АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5046/11 Справа № 22ц-1217/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Михайловської С.Ю.

суддів Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.

при секретарі Кононенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2009 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2009 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення часток в праві спільної сумісної власності, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та визначено частки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р. в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 рівними. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати, посилаючись на його необґрунтованість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та направити справу на новий розгляд.

Перевіривши матеріали справи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК України суд першої інстанції не врахував та задовольняючи позов виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 матері позивачки, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1998 р. 07.05.2003 р. ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй ? частину вказаної квартири. Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_3 позивачка по справі, як дочка спадкодавця. У передбачений законом строк ОСОБА_3 звернулась до 2-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак, отримати свідоцтво про право на спадкову частину квартирі не може, оскільки у свідоцтві про право власності від 29.04.1998 р. не визначені частки співвласників.

Пославшись на ч. 2 ст.370, 529 ЦК України (в редакції 1963 р.), суд першої інстанції визначив частки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р. в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_1 рівними та визнав за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р.

Але з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна.

Обґрунтовано пославшись на ч.2 ст.370 ЦК України, яка передбачає, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, суд першої інстанції, в супереч вимогам ст.ст. 3, 27-31ЦПК України, вирішив питання про права особи, яка не є стороною процесу та у звязку із смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності та визначив частку померлої ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру),

Також, визначивши частки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру), суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка просила лише визначити розмір частки спадкодавця ОСОБА_7 у зазначеній квартирі. Проте, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах вимог, що були заявлені особою.

Застосувавши ст.529 УК України (в редакції 1963 р., що діяв на час виникнення правовідносин), яка передбачає, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти, той з подружжя, який його пережив та батьки померлого, суд першої інстанції не врахував, що на час смерті ОСОБА_7 спадкоємцем першої черги була, крім ОСОБА_3, також друга дочка померлої - ОСОБА_8 - мати відповідача ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України (1963р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Статтею 548 ЦК України передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено, що мати відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_8, прийняла спадщину після померлої матері ОСОБА_7 шляхом прийняття участі у її похованні (надавала гроші) та фактичним прийняттям частини особистих речей померлої ОСОБА_7 Дані обставини у судовому засіданні підтвердили як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3

Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 в рівних частках є ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 померла 01 липня 2007 р. Відповідач ОСОБА_9 є спадкоємцем після її смерті, до якого перейшли права на прийняту ОСОБА_8 спадщину, відповідно до ст.551 ЦК України.,

Враховуючи, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29.04.1998 р., квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а ч.2 ст.370 ЦК України передбачено, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. ОСОБА_3, як одній з двох спадкоємців першої черги за законом, належить 1/8 частина в квартирі АДРЕСА_1.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.309 ЦПК України, частковому скасуванню з прийняття нового рішення в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2009 року в частині визнання частки ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, померлої 07.05.2003 р. в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_3 рівними скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2009 року в частині визнання за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р. змінити та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7, померлої 07 травня 2003 р.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двох місяців.

Судді