Справа №22-ц-3568/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській області в особі сектору у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зарічник»,

про усунення перешкод у користуванні житлом,

встановила:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить зобов'язати відповідача

ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні квартирою № 66 в будинку № 26 по

вул. Прокоф'єва в м. Суми шляхом зняття з реєстрації в даній квартирі. Зобов'язати сектор

у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Зарічного СМВ УМВС

України в Сумській області зняти відповідача ОСОБА_3 з реєстрації за адресою: м.

Суми, АДРЕСА_1. Мотивує вимоги тим, що позивач є власником

двокімнатної квартири житловою площею 28,7 кв. м., яка розташована за адресою м.

Суми АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування квартири

Від 09 жовтня 2009 року. Після реєстрації шлюбу її дочки з відповідачем 15 лютого

1997 року її дочка, як власник, дозволила вселитись відповідачу в спірну квартиру і

провела його реєстрацію 22 травня1998 року. З 2001 року відповідач перебував на

заробітках, з 14 травня 2002 року за рішенням суду відповідач був визнаний безвісно

відсутнім, в лютому 2004 року відповідач за ухвалою суду був поновлений в своїх

ПРАВах. В подальшому спільне життя її дочки з відповідачем не склалась, виникали

сварки непорозуміння.

За рішенням суду відповідач незаконно вселений до житла, а також поновлений в

реєстрації без її згоди. Через постійні сварки її дочка змушена була переселитись з

дітьми в квартиру до позивача. Договором від 09 жовтня 2009 року дочка подарувала

ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3, де позивач

має намір мешкати, однак реєстрація відповідача в даній квартирі цьому перешкоджає.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2010 року в

задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3. Зарічний ВМ СМВ

УВС України в Сумській області, 3- особа ТОВ «Зарічник» про усунення перешкод в

користуванні житлом відмовлено.

Позивач з рішенням суду не погодилась і оскаржила його в апеляційному

порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та

постановити нове рішення, яким позов задовольнити. Свої вимоги мотивує тим, що

судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення

справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

На думку апелянта, без достатніх підстав Зарічний райсуд м. Суми вказав в і своєму рішенні, що позивач та її донька створили умови для позбавлення відповідача права користування спірною квартирою. Такий висновок суду є необґрунтованим, в його основу покладені тільки голослівні заяви відповідача, які згідно вимог цивільно-процесуального законодавства, не є доказами по справі і, крім того, такий висновок

повністю спростовується письмовими доказами, наданими позивачем, на які суд не звернув уваги і не дав їм належної оцінки.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом не було враховано, що ОСОБА_4 не бажала реєструвати відповідача в спірній квартирі в якості члена своєї сім'ї, бо в шлюбі вони не перебували з 20 червня 2002 р., про це свідчить її письмова заява від 09 липня 2007 року на ім'я директора ТОВ "Зарічник", в якій вона просить не надавати дозвіл на реєстрацію ОСОБА_3 в спірній квартирі. Але, не дивлячись на вказані обставини та заперечення власника житлового приміщення, відповідач був зареєстрований в спірній квартирі.

Оскільки він один проживав в квартирі, то на момент обстеження 23 жовтня 2007 року санітарно-гігієнічні умови в житловому приміщенні були незадовільними, килими брудні, на кухні - брудний посуд, багато порожніх пляшок з-під алкогольних напоїв.

На час проживання відповідача в квартирі згідно з письмового висновку Сумського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді від 05 жовтня 2007 р. вбачається, що ним постійно вчиняються сварки та скандали, під час яких він ображає, б'є ОСОБА_4 та дітей, жорстоко з ними поводиться.

25 квітня 2007 р. відповідач вчинив чергову сварку, під час якої брутально лаявся кидав в мою доньку посуд, розбив телефон, штовхав та душив ОСОБА_4, погрожуючи позбавленням життя. Внаслідок такої поведінки ОСОБА_4 з двома дітьми вимушена була піти з власної квартири до матері. Апелянт вважає, що це свідчить про те. що відповідач ОСОБА_3 чинить перешкоди власнику у користуванні квартирою.

З 09 жовтня 2009 року власником квартири знову стала ОСОБА_2, апелянт зазначає, що вона немає жодного відношення до ОСОБА_3, членом її сім'ї він ніколи не був і не є ним зараз. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача відносяться дружин їх діти і батьки. Оскільки право відповідача на користування спірним житловим приміщення похідне від прав власника житла, то з припиненням у колишнього власника ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру припиняється право на житло і у відповідача.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що суд не дав ніякої оцінки показам свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6. ОСОБА_7, ОСОБА_4, які були допитані в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири житловою площею 28,7 кв. м., яка розташована за адресою: м. Суми вулиця Прокофєва, 26/66, що підтверджується договором дарування квартири від 09 жовтня 2009 року (а.с. 9), дана квартира вже належала їй на праві власності, оскільки вона була членом ЖБК і вносила перший внесок (пай) 3000 грн., що підтверджується договором дарування 18 жовтня 1996 року (а.с. 12). Після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 - дочки позивача з відповідачем 15 лютого 1997 року дочка, як власник дозволила вселитись відповідачу в спірну квартиру і провела його реєстрацію 22 травня 1998 року. Судом достовірно встановлено, що підтверджується доказами - копією рішення суду від14 травня 2002 року, копією ухвали від 11 лютого 2004 року (а.с.17), що не заперечую сторони, що відповідач з 2001 року перебував на заробітках в РФ. з 14 травня 2002 року за рішенням суду відповідач був визнаний безвісно відсутнім, в лютому 2004 року відповідач за ухвалою суду був поновлений в своїх правах. За рішенням суду від 29 грудня 2008 року відповідач, як член сім»ї ОСОБА_4, був вселений до спірної квартири в порядку ст. ст. 150.156,157 ЖК України однак до теперішнього часу рішення суду не виконується. На підставі зібраних доказів суд першої інстанції прийшов і висновку, що позивач і її дочка створили умови для позбавлення відповідача права користуватись спірною квартирою.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції і вважає що доводи апелянта про те, що з припиненням у колишнього власника ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру припиняється право користування зазначеним житлом і відповідача, є обґрунтованими і базуються на законі.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 з 16 жовтня 2009 року є власником житла і не має жодного відношення до ОСОБА_3, членом її сім'ї він ніколи є був і не є ним зараз, спільного господарства вони не вели, тому його права на користування спірною квартирою припинилися з моменту, коли ОСОБА_4 перестала бути власником цього житла. Тому колегія суддів вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту.

При ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленнями нового рішення.

З врахуванням вимог ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційну каргу позивача необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції у даній справі "касувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2

Керуючись ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309. ст. ст. 313, 314, 316. 317 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2010 року в даній справі касувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні квартирою № 66 в будинку 26 по вул. Прокоф'єва у м. Суми шляхом зняття з реєстрації.

Зобов'язати сектор у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Зарічного ВМ СМВ УМВС України в Сумській області зняти ОСОБА_3 з реєстрації у квартирі АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. повернення судового збору, 37 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 350 грн. за надання юридичної допомоги.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -