Справа № 2-818/10
Провадження № 2-818/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору позики та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору позики грошових коштів на суму 318 426 грн., який був укладений 11 жовтня 2004 року між відповідачем - позикодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а також стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що оспорюваного договору не укладав та не підписував, про наявність такого йому стало відомо коли отримав копію позову ОСОБА_2 про стягнення позики. Однак будь-яких коштів в борг від відповідача чи від інших осіб він не отримував. Покликається на те, що між сторонами з січня 2004 року склалися неприязні відносини у звязку з попередньою співпрацею. На його думку, зміст договору нанесено на аркуш паперу, на якому вже містився підпис ОСОБА_1, що може підтвердити лише експертне дослідження. Також в оспорюваному Договорі зазначено, що грошова позика в сумі 318 426 грн., яка еквівалентна 60 000 доларів США, передана позичальнику до підписання договору. Коли, і де, за яких обставин відбулася передача грошей не зазначено. Письмових доказів про отримання такої суми позивачем немає. Договір не містить підтвердження факту отримання грошової суми. Згідно ст.ст. 1046,1047 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. На підтвердження укладення договору надається розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передачу грошових коштів. Відповідачем таких доказів не надано. Договір не відповідавє вимогам ст. 203 ЦК України, так як волевиявлення на укладення договору у позивача не було, жодних коштів він не отримував. Тому ОСОБА_1 оскаржує правочин на тій підставі, що гроші йому не передавались та просить визнати Договір позики від 11.10.04р. недійсним. Неправомірними діями відповідача йому також завдано моральної шкоди, яку оцінює в 100 000 грн., мотивуючи тим, що було поставлено під сумнів його порядність та чесність, порушено звичний уклад життя, і це негативно вплинуло на стан здоров»я.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю і дав аналогічні пояснення зазначеним в позовній заяві. Просив позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено в яких випадках договір позики укладається в письмові формі. Частиною другою вказаної статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно загальних вимог передбачених ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначено також наявність волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як пояснив в судовому засіданні позивач волевиявлення на укладення договору позики у нього не було, такого договору він не підписував та пояснює природу виникнення правочину шляхом нанесення змісту договору на чистий аркуш з його підписом.

Як вбачається з оглянутих та оголошених в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-50/09, згідно висновків експертних досліджень (а.с.42-45,65-67,105-107,109-11) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 виконаний самим ОСОБА_1, а встановити відносний та абсолютний час нанесення тексту та підписів на договорі не видається можливим.

Разом з тим, позивач категорично заперечує одержання ним грошових коштів. Так, згідно з ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що з січня 2004 року між сторонами склалися неприязні відносини і з цього часу вони навіть не спілкувалися, а тому в позивача не було підстав просити та отримувати від ОСОБА_2 грошові кошти як позику.

Так, оригінал оспорюваного договору було представлено суду ОСОБА_2 під час розгляду справи за його позовом. Договір позики від 11.10.2004 року (а.с.19 в матеріалах справи № 2-50/09) укладено на суму 318 426 грн., що еквівалентно 60 000 доларів США, правочин укладено на строк 12 місяців з моменту його підписання. За спливом цього часу позикодавець жодного разу не звертався з вимогами до ОСОБА_1 про повернення коштів, а лише в лютому 2006 року звернувся до суду з позовом про стягнення суми боргу, а 15.05.2009 року ухвалою суду (а.с.1), яка набрала законної сили, було прийнято відмову від позову та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за оспорюваним договором позики.

Наведені обставини дають суду підстави вважати, що насправді ОСОБА_3 не одержував від відповідача грошових коштів, які були предметом договору позики від 01.10.2004 року. При цьому, як під час розгляду справи за позовом ОСОБА_2 та в ході розгляду цієї цивільної справи не зібрано жодних доказів на підтвердження тої обставини, що кошти фактично були передані позивачу. Відповідачем не надано відповідної розписки чи будь-якого іншого документу, які б посвідчили передання грошової суми.

З огляду на вище викладене, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині оспорювання договору позики від 01.10.2004 року є обґрунтованими та підставними, тому такий слід визнати недійсним.

Щодо вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд відмовляє в задоволені таких, з тих підстав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним обставин заподіяння моральної шкоди з вини відповідача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує судові витрати з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10,60,88,169,209,212-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 11,15,16,203,1046,1047,1051 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір позики грошових коштів на суму 318 426 грн., укладений 11 жовтня 2004 року між позикодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 51 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.