Апеляційний суд Житомирської області
Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого Франовської К.С.
суддів Широкової Л.В.
при секретарі судового
засідання ОСОБА_2
з участю сторін та їх представників
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Радомишльського районного суду від 27 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, -
У березні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з даним позовом. Посилався на те, що у квітні 2007 року придбав житловий будинок № 31 з господарськими будівлями по вул.Шкідченка у м.Радомишлі Житомирської області, оформивши договір на своє імя. Проте приватний нотаріус, який посвідчував договір купівлі-продажу будинку, включив у текст договору умову про те, що придбав він вказаний будинок за згодою відповідачки ОСОБА_3, і з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах. Дана умова, вказував позивач, суперечить ст. ст. 60, 74 Сімейного кодексу України, оскільки ні у зареєстрованому шлюбі, ні у фактичному шлюбі з відповідачкою він не перебував, так, як станом на 09.12.2006 р. перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_11, і лише 14.07.2007 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 У звязку з тим, що при посвідченні договору купівлі-продажу порушено вимоги п.43, ч.4 п.44 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. за № 20/5, позивач просив визнати частково недійсним договір купівлі- продажу житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Шкідченка,31 у м.Радомишлі Житомирської області, посвідчений приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 624 в частині надання позивачу згоди на придбанння житлового будинку ОСОБА_3 з моменту його вчинення.
Рішенням Радомишльського районного суду від 27 листопада 2009 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, зокрема ст. ст. 10, 11, 60, 64, 212-214 ЦПК України та норм матеріального права - ст. ст. 65, 74, 114 СК України. Відповідач вважає, що договір купівлі-продажу є дійсним, оскільки відповідає вимогам діючого цивільного законодавства. Крім того, зазначає, що суд безпідставно критично віднісся до показів свідка ОСОБА_12Є, який підтвердив факт її проживання з позивачем однією сімєю, виклав обставини придбання будинку, та не звернув уваги, що станом на 09 грудня 2006 р., тобто на момент проживання з відповідачем однією сімєю його шлюб був припинений.

До апеляційної скарги ОСОБА_3Є приєднався третя особа ОСОБА_5

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення-скасуванню з ухваленням нового, з таких підстав.

Суд встановив, що 3 квітня 2007 року, посвідчуючи договір купівлі-продажу житлового будинку №31 по вул.Шкідченка у м.Радомишлі, укладений між продавцями ОСОБА_6,ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та покупцем ОСОБА_4, приватний нотаріус Радомишльського районного нотаріального округу ОСОБА_5 у зміст правочину вніс застереження про те, що покупець ОСОБА_4 при укладенні правочину, діє з письмової згоди особи, з якою він перебуває у громадянському (незареєстрованому в органах РАЦСу) шлюбі з 9.12.2006 року ОСОБА_13, власноручне письмове свідчення якої про це викладене окремим документом (а.с.13-16).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 просив визнати застереження у договорі недійсним, посилаючись на те, що воно не відповідає закону і належних доказів про його перебування у фактичному шлюбі з ОСОБА_3, нотаріус при вчиненні запису, не мав.

Задовольняючи позов і визнаючи правочин у вказаній частині недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус безпідставно вніс у зміст правочину оспорюваний запис, оскільки не мав передбачених законом доказів на підтвердження факту проживавання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент укладення договору однією сімєю без реєстрації шлюбу.

З таким висновком не може погодитись колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до положень ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю,але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

З метою реалізації положень даної правової норми, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у ч.5 ст.44 містить вказівку про те, що на майно, що єобєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються вимоги, установлені цією Інструкцією щодо майна, що є правом спільної сумісної власності подружжя. Тобто, йдеться про згоду подружжя на вчинення правочину щодо спільного майна.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 квітня 2007 року при укладенні договору купівлі- продажу будинку ОСОБА_4, і посвідченні цього договору приватним нотаріусом ОСОБА_5, ОСОБА_3 подала останньому заяву, в якій зазначила , що перебуває у громадянському (незареєстрованому в органах РАЦСу) шлюбі з позивачем з 09 грудня 2006 р., проживає разом з ним, веде спільне господарство та надала згоду на укладення ОСОБА_4 договору купівлі-продажу вказаного будинку у їх спільну сумісну власність (а.с. 126). Дана заява позивачем не оспорена.

Вказані нотаріальні дії вчинені одночасно за участю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджено належними доказами.

ОСОБА_4, підписуючи договір купівлі-продажу будинку, у зміст якого внесено оспорюване застереження, будь-яких зауважень не подав і спору щодо викладених у ньому обставин не заявив, що вказує на визнання ним факту перебування з ОСОБА_3 у громадянському шлюбі і придбання будинку у спільну сумісну власність.

Відтак, посвідчуючи договір, у зміст якого внесено вказане застереження, нотаріус не мав підстав для витребування письмових доказів на підтвердження факту проживання сторін однією сімєю без укладення шлюбу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції допустив помилку у застосуванні матеріального закону, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку.

За таких обстави ухвалене судом рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову ОСОБА_4 у позові.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 309 , 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , до якої приєднався ОСОБА_5, - задовольнити.

Рішення Радомишльського районного суду від 27 листопада 2009 року скасувати і ухвалити нове, яким у позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 31 по вул.Шкідченка у м.Радомишлі Житомирської області, укладеного З квітня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10,ОСОБА_8 і посвідченого приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу ОСОБА_14 за реєстром № 624, - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.