Справа №2-42/10 22.04.2010 22.04.2010 22.04.2010
Провадження №22-ц-947/10
Справа №22ц-947/10 Суддя першої інстанції Царюк Л.М.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченко В.І.,

суддів Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання Аніщенко Д.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

6 серпня 2009 р. ОСОБА_2 подала у суд пізніше уточнений позов до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,15 га, по вулиці Степовій, 39, в с. Лупарево Жовтневого району Миколаївської області.

Зазначала, що з 23 листопада 1993 р. по 2 листопада 2000 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ще до одруження, 20 вересня 1993 р., на підставі рішення Лиманівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району від 28 серпня 1993 р., відповідач отримав державний акт на право приватної власності на вказану землю для присадибної ділянки.

В наступному, вже під час спільного проживання, вони на цій земельній ділянці побудували житловий будинок, у праві власності на який рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 березня 2004 р. було визнано право власності за кожною із сторін на ? частку.

Наступним рішенням того ж суду від 19 грудня 2008 р. був проведений реальний поділ названого житлового будинку, з виділення у власність позивачки 54/100 його частки, а відповідачу 46/100.

Посилаючись на те, що з переходом до неї права власності на частину будинку до неї переходить і земельна ділянка, на якій розташована така нерухомість, позивачка просила визнати за нею право власності на ? частку вказаної земельної ділянки для обслуговування належної їй частини будинку.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість указаного рішення місцевого суду, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши надані докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених позивачкою в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції в межах заявлених позовних вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказами, які надали сторони, і дійшов правильного висновку, що відповідно до ст. 17 ЗК України 1990 р., який був чинним до 1 січня 2002 р., передача земельних ділянок у приватну власність громадянам для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки, у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 116 чинного ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 116 цього ж Кодексу передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 1993 р., на підставі рішення Лиманівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району від 28 серпня 1993 р., ОСОБА_4 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,15 га, по вулиці Степовій, 39, в с. Лупарево Жовтневого району Миколаївської області для присадибної ділянки.

В наступному, вже під час спільного проживання сторін, вони на цій земельній ділянці побудували житловий будинок, у якому рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 березня 2004 р. визнано право власності за кожною із сторін на ? частку. А наступним рішенням того ж суду від 19 грудня 2008 р. був проведений реальний поділ цього будинку, з виділення у власність позивачки 54/100 його частки, а відповідачу 46/100 часток.

Рішення Лиманівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району від 19 січня 2007 р. ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,10 га, для ведення особистого селянського господарства по вулиці Степовій, 39, яка знаходиться за присадибною ділянкою відповідача.

Правильно встановивши такі обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки набуття земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. А в судовому порядку це питання вирішується лише разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність.

За вирішенням питання про надання земельної ділянки для обслуговування належної їй частини будинку позивачка до Лиманівської сільської ради народних депутатів Жовтневого району не зверталась і не надала суду доказів щодо розмірів такої земельної ділянки, хоча відповідач у судових засіданнях пропонував варіанти вирішення цього спору.

Посилання апелянтки на ст. 377 ЦК України, яка передбачає перехід до особи, яка набула право власності на житловий будинок, права власності на земельну ділянку, на якій він розміщений, безпідставне.

Так, відповідно до ст. 120 ЗК України (в редакції на час спірних правовідносин - грудень 2008 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди.

Цивільно-правова угода (правочин) є юридичним фактом, який слугує належною правовою підставою виникнення, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків.

Водночас, рішення суду про поділ спільного майна подружжя не є цивільно-правовою угодою, а тому при визнанні права власності на будівлю або споруду на підставі рішення суду (як у даному випадку) не можна застосовувати правове регулювання переходу права на земельну ділянку при переході права на будівлю і споруду.

Більш того, вимагаючи визнати за нею право власності на половину спірної земельної ділянки, позивачка не підтвердила належними та допустимими доказами того, що для обслуговування належної їй частини будинку необхідна земельна ділянка розміром 0,075 га.

Інші доводи апеляційної скарги, щодо недоліків у розгляді справи, які не вплинули на суть ухваленого рішення, не спростовують указаних висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 р. - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: