Справа № 2 - 156
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

26 жовтня 2010 р. Ренійський районний суд Одеської області

в складі: - головуючого судді - Сорокіна К.В.,

- при секретарях Сороченко О.І., Шлюковій Т.Є., Туренко І.В.

з участю: представників позивача Дейдей ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рені Одеської області справу за позовом ОСОБА_3 до міського виконавчого комітету Ренійської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Ренійський хлібозавод Дунай», ВАТ «Південна паляниця» (треті особи Комісія з питань поновлення прав реабілітованих Ренійської районної ради та Ренійська районна рада) про визнання недійсним та скасування рішення міськвиконкому Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754, визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.06.2002 р. № 3-1991, договору купівлі продажу від 26.06.2006 р., договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. № 6736 та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщена, причини її неявки суду невідомі.

Представник виконавчого комітету Ренійської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщений, причини його неявки суду невідомі.

ТОВ «Ренійський хлібозавод Дунай», яке заявлено відповідачем по справі, згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ліквідовано.

ВАТ «Південна паляниця», яке заявлено відповідачем по справі, згідно з довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців визнано банкрутом.

Представники третіх осіб по справі комісії з питань поновлення прав реабілітованих Ренійської районної ради та Ренійської районної ради у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщені, причини їх неявки суду невідомі.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання на дебати не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином сповіщений, причини його неявки суду невідомі. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Однак у попередніх судових засіданнях, до прийняття суддею рішення про заочний розгляд справи, відповідач не визнавав позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що позивачка є спадкоємицею першої черги свого чоловіка ОСОБА_6, а не реабілітованого ОСОБА_7, у звязку з чим вона не має права ні на повернення вилученого у реабілітованого майна, ні на відшкодування його вартості. Крім того, відповідно до п. 13 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення або відшкодування його вартості реабілітованим або їхнім спадкоємцям, майно реабілітованим повертають державні органи, підприємства та організації незалежно від форм власності, обєднання громадян або їхні правонаступники, громадяни чи їх спадкоємці, яким майно первинно було передано безкоштовно. 3/10 частини цілісного майнового комплексу, розташованого по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені первинно належали ВАТ «Південна паляниця», які він купив на підставі договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. № 6736. Інші 7/10 частин цього цілісного комплексу первинно належали ТОВ «Ренійський хлібозавод «Дунай», в подальшому зазначене майно було продано СПД фізичній особі ОСОБА_5, про що свідчить договір купівлі продажу від 17.06.2002 р., і перейшло у власність відповідача тільки 26.06.2002 р. на підставі договорі купівлі продажу. Крім того, позивачкою не були надані документи, які б свідчили би про перехід права власності на житловий будинок, млин, масло бійку, водокачку, що розташовані по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені від ОСОБА_8, або від її доньки ОСОБА_9 до ОСОБА_7. При звернені до суду позивачка, як виходить з її позовної заяви, керується ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.08.1991 р. та Положенням про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим або їхнім спадкоємцям, однак відповідно до цим нормативних актів, поверненню (компенсації) підлягає лише те майно, яке було конфісковано у реабілітованого. Однак, як виходить з матеріалів справи, ОСОБА_7 було заарештовано без конфіскації майна, отже спірне майно реабілітованому чи його спадкоємцям в порядку, встановленому ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» не підлягає. Крім того, під час Великої Вітчизняної війни, все майно, яке було розташоване по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені було зруйновано, а першій половині 50-х років залишки зазначеного майна були знесені та на цій території було збудовано Ренійський хлібозавод. Позивачка не надала суду жодного доказу, що саме те майно, яке вона зазначила у позові було придбано у 1914 р. На підставі вищевказаного, відповідач просив відмовити у позові у повному обсязі.

