Справа №2-05-31/10 20.05.2010 20.05.2010 20.05.2010
Провадження №22ц-3503/10
Справа № 22ц-3503/10 Суддя першої інстанції: Терентьєв Г.В.
Категорія 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

20 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6,

третьої особи ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2010 року

за позовом

відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» (далі ВАТ «Ерсте Банк») до ОСОБА_4, ОСОБА_5, тертя особа ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и л а:

В липні 2009 року ВАТ «Ерсте Банк» (зараз перейменований у ПАТ «Ерсте Банк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним.

Позивач зазначав, що 14 вересня 2007 року уклав з ОСОБА_4кредитний договір. З метою забезпечення умов цього договору між банком (заставодержатель) та ОСОБА_4(заставодавець) було укладено договір застави, за яким заставодавець передав у заставу банка належний йому на праві власності автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC, 2006 року випуску. В подальшому банку стало відомо, що 20 серпня 2008 року ОСОБА_4без згоди банку продав заставлений автомобіль за 100 грн. ОСОБА_5за договором купівлі-продажу, що зареєстрований на товарній біржі.

Посилаючись на те, що вказана угода суперечить вимогам п. 3.1.3 договору застави, оскільки ОСОБА_4 не мав права відчужувати транспортний засіб без згоди банку, ст. 17 Закону України «Про заставу», позивач просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля недійсним як такий, що суперечать вимогам закону, та повернути сторони в первісний стан.

Рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2010 року, з урахуванням додаткового рішення від 9 квітня 2010 року, позов ВАТ «Ерсте Банк» задоволено. Постановлено визнати недійсним договір № 5868 від 20 серпня 2008 року купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля SKODA SUPERB CLASSIC, 2006 року випуску, укладеного між ОСОБА_4і ОСОБА_5, та зобовязати ОСОБА_5повернути спірний автомобіль ОСОБА_4 Крім того, суд стягнув з ОСОБА_4на користь ОСОБА_5100 грн., а також розподілив судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі вмежах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 14 вересня 2007 року ВАТ «Ерсте Банк» уклав з ОСОБА_4кредитний договір. З метою забезпечення умов цього договору між банком та відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір застави, за яким останній передав у заставу банка належний йому на праві власності автомобіль SKODA SUPERB CLASSIC, 2006року випуску.

Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 14 вересня 2007 року. (а.с. 11-13).

Згідно правил ст. 17 Закону України «Про заставу» заставодавець зберігає право розпорядження майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати майно тільки за згодою заставодержателя.

Про можливість відчуження боржником предмету обтяження за згодою обтяжувача, якщо таке передбачено законом або договором, зазначено також в ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі Закон).

Відповідно до п. 3.1.3 договору застави транспортного засобу, укладеного ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_4, заставодавець зобовязаний не здійснювати відчуження предмета застави або інше розпорядження без письмової згоди заставодержателя.

Отже, ОСОБА_4мав певні обмеження щодо розпорядження спірним автомобілем.

Однак, 20 серпня 2008 року він без згоди банка продав заставлений автомобіль ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу, що зареєстрований на Універсальній біржі «Південь».

За такого суд дійшов обґрунтованого висновку, що договір купівлі-продажу заставленого автомобіля, укладений без отримання попередньої письмової згоди банку, є таким, що суперечить вимогам закону, у звязку з чим є недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Тому правильно задовольнив позовні вимоги ВАТ «Ерсте Банк».

Доводи апелянта про те, що суд не правильно застосував наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, не зясувавши питання добросовісності набуття ним автомобіля, не заслуговують на увагу, оскільки предметом позову є визнання правочину недійсним, а не витребування майна від добросовісного набувача, при розгляді якого й зясовуються обставини добросовісності чи недобросовісності набувача майна.

Відповідно до обраного позивачем способу захисту і ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобовязана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Такий наслідок недійсності правочину реституція настає незалежно від наявності вини сторін правочину в тому, що правочин є недійсним. Майно повертається стороні, яка передала його за недійсним правочином, лише тому, що правочин визнано недійсним і добросовісність сторони, яка набула майно за таким правочином, до уваги не береться.

До того ж, як передбачено ст. 10 Закону, у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Оскільки на час укладення спірної угоди автомобіль був предметом обтяження у звязку з внесенням відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, покупця ОСОБА_5 не можна вважати добросовісним набувачем цього майна, а тому його доводи про необізнаність стосовно обтяжень спірного майна не мають значення для вирішення спору.

Апеляційний суд не дає оцінку правильності стягнення на користь ОСОБА_5 вартості спірного автомобіля, оскільки таких доводів апеляційна скарга не містить.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_5про відсутність даних у ДАІ щодо обтяжень спірного автомобілю, оскільки нормативно-правовими актами не передбачено внесення таких відомостей в обовязковому порядку.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 24 лютого 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуюча: Судді: