Справа № 22ц-8065/10 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Категорія: 50 Доповідач: Каблак П.І.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

при секретарі: Луньо К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Опікунська рада при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 відносно її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду відповідачка оскаржила в апеляційному порядку. Зазначає, що вона не отримувала повісток на слухання справи, суд безпідставно позбавив її права зібрати докази, які мають значення для вирішення справи, зокрема характеристики та інші документи, які б підтверджували об'єктивну неможливість часто бачитись з сином. На думку апелянта, її чоловік в інтересах якого був поданий позов, не знає про існування даної цивільної справи. Стверджує, що районний суд не встановив в чому полягає її ухилення від виконання батьківських обов'язків, не звернув увагу, що позивач, батько дитини, відгороджував сина від її уваги та не давав їй можливості спілкуватися та зустрічатися з ним. Просить скасувати винесене по справі рішення та постановити нове, яким у позові відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Як вбачається з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Таким чином, районний суд вірно виходив з того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться станом здоров'я дитини, її навчанням, не відвідує дитину, таким чином не спілкується з сином в обсязі необхідному для його самоусвідомлення. Наведене підтверджується зібраними по справі доказами, поясненнями самої відповідачки, поясненнями неповнолітнього ОСОБА_3, даними спеціалісту по охороні дитинства адміністрації Закритого адміністративного територіального управління освіти Скалистий Мурманської області від 21.01.2005 року, за місцем проживання неповнолітнього, представником позивача - ОСОБА_4 та іншими доказами.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка при першій можливості залишає усі справи та зустрічається з сином, надсилає кошти на утримання сина і таким чином виконує свої батьківські обов'язки, оскільки вона повинна надавати зазначену матеріальну допомогу у будь-якому випадку, однак крім такої, вона повинна цікавитись духовним розвитком дитини, виявляти інтерес до внутрішнього світу дитини, створювати умови для навчання і отримання дитиною освіти та інше. Розлучення сторін, та проживання сина разом з батьком, догляд відповідачкою хворої матері, не можуть самі по собі сприяти звільненню від покладеного на неї обов'язку піклуватися про фізичний, моральний та духовний розвиток дитини.

Колегія суддів негативно сприймає покликання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що колишній чоловік чинить їй перешкоди у зустрічах з сином, оскільки з матеріалів справи вбачається, що останній раз вони спілкувались ще в 2007 році, будь-яких доказів, що вона приїжджала до сина в селище Оленя Губа Мурманської області чи у м. Львів при перебуванні його у бабусі ОСОБА_4 і при цьому колишній чоловік чинив їй перешкоди у зустрічі з дитиною, апелянт суду не представила, таких доказів не встановила і колегія суддів. Відповідачка могла прикласти зусилля, щоб зустрічатись з сином частіше, однак таких не вчиняла.

Доводи апелянта про те, що районний суд не надав їй можливість зібрати докази, які мають значення для вирішення справи, зокрема характеристики та інші документи, які б підтверджували об'єктивну неможливість часто бачитись з сином не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання 6 серпня 2009 року, мала можливість належним чином підготуватись до нього, однак жодних доказів, що спростовували б позовні вимоги вона не подала, при цьому таких не долучила до апеляційної скарги та не подала в засіданні апеляційної інстанції. Слід звернути увагу на те, що ОСОБА_1 не спроможна була навіть вислухати прийняте районним судом рішення, яке безпосередньо стосується її прав та обов'язків, покинувши зал судових засідань, після виходу суду до нарадчої кімнати, хоча таке рішення було проголошено через 12 хвилин, після виходу до нарадчої.

Якщо ОСОБА_1 змінить свою поведінку по відношенню до сина та зміняться обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав, вона вправі звернутися до суду з позовом про їх поновлення, згідно вимог ст. 169 СК України.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги, висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 серпня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

Кіт І.Н.