Представники позивачки проти заочного розгляду справи не заперечували, підтримали позовні вимоги та пояснили, що позивачка ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_6, 19.07.1972 р. Правовідносини у даній цивільній справі виникли у 1914 р., коли 01.05.1914 р. була укладена угода згідно з якою Іван ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване в Бессарабській губернії Ізмаїльського уїзду в м. Рені по вул.. Дунайській з земельною ділянкою зі всіма обєктами, які знаходились на цій ділянці, а саме з житловим будинком, маслобійкою, млином та водокачкою. Від шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_11 народилась донька ОСОБА_9, яка 22.07.1915 р. вийшла заміж за ОСОБА_7. Від цього шлюбу 12.08.1918 р. в них народився син ОСОБА_6, чоловік позивачки. 25.04.1945 р. ОСОБА_7 був заарештований та визнаний винним за ст. 54-1а КК УРСР і йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі в виправно трудовому таборі строком на 8 років, без конфіскації майна. Незважаючи на те, що спірне нерухоме майно не було конфісковано, воно вибуло з під володіння ОСОБА_7, та передано у власність іншим особам, і на даний час на підставі договорів купівлі продажу належить відповідачу по справі ОСОБА_4 18.02.1992 р. на підставі ст.. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.08.1991 р. ОСОБА_7 був реабілітований. Спадкове майно не було націоналізовано, на даний час воно є в натурі, тому позивачка на підставі ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 р. просить повернути спадкове майно їй як спадкоємиці першої черги за законом. Позивачка зверталась до комісії з питань поновлення прав реабілітованих з вимогою вирішити питання про повернення їй, як спадкоємиці, нерухомого майна в порядку спадкування. Комісія з питань поновлення прав реабілітованих не вирішила питання про повернення нерухомого майна та не розрахувала залишкову вартість цього майна. Оскільки комісія з питань поновлення прав реабілітованих не виконала своїх функцій відносно оцінки залишкової вартості спадкового майна, позивачка оцінила його наступним чином: житловий будинок 250 000 грн; масло бійка 750 000 грн; млин 500 000 грн., а всього на суму 2 000 000 грн.

Судом в ході судового розгляду справи були досліджені:

-головний витяг із кріпосної Кишинівського нотаріального архіву книзі по Ізмаїльському уїзду за 1914, згідно якого 01.05.1914 р. була укладена угода, яка була посвідчена Одеським нотаріусом та затверджена виконуючим справами Старшого Нотаріуса Кишинівського Окружного Суду, згідно якої Іван ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване в Бессарабській губернії Ізмаїльського уїзду в м. Рені по вул.. Дунайській, яке знаходиться між: зі сходу Дунайською вулицею, із півдня Гречеським провулком, із заходу - землею Товариства Південно Західних залізних доріг та з півночі двором ОСОБА_12.

-лист Державного архіву області при Одеській обласній державній адміністрації від 17.08.2005 р. № 328/05-03, із якого вбачається, що в архіві немає відомостей про наявність заповітів, складених від імені ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9, а також договорів, укладених від імені цих осіб про відчуження нерухомого майна по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені за період з 1914 р. до нинішнього часу;

-довідка про реабілітацію від 18.02.1992 р. № 13/819-92, згідно якої вбачається, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, 24.09.1945 р. було визнано винним за ст.. 54-Іа КК УРСР та призначено покарання у вигляді 8 років виправного трудового табору. На підставі ст.. 1 Закону УРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_7 був реабілітований;

-повторне свідоцтва про смерть ОСОБА_6, помер 19.07.1972 р.;

-лист Державного архіву Одеської області від 20.10.1992 р., із якого вбачається, що протоколу інвентаризаційного майна, яке б належало родині ОСОБА_6 в Державному архіві Одеської області не має;

-свідоцтво про шлюб від 30.04.1947 р., згідно якого було укладено шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13;

-свідоцтво про смерть ОСОБА_7, помер 21.11.1953 р.;

-лист Управління СБУ в Одеській області від 15.05.2003 р. № 10/1416, із якого вбачається, що ОСОБА_7 було визнано винним за ст.. 54-1а КК УРСР та призначено покарання у вигляді 8 років виправного трудового табору. Згідно висновку прокуратури Одеської області від 18.02.1992 р. а підставі ст.. 1 Закону УРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ОСОБА_7 був реабілітований. Документів про конфіскацію майна у ОСОБА_7 в матеріалах кримінальної справи немає;

-лист начальника Ренійського БТІ від 05.09.2005 р., із якого вбачається, що на домоволодіння № 1 по вул.. Пушкіна був оформлений технічний паспорт 15.06.1946 р. з поштовою адресою вул.. Шевченко, 2. 25.07.1950 р. були видані правові документи, після чого домоволодінню було присвоєно нову адресу вул.. Пушкіна №1, та на даний час власником цього домоволодіння, на підставі свідоцтва про право власності від 02.07.2002 р. є ОСОБА_4;

- лист комісії з питань поновлення прав реабілітованих Ренійської районної ради від 07.05.2003 р. № 90 адресований ОСОБА_3 з відмовою щодо вирішення відносно майнових прав, оскільки ОСОБА_7 було засуджено без конфіскації майна;

-свідоцтво про народження ОСОБА_6, 01.08.1978 р.н, батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_14;

-нотаріально посвідчені покази свідків ОСОБА_15 та Не бутової Б.І.;

-заява ОСОБА_3 до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Ренійської районної ради від 14.10.1992 р.;

-заява ОСОБА_3 до комісії з питань поновлення прав реабілітованих Ренійської районної ради від 02.04.1993 р. із вимогою винести рішення про повернення майна, належного в порядку спадкування;

-лист Державного архіву Одеської області від 17.06.2003 р., із якого вбачається, що метричні книги Одеського лютеранського приходу не збереглись, у звязку з чим архів не може підтвердити факт народження ОСОБА_9;

-архівна довідка архівного відділу Ренійської районної державної адміністрації від 10.12.2003 р. № 14, з якої вбачається, що в книзі реєстрації актів про шлюб ОСОБА_16 собору м. Рені за 1915 р. є запис № 22 від 22.07.1915 р. про шлюб ОСОБА_7 та ОСОБА_9;

-лист фонду державного майна України адресований ОСОБА_3 ;

-лист Державного архіву Одеської області від 27.05.2003 р., із якого вбачається, що в архіві немає відомостей про конфіскацію домоволодіння та майна ОСОБА_7;

-лист воєнної прокуратури Одеського воєнного округу адресований ОСОБА_6, із якого вбачається, що ОСОБА_7 25.04.1945 р. було увязнено у виправно трудовій табір строком на 8 років без конфіскації майна.

-копія генплану на домоволодіння по вул.. Пушкіна, 1;

-рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради від 27.06.2002 г. № 243 про видачу свідоцтва про право власності на будівлю та споруди по вул.. Пушкіна, 1 замість договору купівлі продажу, яким було визнано право власності за ОСОБА_4 на будівлю та споруди по вул.. Пушкіна, 1;

-договір купівлі продажу від 26.06.2002 р., посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_17, згідно з яким ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купив 7/10 часток майнового комплексу з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Рені Одеської області по вул.. Пушкіна № 1;

-договір купівлі продажу № 6736 від 15.11.2001 р. укладений на Одеській товарній біржі між ВАТ «Південна паляниця» в особі ОСОБА_18 та ОСОБА_4, згідно якого ВАТ «Південна паляниця» в особі ОСОБА_18 продало, а ОСОБА_4 купив 3/10 частини цілісного майнового комплексу по вул.. Пушкіна,1 в м. Рені;

-акт прийому передачі від 17.12.2001 р.;

-копія рішення Ізмаїльського Обласного Виконавчого комітету м. Ізмаїл № 114 від 11.11.1944 р. про організацію обласного відділу харчової промисловості;

-копія рішення Ренійського районного виконавчого комітету м. Рені від 17.02.1947 р. № 56 «Про передачу хлібопечення в м. Рені Райхарчпромкомбінату»;

-копія листа, адресованого інвентарному бюро м. Рені, в якому Ренійський Райхарчпромкомбінат проить зареєструвати приміщення, яке належить харчкомбінату, згідно рішення Ізмаїльського обласного виконавчого комітету № 114 від 11.11.1944 р. і Ренійського районного виконавчого комітету № 56 від 17.11.1947 р., а саме масло бійку № 1, розташовану в м. Рені по вул.. Шевченко №2;

-лист начальника обласного відділу у справах архітектури від 12.02.1952 р., адресований голові Ренійського міського виконкому депутатів працюючих, з проханням провести відвід земельної ділянки в натурі, відповідно до рішення Ренійського міськвиконкому від 29.01.1952 р. № 43 «Про відвід земельної ділянки під будівництво хлібозаводу»;

-лист начальника Ренійського БТІ від 14.08.2007 р., адресований адвокату ОСОБА_19, згідно якого архівних даних по обєкту нерухомого майна по вул.. Пушкіна № 1 в м. Рені при поточній інвентаризації від 21.05.1989 р. були відсутні будівля «Маслобійний цех», літ. «К», будівля «Контора», літ. «З», «Червоний кут», літ. «Ж»;

-лист начальника відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури від 19.07.2009 р., адресований адвокату ОСОБА_19, із якого вбачається, що відсутня інформація, де в м .Рені в період з 1914 р. по 1944 р. знаходився провулок Греческий, і чи був такий провулок невідомо;

-лист начальника Ренійського БТІ від 14.08.2007 р., адресований адвокату ОСОБА_19, згідно якого вбачається, що в архівних документах БТІ немає інформації, де в 1914 р. проживав громадянин ОСОБА_12, також в БТІ не зареєстровані графічні привязки його місця проживання до місцевості;

-довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, із якої вбачається, що 25.02.2005 р. була проведена державна реєстрація про припинення юридичної особи ТОВ «Ренійський хлібозавод «Дунай» в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не повязане з реорганізацією;

-довідка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб, із якої вбачається, що 07.06.2006 р. була проведена державна реєстрація припинення юридичної особи у звязку з визнанням її банкрутом.

-рішення виконкому Ізмаїльського обласної ради депутатів працюючих від 13.12.1951 р. № 1436 «Про будівництво механізованих хлібозаводів в м. Кілія, Рені та Болград у 1952 р.»;

-протокол ради з питання будівництва механізованого хлібозаводу в м. Рені Ізмаїльської області від 21.11.1951 р.;

-рішення виконкому Ренійської міської ради депутатів працюючих від 29.01.1952 р. № 42 «Про відвід земельної ділянки під будівництво хлібозаводу»;

-архітектурно планувальне завдання на будівництво хлібозаводу в м. Рені, затверджене Ізмаїльським обласним відділом у справах архітектури 05.02.1952 з. № 43;

-висновок Ренійської райсанінспекції по спроектованому на території м. Рені будівництву механізованої хлібопекарні;

-проект хлібозаводу в м. Рені Ізмаїльської області, затверджений 13.06.1952 р.

-генеральний план схема хлібозаводу в м. Рені Ізмаїльської області, розташованого в м. Рені по вул.. Шевченко,2;

-свідоцтво про право власності на будівлю від 26.07.1950 р., згідно якого будівля по вул.. Шевченко, в м. Рені належить на праві соціалістичної власності Ренійському піщпромкомбінату на підставі рішення Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 02.11.1944 р. № 114;

-висновок про реєстрацію домоволодіння по вул.. Шевченко, в м. Рені на праві соціалістичної власності за Ренійським піщпромкомбінатом;

-технічна документація на домоволодіння по вул.. Пушкіна № 1 в м.Рені Одеської області, в якій власником вказано ОСОБА_4.

Дослідивши надані сторонами докази, судом були встановлені такі обставини.

Позивачка по справі ОСОБА_3 звернулась до суду із позовними вимогами до міського виконавчого комітету Ренійської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Ренійський хлібозавод Дунай», ВАТ «Південна паляниця» про визнання недійсним та скасування рішення міськвиконкому Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754, визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.06.2002 р. № 3-1991, договору купівлі продажу від 26.06.2006 р., договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. № 6736 та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.

01.05.1914 г. була укладена угода, згідно якої Іван ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали ОСОБА_20 нерухоме майно, розташоване в Бессарабській губернії Ізмаїльського уєзду в м. Рені по вул.. Дунайській, яке знаходиться між: зі сходу Дунайською вулицею, із півдня Гречеським провулком, із заходу - землею Товариства Південно Західних залізних доріг та з півночі двором ОСОБА_12. Дана купча була посвідчена Одеським нотаріусом та затверджена виконуючим справами Старшого Нотаріуса Кишинівського Окружного Суду.

ОСОБА_20 була дружиною ОСОБА_11, від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_9, яка 22.07.1915 р. вийшла заміж за ОСОБА_7, що підтверджується записом за № 22 від 22.07.1915 р. у метричній книзі Свято ОСОБА_16 собору Кишинівській Духовної Консисторії м. Рені 2-го округа Ізмаїльського уєзду. Від спільного шлюбу в них народився син ОСОБА_6, 12.08.1918 р., який 30.04.1947 р. уклав шлюб із позивачкою по справі.

25.04.1945 р. ОСОБА_7 був заарештований та визнаний винним за ст. .54-1а КК УРСР і йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі в виправно трудовому таборі строком на 8 років, без конфіскації майна. 21.11.1953 р. ОСОБА_7 помер. На підставі висновку Прокуратури Одеської області від 18.02.1992 р. на підставі ст.. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.08.1991 р. ОСОБА_7 був реабілітований.

19.07.1972 р. помер чоловік позивачки ОСОБА_6

Позивачка вважає, що її чоловік ОСОБА_6 мав успадкувати нерухоме майно у вигляді житлового будинку, масло бійки, млина та водокачки, розташоване по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені, після смерті свого батька ОСОБА_7, який у свою чергу успадкував це майно після смерті своєї дружини - ОСОБА_9. Спірне майно ОСОБА_9 успадкувала після смерті ОСОБА_20, якій це майно належало на підставі купчі від 01.05.1914 р.

В якості доказу того, що ОСОБА_7 дійсно належало спірне нерухоме майно, позивачка посилається на нотаріально завірені свідчення свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_21, які стверджують, що нерухоме майно у вигляді житлового будинку, масло бійки, млина та водокачки, розташованих на території хлібозаводу по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені, належали ОСОБА_7

Позивачка стверджує, що спадкове майно, на яке вона претендує, як спадкоємиця першої черги за правилами ст.. 529 ЦК України (в редакції 1963р.), не було націоналізованим, у звязку з чим, згідно зі ст.. 5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 р. підлягає поверненню реабілітованому або його спадкоємцям натурою, при відсутності такою можливості, відшкодовується вартість будівель та майна.

На даний час спірне майно, належіть на праві приватної власності ОСОБА_4: на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2002 р. - 7/10 частин майнового комплексу з надвірними спорудами в м. Рені по вул.. Пушкіна,1 та на підставі договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. - 3/10 частин цілісного майнового комплексу в м. Рені по вул.. Пушкіна,1. Рішенням виконавчого комітету Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243, на підставі договорів купівлі-продажу від 15.11.2001 р. та 26.06.2002 р., за ОСОБА_4 було визнано право власності на будівлі та споруди по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені. На підставі рішення виконкому Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243 ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754.

Тож, посилаючись на вимоги ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій», Постанови КМУ від 18.02.1993 р. № 112 «Про затвердження Положення про порядок відшкодування виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям» та ЦК України (1963 р.) позивачка просить визнати недійсними угоди за якими відповідач ОСОБА_4 набув у власність майновий комплекс з надвірними спорудами по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені, визнати недійсними та скасувати рішення міськвиконкому Ренійської міської ради Одеської області від 27.06.2002 р. № 243, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754 та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно.

Заслухавши пояснення представників позивача, заперечення представників відповідача, вивчивши матеріали справи та наданні документи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог необхідно відмовити, оскільки викладені позивачем обставини не знайшли свого належного підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно позовної заяви, позивач вважає, що правовідносини, які виникли між ним та відповідачам щодо володіння спірними будовами та землею треба розглядати за нормами цивільного кодексу України у редакції 1963 р., цивільного кодексу України у редакції 2003 р., ЗУ «Про власність» та ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Суд приходить до висновку, що вказані правовідносини виникли у 1945 р., тобто коли ОСОБА_7 був заарештований та визнаний винним за ст.. 54-1а КК УРСР та йому було призначено покарання у вигляді позбавлення волі. Зі слів представників позивачки, саме після того, як був засуджений ОСОБА_7 вказане у позовній заяві майно вибуло з під володіння ОСОБА_7, та передано у власність іншим особам.

Позивачем до суду у якості доказів щодо права власності його батьків на спірне майно було надано лише головний витяг із кріпосної Кишинівського нотаріального архіву книзі по Ізмаїльському уїзду за 1914, згідно якого 01.05.1914 р. була укладена угода, яка була посвідчена Одеським нотаріусом та затверджена виконуючим справами Старшого Нотаріуса Кишинівського Окружного Суду, згідно якої Іван ОСОБА_10 і ОСОБА_11 продали ОСОБА_8 нерухоме майно, розташоване в Бессарабській губернії Ізмаїльського уїзду в м. Рені по вул.. Дунайській, яке знаходиться між: зі сходу Дунайською вулицею, із півдня Гречеським провулком, із заходу - землею Товариства Південно Західних залізних доріг та з півночі двором ОСОБА_12, та завірені нотаріально заяви ОСОБА_15 та ОСОБА_21, в яких вини стверджують, що ОСОБА_7 був власником житлових будинків та землі на якій вони були розташовані, у м. Рені по вул.. Пушкіна, 1.

Однак, згідно змісту головного витягу із кріпосної Кишинівського нотаріального архіву книги по Ізмаїльському уїзду за 1914 про угоду від 01.05.1914 р., ОСОБА_8 набула право власності на нерухоме майно, яке розташоване в Бессарабській губернії Ізмаїльського уїзду в м. Рені по вул.. Дунайській, яке знаходиться між: зі сходу Дунайською вулицею, із півдня Гречеським провулком, із заходу - землею Товариства Південно Західних залізних доріг та з півночі двором ОСОБА_12 і складається з одноповерхового дому з дворовим місцем загальною площею 1222 кв. саж. зі всіма «службами» та «обзаведениями». Відомості про володіння бухгалтерією, маслобійнею, млином та водокачкою містяться тільки в нотаріально посвідчених заявах свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_21. Але нотаріально посвідчені заяви вказаних свідків не є правовстановлюючими документами. Крім того, на теперішній час, суд не може встановити автентичність головного витягу із кріпосної Кишинівського нотаріального архіву книги по Ізмаїльському уїзду за 1914 р., оскільки суд не є експертною організацією, а стороною не було предявлено ніяких доказів щодо справжності вказаного документу.

Більш того, позивачем суду не було надано жодного доказу щодо переходу права власності в порядку спадкування спірного майна від ОСОБА_8 до ОСОБА_6. Тобто не має доказів про перехід права власності в порядку спадкування від ОСОБА_8 до ОСОБА_9, від ОСОБА_9 до ОСОБА_7, від ОСОБА_7 до ОСОБА_6. Ствердження позивача, що за Радянські часи правонаступництво в порядку спадкування було не можливе через комуністичний режим, суд у якості доказів не приймає.

Також, згідно ст.. 6 Конституції Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 02.12.1936 р., до складу якого у 1945 році входила Українська РСР, «Земля, її надра, води, ліса, заводи, фабрики, рудники, залізничний, водний та повітряний транспорт, банки, засоби звязку, створені державою великі сільськогосподарські підприємства (совгоспи, машино- тракторні станції і т.п.), а також комунальні господарства та основний житловий фонд у містах та промислових пунктах є державною власністю…». Тобто, у 1945 році законодавство УРСР (на території якої мешкали батьки позивача) не передбачало право приватної власності на землю. Земля була націоналізована. Згідно ст.. 5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991р., - не підлягають поверненню (компенсації) будівлі та інше майно, що було націоналізовано (муніципалізовано) на підставі відповідних нормативних актів. Таким чином, доводи позивача, що спірна земля перебувала у приватної власності його батьків і не була націоналізована та вилучена у 1945 році, не зайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_22 щодо визнання права власності в порядку спадкування не обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним та скасування рішення міськвиконкому Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754, визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.06.2002 р. № 3-1991, договору купівлі продажу від 26.06.2006 р., договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. № 6736, суд керувався наступним: позивачка ОСОБА_22 мотивувала свої вищевказані позовні вимоги тим, що були порушені її права, а саме, майно стосовно якого було прийнято рішення міськвиконкому, укладені договори купівлі продажу та було видано свідоцтво про право власності, повинно було належати їй в порядку спадкування. Однак, в ході судового розгляду було встановлена необґрунтованість її позовних вимог щодо права власності. Інших підстав для оспорювання рішення міськвиконкому, свідоцтва про право власності та договорів купівлі продажу, позивачкою не наведено.

Враховуючи вищенаведене, суд

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213,215, 224, 225, 226 ЦПК України, 1216, 1217, 1220, 1223 ЦК України, ст.. 6 Конституції Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 02.12.1936 р., ст.. 5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991р.,

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування рішення міськвиконкому Ренійської міської ради від 27.06.2002 р. № 243, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.07.2002 р. № 754, визнання недійсним договору купівлі продажу від 17.06.2002 р. № 3-1991, договору купівлі продажу від 26.06.2006 р. № 3-2113, договору купівлі продажу від 15.11.2001 р. № 6736 та про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок, масло бійку, млин, водокачку, які розташовані по вул.. Пушкіна, 1 в м. Рені Одеської області відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін