Справа №22-ц-2866/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа виконавчий комітет Сумської міської ради,

про визнання чоловіком та дружиною, визнання спільної власності на земельну ділянку, визнання права власності на ? частину домоволодіння, -

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, який уточнив під час судового розгляду справи, про визнання його та ОСОБА_2 дружиною та чоловіком з 30.03.1999 року по 14.06.2003 року, визнання права спільної власності в рівних частинах по ? за ним та відповідачкою на земельну ділянку площею 0,0797 га, розташовану по пров. 2-му Перекопському, 3 в м. Суми, та житловий будинок, що складається з підвального приміщення, двох поверхів і мансарди, всього загальною площею 240, кв. м.

Свої вимоги мотивував тим, що він перебував у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_2, зареєстрували шлюб 14.03.2003 року. Під час перебування у шлюбі ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку площею 0,0797 га по пров. 2-му Перекопському, 3 в м. Суми, де вони збудували житловий будинок, але в експлуатацію він не зданий, свідоцтво про право власності на будинок не отримано. Сімейні відносини між ними зіпсувалися і відповідачка відмовляється здавати будинок в експлуатацію, має намір його продати. Позивач вважає, що даний житловий будинок є спільною власністю подружжя, просив задовільнити позов.

Рішенням суду від 27 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_3 право на 39/100 частини обєкту незавершеного будівництва (домоволодіння), розташованого по провулку 2-му Перекопському, 3 м. Суми і складається з будинку літ. «И-ІІ», воріт № 1, хвіртки № 2, огорожі № 3-4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі у сумі 2424 грн. 86 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Вважає, що рішення суду є незаконним, у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи. При визначенні частки домоволодіння, збудованої нею до укладення шлюбу, суд врахував лише пояснення відповідача, залишив поза увагою її пояснення про вартість придбаних будівельних матеріалів, обсяг виконаних робіт по будівництву до шлюбу, розмір коштів вкладених нею у будівництво.

Крім того, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва і прийняття його в експлуатацію або з моменту його державної реєстрації, але будинок не приймався в експлуатацію, на нього відсутня проектна документація, права власності на нього не зареєстроване, тому відповідач не набув права власності на частку домоволодіння. Зазначала, що суд не мав права розглядати спір щодо самовільного будівництва.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта та адвоката ОСОБА_5, підтримавших скаргу, заперечення позивача, вважавшого рішення суду законним та обґрунтованим, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідачка ОСОБА_2 29.12.2001 року за договором купівлі-продажу придбала жилий будинок № 3 по провулку Другому Перекопському у м. Суми, будинок розташований на земельній ділянці площею 797 кв.м.

20.06.2002 року вона отримала в установленому порядку дозвіл на будівництво 2-х поверхового будинку замість старого будинку, який придбала (дозвіл виданий позивачці на прізвище ОСОБА_6 її дошлюбне прізвище).

14.06.2003 року сторони зареєстрували шлюб.

Відповідачка приватизувала земельну ділянку одержавши державний акт на право власності на землю від 17.12.2003 року.

Позивач вважає, що новостворений будинок та земельна ділянка за зазначеною адресою є спільним подружнім майном, яке набувалося як під час проживання сторін у фактично шлюбних відносинах з 2000 року, так і під час проживання в зареєстрованому шлюбі, та просив визнати за ним право на ? частку у земельній ділянці та у побудованому будинку на підставі ст. 331 ЦК України.

Суд першої інстанції частково погодився з доводами позивача та визнав право за ним на 39/100 обєкту незавершеного будівництва, внаслідок того, що будинок не прийнятий у експлуатацію та не зареєстрований у БТІ.

Проте з висновком судового рішення не можна погодитися оскільки рішення постановлене з порушенням норм матеріального права та висновки суду не відповідають обставинам справи, що згідно п.п 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України тягнуть скасування рішення суду з постановленням нового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом вважається завершене чи незакінчене спорудження житлового будинку, будівлі, споруди без належного дозволу і належно затвердженого проекту.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про основи містобудування» до забудови можна приступати при наявності дозволу на виконання будівельних робіт, який надається інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на підставі проектної документації на будівництво, погодженої та затвердженої в порядку, визначеному Законом України «Про планування і забудову території».

При недотриманні забудовником зазначених вимог, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно не виникає (ст. 376 ч. 2 ЦК України).

При розгляді справи суд першої інстанції зясував, що спірний будинок побудований без дозволу на проведення будівельних робіт, не прийнятий в експлуатацію та не зареєстрований у БТІ.

За таких обставин у сторін не виникло право власності на будинок, а тому в суду не було підстав для задоволення позову.

Крім того судовим рішенням відмовлено у позові щодо визнання права власності на частку земельної ділянки з підстав, що вона є особистою власністю відповідачки.

При цьому судом не враховано, що право на земельну ділянку для позивача є похідним від права на будинок і при виникненні у нього права на частку будинку у позивача виникає право на відповідну частку земельної ділянки, а тому з доводами суду в цій частині рішення погодитися не можна, та рішення суду слід скасувати в цій частині та відмовити у позові оскільки позивачем не доведено право власності на будинок.

Виходячи з того, що в задоволенні позову повністю відмовлено, за ст. 88 ЦПК України не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним судові витрати.

В іншому рішення суду відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. п.п 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року в даній справі скасувати в частині вирішення спору про визнання права власності на частку домоволодіння та земельної ділянка та стягнення судових витрат та відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову в цій частині.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -