Справа №2-256/10 02.12.2010 02.12.2010 02.12.2010
Справа № 22ц-8432 /10 Головуючий у 1-й інстанції Горбенко С.А.
Категорія 53 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Величковській В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до субєкту підприємницької діяльності (далі-СПД) ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку та покладення обовязку видати трудову книжку,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до СПД ОСОБА_3 про стягнення 3390 грн. заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Він зазначав, що працював у підприємця з 24 листопада 2008 року по 17 березня 2009 року водієм. Його заробітна плата складала 900 грн. на місяць, за пятиденний робочий тиждень, за роботу з 8 ранку до 17 вечора. Проте фактично він працював понад встановлені норми, але оплату роботи в надурочний час його не проведено. Не видана йому своєчасно й трудова книжка.

Уточнюючи позовні вимоги позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а також зобовязати відповідача повернути йому трудову книжку.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2010 року позов задоволено частково. Відповідача зобовязано повернути позивачу трудову книжку. На його користь стягнуто 248 грн. заробітної плати за березень 2009 року. В решті позовних вимог відмовлено. Додатковим рішенням цього ж суду розподілені судові витрати. З відповідача на користь держави стягнуто 137 грн. судового збору та витрат на інформаціно технічне забезпечення розгляду справи, а з позивача 68 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити нове рішення про стягнення 3390 грн. зарплати , 8880 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 50 000 грн. моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював за трудовим договором з 24 листопада 2008 року по 16 квітня 2009 року у СПД фізичної особи підприємця ОСОБА_3 водієм. Згідно трудового договору йому встановлена заробітна плата у 900 грн. на місяць, але не менше визначеного законодавством мінімуму.

Режим роботи за договором встановлювався з 8 до 17 години, з перервою на один час. Разом з тим, договором (п. 4) передбачалося можливість розподілу робочого дня на частини та встановлення сумарного обліку робочого часу за певний період, але за умов, що тривалість робочого часу не повинна перевищувати у вибраному періоді 40 годин на тиждень. 3 березня 2009 року, сторони уклали доповнення до трудового договору, визначивши оплату праці за виконання робіт з 8 до 12 години в розмірі 450 грн.

Дослідивши докази у справі суд встановив, що за березень 2009 року позивачу заробітна плата виплачена не була. У звязку з чим, суд, виходячи з умов договору та пропорційно відпрацьованого робочому часу, стягнув з відповідачки на користь позивача 248 грн.

Відповідачка рішення в цій частині не оскаржила, погодившись тим самим з такими висновками суду.

Також встановивши, що позивачу не видана трудова книжка при звільненні, суд обґрунтовано зобовязав відповідачку повернути ОСОБА_2 цю трудову книжку.

Виходячи з викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в указаній частині.

Доводи апелянта про необґрунтованість відмови в стягненні іншої (крім визначеної судом) заборгованості по заробітній платі не можуть бути взяті до уваги. Так, позивачем не надано достовірних та допустимих доказів того, що заробітна плата йому не виплачувалася за період з листопада 2008 року по лютий 2009 року. Висновки суду підтверджуються змістом первісної позовної заяви ОСОБА_2 Як виходить з позовної заяви та його пояснень в судовому засіданні, він первісно ставив питання про виплату заробітної плати за роботу в надурочний час, і лише в судовому засіданні додатково просив про стягнення заборгованості по заробітній платі визначеної договором.

Щодо стягнення заробітної плати в надурочний час, то позивачем ці вимоги також не обґрунтовані. Зокрема, ним не надано розрахунку його вимог, в тому числі й в апеляційній скарзі. Не вказано конкретно часу і місця проведення таких робот. Тоді як згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає позовні вимоги в межах наданих сторонами доказів. З подорожних листів, які надані відповідачем, не вбачається, що позивач працював більше ніж 40 годин на тиждень.

Посилання апелянта на відсутність свідків отримання ним заробітної плати не можна взяти до уваги, оскільки виплата заробітної плати не є публічною дією. Щодо підробки відповідачем платіжних документів, то факт такої підробки може визначатися лише вироком, якого немає.

Не можуть бути взяті до уваги й послання апелянта відносно моральної шкоди.

Позовні вимоги про відшкодування 50 000 грн. моральної шкоди за заявою позивача залишені ухвалою суду від 12 січня 2010 року без розгляду. Після вказаної ухвали, позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами, тобто вимогами про стягнення моральної шкоди позивач не надавав. Тому питання про стягнення моральної шкоди в апеляційному порядку вирішено бути не може.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На вказані обставини справи та вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України суд уваги не звернув, а тому необґрунтовано відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску строку на звернення до суду за захистом своїх прав.

За вказаного колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності з п. 3 ч.1 ст. 309 ЦПК України в цій частині необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи з вимог ст. 117 КЗпП України, розміру середнього заробітку позивача та незначної по відношенню до середнього заробітку суми невиплаченої заробітної плати, колегія суддів вважає,що на користь позивача необхідно стягнути 1500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Таку суму колегія суддів вважає достатньою сумою відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Ухвалюючи рішення в цій частині, колегія суддів бере до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" (п.20) про те, що при визначенні відшкодування (середнього заробітку за час затримки розрахунку) необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інші обставини.

Щодо судових витрат, то вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, як це передбачено ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь держави необхідно стягнути 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та на користь позивача 172 грн. витрат на проведення експертизи (пропорційно задоволеним вимогам).

Таким чином, рішення суду у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та додаткове рішення суду підлягають скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 88, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2010 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та додаткове рішення цього ж суду від 22 вересня 2010 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з субєкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 172 грн. витрат на проведення експертизи, та в дохід держави 51 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В інший частині рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: