23.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-1669 2010 р. Головуючий в І інстанції Скорик С. А.
Категорія: 27 Доповідач: Прокопчук Л.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня місяця «23» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Семиженка Г.В.

Суддів - Прокопчук Л.П,, ОСОБА_1

при секретарі - Гонтар П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 10 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановила:

23 листопада 2009 року позивачка ОСОБА_3 звернулася з надалі уточненим позовом, посилаючись на те, що за договором позики від 25 червня 2008 року вона передала відповідачці ОСОБА_2 3000 доларів США під 7% на місяць, а відповідачка зобов'язалася повернути суму позики та проценти від неї до 25 грудня 2008 року.

Крім того, у разі прострочення повернення позики ОСОБА_4 повинна сплатити штраф у розмірі 10% від суми позики, що залишилася а кожний день прострочення.

У період з червня 2008 року по січень 2009 року відповідачка сплачувала відсотки, однак не повернула основну суму боргу та відсотки за прострочення повернення боргу.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_2 складає 683,511 грн. 08 коп.

Оскільки остання взятих на себе за договором зобов'язань не виконала, позивачка просила стягнути з відповідачки всю витребувану суму.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 10 березня 2010 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 683511,08 грн., з яких 659531 грн. 18 коп. - штраф за кожен день прострочки виплати основної суми боргу за період з лютого 2009 року по жовтень 2009 року з урахуванням інфляції та 23979 грн. 90 коп. - сума основного боргу.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору в розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом вимог матеріального права та на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просила його скасувати, а справу направити на новий розгляд.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, ОСОБА_3 просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судців вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2008 року за договором позики позивачка ОСОБА_3 передача відповідачці ОСОБА_2 3000 доларів СІЛА під 7% щомісячно, а остання зобов'язалася повернути суму позики та проценти від неї через шість місяців.

Договором також передбачено, що у разі прострочки сплати всієї суми позики відповідачка має сплатити штраф у розмірі 10% за кожний день прострочки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог про стягнення з відповідачки процентів від суми позики, оскільки сплата їх передбачена укладеним сторонами договором позики, а добровільно взятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 не виконала.

Однак, погодитись з такими висновками не можна, а ось доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 з цього питання є такими, що ґрунтуються на законі.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 5 розділу VIII прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п.6 ст.4); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п.5 ч.1 ст.1).

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це передбачено законом.

Таким чином, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Вищезазначені вимоги Закону суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення з відповідачки на користь позивачки процентів від суми позики, не застосував, хоч зазначені положення Закону підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Крім того встановлено, що предметом договору позики є іноземна, а не національна валюта, а тому правила ст.625 ЦК України щодо обов'язку боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення на даний випадок не поширюються.

Так, згідно ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд неправильно застосував норми матеріального права при вирішенні позовної вимоги про стягнення процентів від суми позики та інформаційних, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

У частині вимоги про стягнення суми позики у розмірі 3000 доларів США еквівалентних 23979 грн. 90 коп. рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому в цій частині рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 10 березня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 659537,18 грн. штраф за кожен день прострочки виплати основної суми боргу за період з лютого 2009 року по жовтень 2009 року з урахуванням інфляції скасувати і постановити нове.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення процентів від суми позики та інфляційних у розмірі 659531,18 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий: Г.В.Семиженко

Судді: Л.П.Прокопчук, С.В.Лободзінський

Копія вірна: ОСОБА_5