Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-3664/2010 рік
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2010 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Фірко Ю.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1. ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Третя одеська державна нотаріальна контора, державний нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину квартири та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

4.07.2006 року ОСОБА_6 звернувся до суд) з позовом до ОСОБА_3 та просив визнати недійсним заповіт, складений 16.10.2003 року його батьком ОСОБА_7, за яким він належну йому частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3, а свого сина, ОСОБА_6 позбавив спадщини. Свої вимоги мотивував гим, що його батько був інвалідом 2 групи у зв'язку з отриманою черепно-мозговою травмою, знаходився на стаціонарному лікуванні в Одеській обласній психіатричній лікарні №1, тому не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

09.07.2008 року ОСОБА_5, яка є співвласником спірної квартири, звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на частин;, квартири АДРЕСА_2 / м. Одесі, обґрунтовуючи свої вимоги нм. що вона у теперішній час має намір подарувати належну їй на підставі Свідоцтва про праве „ тості на житло, виданого УЖКГ виконкому ОМР ВІД 4.0. 1999 року. ЧИСТИН ВК8ШОЇ квартири своїй доньці, однак не має можливості цього зробити, так як частки в квартирі не були виділені.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.07.2008 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, вказаний заповіт визнаний недійсним, за ОСОБА_6 та ОСОБА_3 визнано право власності на V* частин) квартири за кожним, за ОСОБА_6 ( О визнано право власності на Уг частини зазначеної квартири.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21.1 1.2008 року рішення районного суду від 18.07.2008 року в частині позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання заповіт) недійсним та визнання права власності на частину квартири скасовано, справа направлена на новий розгляд.

26.09.2008 року ОСОБА_6 помер.

2,7.01.2009 року ОСОБА_1 я Володимирівна та ОСОБА_8, відповідно мати та донька померлого, звернулись до суд) з позовом до ОСОБА_3, третя особа Третя одеська нотаріальна контора, в якому стави і н питання про визнання заповіту, складеного 16.10.2003 року ОСОБА_7VI. на користь ОСОБА_3 недійсним та визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на !4 частин) квартири №3 в будинку №89 по гір. Маршала Жукова у м. Одесі, а саме: по 1/8 частин: зазначено-' квартири за кожною.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15,07.2009 року, залишеним бс « ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09.11.2009 року у задоволенні позову віді/ >в

Ухвалою Верховного Суду України від 27.01.2010 року вказані судові ріп » улн скасовані, справа передана на новий розгляд до Київського районного суду м. Одеси

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1, Мусїяиа :дошл, ОСОБА_7) ОСОБА_9 та їх представник ОСОБА_10 позовні ;іи чогк підтоима;

просили їх задовольнити, вказуючи на те, що ОСОБА_7 ще у 1977 році отримав черепно- мозкову травму, 21 раз лікувався від її наслідків в психіатричній лікарні №1 та інших медичних установах, ніколи не знімався з психіатричного обліку, йому пожиттєво була призначена інвалідність та він страждав психічним захворюванням до самої смерті.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнала, звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила .визнати за нею право власності на Уг частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7

Представник третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_11 у судовому засіданні первісний позов вважала обгрунтованим, проти задоволення зустрічного позову заперечувана.

Представник третьої особи - Третьої одеської нотаріальної контори у судове засідання к з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника, залишивши її вирішення на розсуд суду (і 2 а.с.190).

Державний нотаріус Четвертої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, залучена до участі у справі у якості третьої особи, у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, вказуючи на те, що особа та дієздатність ОСОБА_7 не викликали у неї жодних сумнівів, зустрічний позов вважала обгрунтованим.

Позивачі за первісним позовом та їх представник зустрічний позов просили задовольни и частково, зазначаючи, що ОСОБА_3. як дружина померлого ОСОБА_7. має право на ]А частину спірної квартири.

Заслухавши сторони та їх представників, третіх осіб та свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те. що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 слід задовольнми ги частково, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 14 січня 1999 року, виданого УЖКГ виконкому ОМР народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації №132278. квартира №3 в будинку №89 по і р. Маршала Жукова у м. Одесі належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 в рівних частках (т. 1. а.с. 157, 163).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Київським районним ЗАГСом 06.06.1969 рок/ (т і, а.с.^б)

Згідно свідоцтва про шлюб від 18.12.2002 року, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції. ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_3 (т.1, а.с.37).

16.10.2003 року ОСОБА_7 склав заповіт, яким належну йому частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3Г1.. а свого сина ОСОБА_7 О.В. позбавив спадщини (т.1, а.с. 80).

12 лютого 2006 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим відділом реєстрації' актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 10.03.2006 року (т.!. а.с. 7).

03 квітня 2006 року у встановлений законом строк ОСОБА_6 зверну вся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_7 (т.1, а.с. 71).

27 квітня 2006 року ОСОБА_3 звернулась до Третьої ОДНК з заявою про прийняі я спадщини за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 12.02.2006 року (т і. а.с.66).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стан/ Приморського районного управління юстиції м. Одеси 29.09.2008 року, ОСОБА_6В 26 вересня 2008 року помер (т. 1, а.с. 201).

Відповідно до довідки Третьої одеської нотаріальної контори №7266 від 29. і 0.2008 року ОСОБА_8 та ОСОБА_1 29 жовтня 2008 року було подано заяву про прийняі я спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 26.09.2008 року (т.1. а.с. 209).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу від 03.10.1987 року, виданого відділом РАГС Малиновського району м. Одеси, ОСОБА_12, мати помер.-ом ОСОБА_6, 03 жовтня 1987 року уклала шлюб з ОСОБА_13 та після у кладення і п< Ч їй було присвоєно прізвище ОСОБА_13 (т.1,а.с.203).

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка помер >а (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкритгя спадщини є день емер і і особи (стаття 1220 ЦК України).

Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодекс N Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина і статті 1268 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з час відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

Заповіт складено у 2003 році році. Таким чином, спірні правовідносини щодо визнання заповіту і його скасування недійсними з огляду на заявлені позивачем підстави регулюються статтею 55 ЦК України в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення таких.

Відповідно до положень даних норм матеріального права, а саме статті 225 ЦК України в редакції 2003 року та статті 55 ЦК України в редакції 1963 року, правочин (угода), який дієздатне фізична особа вчинила у момент, коли не усвідомлювала значення своїх дій та (або' не мої т> керувати ними, може бути визнано судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі V' смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно роз'яснень пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в таком стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо) Дтя визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово- гіеихіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Такого ж змісту роз'яснення містила і постанова Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 квітня 1978 року № 3 (зі змінами та доповненнями).

На підставі ухвали суду від 29.01.2007 року по справі була проведена комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання, чи розумів ОСОБА_7 значення своїх дій та чи міг ними керувати на момент складання ним заповіту віл 16.10.2003 року (а.с.114).

Згідно акту комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи №365 від 10 квітня 2007 року ОСОБА_7 на час підписання ним заповіту від 16.10.2003 року страждав психічним розладом у вигляді органічного розладу особистості у зв'язку з отриманою у 1977 році травмою головного мозку зі зниженням пам'яті та інтелекту, емоційно-вольовими порушеннями, ускладненими алкоголізацією та судинними захворюваннями головного мозк/. глибина та ступінь ураженності яких суттєво вплинули на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні та підписанні заповіту (т. і. а.с. 118-129).

Під час судового засідання судом сторонам неодноразово пропонувалось обговорити питання призначення додаткової судової експертизи, що підтверджується звукозаписом судового засідання, однак жодна із сторін по справі такого бажання не виявила, а у відповідності до вимог ч. І ст. 150 ЦПК України призначення додаткової експертизи за ініціативою суду є правом, а не обов'язком суду. Крім того, інших доказів, які б викликали сумніви у правильності експертного висновку, у судовому засіданні надано не було.

З метою уточнення та конкретизації експертного висновку у відповідності до вимог ч.2 ст. 147 ЦПК України у судовому засіданні був допитаний судовий експерт ОСОБА_14, який однозначно підтвердив, що ОСОБА_7 на момент підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, так як його захворювання взагалі не дозволяло > , здійснювати складні юридичні дії. однак, при цьому він міг говорити, укладати дрібні о(" ві угоди тощо.

В своїх письмових поясненнях експерт ОСОБА_14і. зазначав, що за результатами проведених досліджень думки експертів збіглися і ними був підписаний єдиний висновок. Гіг ань які викликати б розбіжності, у експертної комісії не було (т.З.. а.с.1 -2)

Крім того, в листі №974 від 20.12.2010 року, підписаному членом-кореспондентом Академії медичних наук, заслуженим діячем науки та техніки України, завідувачем кафедри психіатрії ОДМУ, доктором медичних наук, професором ОСОБА_15, стаж роботи за спеціальністю - 34 роки; лікарем судово-психіатрічним експертом вищої аттестаційної категорії. 3-го кваліфікаційного класу ОСОБА_16, стаж роботи за спеціальністю „судово-психіатрічна експертиза"- 9 років, загальний стаж -30 років; лікарем вищої аттестаційної категорії, третього кваліфікаційного класу ОСОБА_17, стаж роботи за спеціальністю „судово-психіатрічна експертиза" - 12 років, загальний стаж - 31 рік, завіреному Головним лікарем КУ „ООКПЛ №Г ОСОБА_18 зазначено, що ОСОБА_7 на час складання та підписання ним заповіту від 16.10.2003 року страждав органічним розладом особистості у зв'язку з травмою головного мозку, зниженням пам'яті та інтелекту, емоційно-вольовими порушеннями, ускладненими алкоголізацією та судинними захворюваннями головного мозку, глибина та ступінь ураженності яких суттєво вплинули на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні та підписанні заповіту в зв'язку з чим не міг самостійно укладати майнові угоди.

Також суд при винесенні рішення бере до уваги свідчення свідків ОСОБА_19 ОСОБА_20, ОСОБА_5, які у судовому засіданні підтвердили, що ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, говорив не зв язно, забував слова, скаржився на головний біль Крім того, свідки підтвердили, що між ОСОБА_7 та його сином були нормальні стосунки.

Разом з тим, суд критично ставиться до свідчень рідної сестри ОСОБА_7 - ОСОБА_21, яка пояснила суду, що її брат у 1978 році переїхав жити до м. Одеси, з цього часу вони постійно спілкувались, а він всього декілька разів лежав у лікарні, та ОСОБА_22. яка підтвердила суду, що ОСОБА_7 скаржився лише на біль у ногах, говорив про заповіт, в якому усе бажав залишити ОСОБА_3. спиртними напоями не зловживав, гак як дані свідчення спростовуються матеріалами справи, згідно яких вбачається, шо ОСОБА_7 з 1977 року 21 раз проходив лікування у зв'язку з отриманою черепно-мозковою травмою та протягом багатьої років страждав хронічним алкоголізмом.

Згідно вимог Стаття 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом ча загальних підставах.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що заповіт, складений ОСОБА_7 16.10.2003 року, за яким він належну йому частину квартири АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3, а свого сина. ОСОБА_6 позбавив спадщини слід визнати недійсним та необхідно задовольнити первісний позое і визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ул частину спірної квартири, а саме: по 1/8 частині за кожною, а зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково, визнавши за нею право власності на Ул частину вказаної квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_7М

Зважаючи на викладене, керуючись статтею 55 ЦК України в редакції 1963 року, ст ст. 225, 1216, 1217, 1218. 1220, 1223, 1233, 1258. 1261, 1268, 1269,1270 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1. ОСОБА_23 задовольнити.

Визнати заповіт, складений ОСОБА_7 16 жовтня 2003 року, посвідчений державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №3-2001, - недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом

* Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом.

" Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяті: днів моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.