські телефонні переговори приватного характеру в сумі 733,88 грн. та ОСОБА_1 було оголошено догану (а.с.126-127).

ОСОБА_1 було відомо про зазначений наказ, так як 31.07.2008 року ним, за квитанцією до прибуткового касового ордеру серії 02АААЖ № 680091, було сплачено 733,88 грн. (а.с. 167).

Наказ № 35-а від 14.07.2008 року ОСОБА_1 оскаржений не був.

Таким чином, суд також не вибачає жодних правових підстав для скасування наказу № 35-а від 14.07.2008 року.

07.08.1986 року між Одеським обласним бюро судово-медичної експертизи в особі начальника ОСОБА_24 та ОСОБА_1 було укладено договір про повну майнову відповідальність (а.с. 154).

Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

На думку суду, з ОСОБА_1, на підставі наказу № 35-а від 14.07.2008 року, правомірно утримано 733,88 грн., в зв'язку з чим в задоволенні позовної вимоги позивача в цієї частині також слід відмовити.

07.08.2008року за № 41-а, в порядку контролю за роботою районних підрозділів Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи, начальником бюро було видано наказ про проведення перевірки порядку та якості роботи Овідіопольського відділення 07.08.2008 року комісією у складі: голова комісії - начальник бюро ОСОБА_13, члени комісії: заступник начальника бюро по кадрам ОСОБА_4, лікар судмедексперт Ананіївського відділення ОСОБА_16

07.08.2008року вищезазначена перевірка була проведена, під час її проведення ОСОБА_1 надавалися пояснення, що підтверджується показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_16 та не заперечується позивачем, за результатами її проведення було складено акт (а.с.47-48). яким роботу Овідіопольського відділення визнано незадовільною.

Наказом № 50-а від 07.09.2008 року начальника бюро (а.с.41-43). за результатами перевірки, за порушення термінів проведення експертиз, тяганину їх виконання, затримку виїздів на місце пригоди та затримку термінових розтинань, а також низьку якість виконання експертиз (рецензії за 2005-2006-2008 р.р. (а.с.56-61 )), подань та скарг прокуратури, міліції Овідіопольського району, за відсутність належного контролю за підлеглими ОСОБА_1 оголошено догану, лікаря судмедексперта Овідіопольського районного відділення ОСОБА_25 командировано на робоче місце до м.Одеси, відділу судово-медичної експертизи трупів на 14 робочих днів, було доручено ОСОБА_4 підготувати посадові інструкції співробітників Овідіопольського відділення у відповідності з вимогами та надати на затвердження, ОСОБА_1 терміново привести у відповідний порядок всю документацію по номенклатурі справ, паспорт відділення к 15.09.2008 року.

09.09.2008 року ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_8 було складено акт в тому, що 09.09.2008 року, у кабінеті начальника бюро ОСОБА_13, у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом № 50-а від 07.09.2008 року, але ОСОБА_1 від підпису на наказі відмовився, сказавши: «потім, зараз я підписуватись не буду» (а.с.45).

Наказ № 50-а від 07.09.2008 року ОСОБА_1 оскаржений не був.

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за речі, які не входять до кола його функціональних обовязків, так якзгідно до положення про судово-медичного експерта, затвердженого наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6 та посадової інструкції лікаря судово-медичного експерта, затвердженого начальником ООБСМЕ експерт повинен виконувати дорученні йому експертизи.., підтримувати у відділенні належний санітарно - гігієнічний і протиепідемічний режим, правила внутрішнього розпорядку, вимагаючи це також від середнього та молодшого медичного персоналу, передавати свої знання молодім судово-медичним експертам.., виконувати службові завдання..., проводити роботу по підвищенню ділової кваліфікації та вихованню середнього та молодшого медичного персоналу та інше. Кваліфіковано і своєчасно проводити дорученні йому експертизи, якісно вести документацію, своєчасно видавати особі, яка призначила експертизу, експертну документацію... Всі ці порушення були зазначені в акті та відображені у рецензії.

Таким чином, суд також не вибачає жодних правових підстав для скасування наказу № 50-а від 07.09.2008 року.

Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря судмедексперта за ст.40 ч.1 п.3 КЗпП України стали скарги гр-н ОСОБА_26 (а.с.62) та ОСОБА_5 (а.с.64).

Як вибачається з матеріалів справи це не єдині скарги, однорідні за своїм змістом.

З 2003 року і по день звільнення до керівництва СМЕ постійно поступали скарги від громадян та державних органі (а.с.29-31, 34-40, 54), при цьому, суд не бере до уваги надані стороною відповідача скарги, які надійшли до керівництва СМЕ після звільнення ОСОБА_1

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

У відповідності до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.3 ст.40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу.

23.02.2009 року ОСОБА_5 звернулася до начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи зі скаргою на протиправні дії судмедексперта ОСОБА_1 (а.с.64).

Наказом № 4 від 23.02.2009 року начальника бюро за скаргою ОСОБА_5 було наказано провести службове розслідування викладених у скарзі фактів комісією у складі: голова комісії ОСОБА_13, члени комісії ОСОБА_4, ОСОБА_20, ОСОБА_8 (а.с.90).

За скаргою ОСОБА_5 ОСОБА_1 надавав комісії пояснення, що підтверджується показами свідків та не заперечується ОСОБА_1

Як зазначив ОСОБА_1 скарга ОСОБА_5 стосовно відмови видачі їй труна ОСОБА_6 для поховання є «... вочевидь надуманою та використана адміністрацією СМЕ лише в якості надуманої та хибної підстави для звільнення». Ці ствердження позивача не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях.

Те що ОСОБА_5 не є родичкою померлого ОСОБА_6 не дає права відмови їй у видачі тіла для поховання, тому що у п.2.1 Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського і свідоцтва про смерть (форма № 106/о) затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 року № 545, зазначено, що перший примірник лікарського свідоцтва, про смерть видається родичам померлого чи інтим особам, які зобов'язалися поховати померлого... Тобто, ступень споріднення для видачі трупа не має ніякого значення.

Відсутність документів не є дійсною перешкодою для здійснення видачі трупа. Згідно з п.3.7. вище вказаної Інструкції зазначено, що у п.7 лікарського свідоцтва про смерть дійсно указується місце постійного проживання померлого відповідно до паспортних даних або довідки про реєстрацію місця проживання чи місце перебування. У разі її відсутності потрібно зазначити: «невідомо». Саме ці факти були підтверджені свідком допитаним у судовому засіданні ОСОБА_27 - завідуючим відділом судмедекспертизи трупів.

Труп померлого ОСОБА_6 був доставлений як невпізнаний, але 20.02.2009 року згідно з протоколом упізнання вже було зясовано хто є померла особа (а.с.236).

Цього ж дня у ОСОБА_28 вже був дозвіл правоохоронних органів на поховання (а.с.237) та протокол упізнання померлого. Зазначене було підтверджено свідком ОСОБА_22, який засвідчив. що саме 20.02.2009 року ним було складено три примірника протоколу упізнання трупу та дозвіл на видачу трупа, що саме в районі обіду ОСОБА_5 вдруге приїздила до нього скаржитися на невидачу трупа ОСОБА_6 з вини ОСОБА_1, так як саме у відділенні їй було запропоновано придбати атрибути для поховання, а оскільки вона відмовилась, то їй стали чинити перепони.

Пояснення ОСОБА_1 щодо того, що у день упізнання він знаходився за викликом у Овідіопольському районному суді і тому був відсутнім коли складався протокол упізнання померлої особи спростовуються довідкою Овідіопольського районного суду Одеської області № 1812 від 03.03.2009 року (а.с.187), у відповідності до якої ОСОБА_1 20, 23.24 лютого 2009 року не викликався до суду. 20.02.2009 року ОСОБА_1 був у суді в якості представника за довіреністюб його дружини ОСОБА_1 під час розгляду судом (суддя Кочко В.К.) заяви про скасування арешту на майно. Судове засідання відбулося і тривало з 11 год. 40 хв. до 11 год. 50 хв. цього ж дня.

Допитана у судовому засіданні сама ОСОБА_5 засвідчила, що ОСОБА_1 дійсно не було, коли підписували протокол упізнання трупу, але в цей день він був, бачив їх, супроводжував до холодильної камери і розмовляв з ними. Був він 20.02.2009 року і з обіду, саме тоді мав місце конфлікт на підставі не видачі трупа. В результаті цього, було зірвано поховання ОСОБА_6 яке відбулося лише 24.02.2009 року після 13.00 години.

Суд не приймає також до уваги ствердження ОСОБА_1 стосовно того, що в його функціональні обовязки не входять стосунки по спілкуванню із сторонніми особами. Згідно положення про судово-медичного експерта, затвердженого наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 та посадової інструкції лікаря судово-медичного експерта, затвердженого начальником ООБСМЕ, експерт повинен постійно спілкуватися, а саме, надавати консультативну допомогу робітникам правоохоронних органів, попереднього слідства та судів..., приймати участь у судово-медичних, клінічних, клініко-анатомічних конференціях..., передавати свої знання молодим судово-медичним експертам..., виконувати службові завдання..., проводити роботу по підвищенню ділової кваліфікації та вихованню середнього та молодшого медичного персоналу та інше.

25.02.2009 року комісією було складено акт, в якому комісія виклала встановлені нею вищезазначені порушення (а.с.88-89).

25.02.2009 року ОСОБА_26 звернувся до начальника Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи зі скаргою на протиправні дії судмедексперта ОСОБА_1 (а.с.62).

Наказом № 5 від 25.02.2009 року «про створення комісії по проведенню службового розслідування» була також створена комісія, якою було складено акт службового розслідування та відібрані поясненнями самого ОСОБА_29, що підтверджується показами свідків та не заперечується ОСОБА_1

24.02.2009 року начальник бюро ОСОБА_13 звернувся до голови ПК ООБСМЕ ОСОБА_14 з поданням, в якому виклав порушення ОСОБА_29 та запропонував на найближчому засіданні профкому, за участю завідуючого відділом судово-медичної експертизи трупів ОСОБА_27, вирішити питання про звільнення ОСОБА_1 відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України (систематичне невиконання працівником, без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку) (а.с.27-28).

26.02.2009 року подання було заслухано на засіданні профкому за участю ОСОБА_1, який надавав свої пояснення, про що було складено протокол № 4 від 26.02.2009 року (а.с.65-66), на якому було одноголосно вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_1Ф за п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником, без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього розпорядку.

Суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 про те, що йому було відмовлено 02.03.2009 року головою профкому в наданні протоколу, з мотиву його не виготовлення, так як ці твердження спростовуються показами всіх членів профкому, які були допитані судом в якості свідків та пояснили що протокол був складений відразу та підтвердили викладене в ньому.

Наказом № 14-л від 26.02.2009 року ОСОБА_1, лікаря судово-медичного експерта Овідіопольського районного відділення, звільнено 26.02.2009 року, за згодою профспілкового комітету (протокол № 4 від 26.02.2009 року) за систематичне невиконання обовязків, покладених на нього трудовим договором, п.3 ст.40 КЗпП України (а.с.84-86). Як зазначено в наказі - підстава: заяви громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_30 з резолюціями начальника бюро, пояснення ОСОБА_1

Після засідання профкому ОСОБА_1 було запропоновано зачекати для вручення йому наказу та протоколу засідання профкому, але він в присутності свідків відмовився, посилаючись на зайнятість та справи, про що було складено акт від 26.02.2009 року. Зазначене було підтверджено свідками ОСОБА_31 та ОСОБА_32

Суд не погоджується з поясненнями ОСОБА_1 стосовно того, що адміністрацією при обранні дисциплінарного стягнення не враховано ступень тяжкості скоєного проступку, завдану шкоду, обставини, при яких був скоєний проступок та попередню роботу. Саме на засіданні профкому начальником бюро було зазначено, що починаючи з 2004 року на адресу ОСОБА_1 постійно та систематично надходять скарги від громадян, правоохоронних органів, що відмічено як у протоколі засідання профкому так і у тексті наказу № 14-л від 26.02.2009 року.

27.02.2009 року представники СМЕ, будучі у смт.Овідіополь, повідомили головного лікаря ЦРБ про звільнення ОСОБА_1 з посади, на що головний лікар попросив надати йому письмове підтвердження - наказ про звільнення ОСОБА_1, на що йому факсом було передано виписку з наказу, а оскільки ОСОБА_1 був присутнім, то він і розписався на цієї виписці з наказу (а.с.83), що підтверджується показами допитаних в судових засіданнях свідків.

26.02.2009 року начальника бюро було видано наказ № 13 «Про передачу матеріальних цінностей» від судомо-медичного експерта Овідіопольського району ОСОБА_1 судово- медичному експерту ОСОБА_9

Комісії ОСОБА_1 не були передані протокольні частини актів досліджень та висновків експертів по трупам та по живим, про що було складено акт від 27.02.2009 року. Як було зясовано, всі дані стосовно досліджень були внесені у персональний компютер ОСОБА_1, а ним було передано лише рукописні замітки матеріалів проведених досліджень, що не відповідало вимогам Інструкції «Про проведення судово-медичної експертизи» затвердженої Наказом № 6 від 17.01.1995 року. Протокольні частини актів повинні складатися у день дослідження трупів і обстеження живих осіб, що було підтверджено свідками ОСОБА_27 та ОСОБА_9

02.03.2009 року ОСОБА_1 було запропоновано передати експерту ОСОБА_9 протокольні частини актів для надання висновків по трупах та по живим особам і надано можливість до 04.03.2009 року завершити цю роботу, за яку йому була нарахована заробітна плата. Однак він заявив, що прийшов до бюро з метою отримати документи для звернення до суду, про що був складений акт від 02.03.2009 року.

2009 року ОСОБА_1 зявився до у приміщення Овідіопольського відділення і у присутноті експерта ОСОБА_9 зробив необхідні виписки із журналів реєстрації трупів і прийому та обліку живих осіб за 2009 рік, після чого, через декілька днів, приніс складені акти досліджень та висновки експерта, які повинні були бути готовими ще в день передачі документів, входить у коло обов'язків експерта та за це експерту нараховується заробітна плата. Наведене підтверджено в судових засіданнях свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_27

Таким чином, суд приходить до висновку, що не може йти мова про допущення ОСОБА_1 до роботи після звільнення, так як, на думку суду, неоплаченої нової роботи ним не виконувалося, а було виконано роботу, за яку він отримав заробітну плату, не виконану ним до звільнення.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року зі змінами від 25.05.1998 року .№ 15, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як вже зазначав суд до ОСОБА_1 протягом року були тричі застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді догани, термін дії яких не сплив.

Суд вважає, що звільнення ОСОБА_1 проведено у відповідності до положень КЗпП України, в зв'язку з чим суд не вибачає підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

За загальним правилом, пересилка трудової книжки поштою не допускається. Однак, якщо що є письмова згода (прохання) робітника, то, на думку суду, власник або уповноважений ним орган може направити трудову книжку поштою.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як передбачено ч.2 ст.116 КЗпП України в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в вищезазначений строк виплатити не оспорювань ним суму.

Як вже зазначав суд, 26.02.2009 року, в день звільнення, ОСОБА_1 відмовився зачекати видачу наказу та пройти до відділу кадрів, щоб оформити всі необхідні документи, в тому числі отримати трудову книжку, в звязку з чим 27.02.2009 року листом за вих. № 259-01 йому було направлено повідомлення щодо необхідності з'явитися для отримання трудової книжки. ОСОБА_1 для отримання трудової книжки до відділу кадрів не з'явився, письмової згоди (прохання) на її надіслання поштою не надавав, в зв'язку з чим, на думку суду, адміністрація не несе відповідальності за зберігання трудової книжки та підстави для задоволення відповідної позовної вимоги у суду відсутні.

За розрахунковим листком за березень 2009 року ОСОБА_1 до виплати було нараховані 5112,47 гри. та, з урахуванням того, що в день звільнення ОСОБА_1 відмовився від оформлення усіх необхідних документів, 02.03.2009 року, листом за вих. № 274. було надіслано розрахунковий листок, як це і передбачено законодавством, які були перераховані на особовий рахунок ОСОБА_1 26.03.2009 року (а.с.119), в зв'язку з чим суд також не вибачає підстав для задоволення відповідних позовних вимог.

Як вибачається з матеріалів справи, у відповідності до розписки від 22.05.2008 року ОСОБА_10 отримала від ОСОБА_1 200 грн., внесені за його проханням на розрахунковий рахунок бюро, що не обумовлено тарифом по наданню послуг (а.с.166). ОСОБА_1 не доведено суду, що йому не поверталися бюро ці кошти в період часу з 22.05.2008 року по день розрахунку, а також, ОСОБА_1 жодним чином не оскаржував розрахунковий лист за березень ні до бюро, а ні під час розгляду справи до суду, що, на думку суду, свідчить про його погодження з наданим розрахунком, в зв'язку з чим суд не має підстав для задоволення позову в частинні стягнення 200 грн.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В даному випадку дії відповідача законні, в зв'язку з відсутністю порушення законних прав позивача з боку відповідача, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у суду не має.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що жодна з позовних вимог ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст.40, 43, 47, 166, 132, 147, 149, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 27.03.2009 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави державне мито в сумі 776,46 грн. та 8 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя Бочаров А.І.