№ 2-152/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2010 року Володимирецький районний суд Рівненської області в

складі головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Кладько Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 Зденека,

представника позивача ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» - ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_7,

представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ «ТНТ» - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3», ОСОБА_1 Зденека до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ВАТ «ТНТ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТНТ ОСОБА_3» та ОСОБА_1 Зденек звернулись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №99/01 Б, укладеного 22 серпня 2007 року між ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» та ОСОБА_7, та витребування майна - простих іменних акцій ВАТ «ТНТ» загальною кількістю 292931 шт. з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

В обгрунтування позовних вимог позивач та представник позивача пояснили, що вказаний договір був укладений всупереч вимогам п.7.25 Статуту Товариства без погодження Загальних зборів учасників ОСОБА_2. Крім того, вказаний договір укладено внаслідок зловмисної домовленості представника продавця з покупцем. У зв'язку з викладеним, вважають, що договір є недійсним, і акції, набуті ОСОБА_7 за цим договором, незаконно в подальшому відчужені ОСОБА_5 Просили визнати договір купівлі-продажу №99/01Б від 22.08.2007 року недійсним, витребувати майно - прості іменні акції ВАТ «ТНТ» з чужого незаконного володіння ОСОБА_5

Відповідач ОСОБА_7 визнав позовні вимоги, пояснив, що він дійсно придбав за рахунок власних коштів акції ВАТ «ТНТ», які в подальшому відчужив ОСОБА_5 Договір купівлі-продажу акцій був укладений без погодження Загальних зборів ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3», тому вважає за можливе задоволити позов.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив проти позову, пояснив, що оспорювана угода є законною, будь-яких порушень при її укладенні не було допущено. Доказів зловмисної змови представників продавця та покупця позивачі не надали, вимоги Статуту ОСОБА_2 не були порушені, оскільки для укладення угод на суму до 50000 грн. згода Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю не потрібна. Спір з приводу визнання договору купівлі-продажу недійсним є штучним спором між учасниками ОСОБА_2 ОСОБА_1 Зденеком та ОСОБА_7 з метою незаконного заволодіння корпоративними правами та майном ВАТ «ТНТ». Вважає, що ОСОБА_5 законно набув право власності на цінні папери - акції ВАТ «ТНТ», і підстав для їх витребування, у останього не має. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача ОСОБА_9 акціонерного товариства «ТНТ» заперечив проти позову, пояснив, що оспорюваний договір купівлі-продажу цінних паперів відповідає вимогам чинного законодавства, укладений із дотриманням всіх передбачених норм та приписів, тому підстав для визнання його недійсним немає. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, у відповідності до ст.60 ЦПК України обов'язок доказування обставин, на яких ґрунтується позов чи заперечення до нього, покладається на сторони.

Разом з тим, позивачами не надано достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Як вбачається зі ст..215 Цивільного Кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Зі змісту ст.ст.655, 691, 692 ЦК України вбачається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТНТ ОСОБА_3» в особі заступника директора ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу №99/01Б за умовами якого продавець - ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» продало а ОСОБА_7 (покупець) купив цінні папери - прості іменні акції ВАТ «ТНТ» в кількості 292931 шт. за 33245 грн.

При цьому ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» на час укладення договору купівлі-продажу було власником вказаних акцій, що підтверджується письмовими доказами, в т.ч. витягом з реєстру.

Предмет договору - акції - були передані покупцеві в день підписання договору, що підтверджується актом приймання-передачі акцій від 22 серпня 2007 року, який підписано сторонами договору, кошти за придбані цінні папери в сумі 33245 грн. повністю надійшли в касу ОСОБА_2, що підтверджується прибутковим касовим ордером №64 від 17.09.2007 року.

Представник продавця діяв на підставі доручення, виданого 22.08.2007 року посадовою особою - директором ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3». Вказане доручення відповідає вимогам ст.246 ЦК України.

У відповідності до ст.239 ЦК України правочини, вчинені представником, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Твердження позивачів про те, що ОСОБА_3 при укладенні оспорюваного договору діяв з перевищенням повноважень довірителя, не підтверджені жодними доказами, оскільки текст довіреності будь-яких обмежень повноважень повіреної особи не містить, будь-яких інших письмових угод щодо обсягу повноважень представника суду не надано.

Доводи про те, що дії представника вчинено з порушенням вимог Статуту ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» спростовуються іншими доказами по справі. Так, зі ст.145 ЦК України, ст.ст.41, 58,59 Закону України «Про господарські товариства» вбачаться, що вищим органомтовариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників, у товаристві створюється виконавчий орган, який здійснює поточне керівництво його діяльністю, повноваження керівних органів товариства, в т.ч. загальних зборів та виконавчого органу визначаються нормами чинного законодавства та Статутом товариства.

У відповідності до пп..7.16-7.21 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ТНТ ОСОБА_3» виконавчим органом вказаного Товариства є директор, який вирішує всі питання діяльності Товариства в межах наданих йому повноважень. Як вбачається зі змісту п.7.21 Статуту, укладення угод на суму до 50000 грн. погодження з Загальними зборами учасників Товариства не потребує, і відноситься до компетенції виконавчого органу. В своїх поясненнях суду ОСОБА_7 підтвердив, що будучи директором ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» він неодноразово укладав різноманітні договори - купівлі-продажу, оренди, позики, застави і т.ін. на суму до 50000 грн. без будь-якого узгодження із загальними зборами учасників товариства.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ціна оспорюваного договору купівлі-продажу складає 33245 грн., суд вважає, що правочин вчинено продавцем в межах наданих повноважень, з дотриманням інших істотних умов, і породжує для ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» правові наслідки, передбачені договором і законом.

Доводи позивачів про наявність зловмисної змови представників сторін, що у відповідності до ст.232 ЦК України тягне за собою недійсність правочину, також будь-якими доказами не підтверджені.

Так, як вбачається з п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Разом з тим, судом встановлено, що представник ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» діяв на підставі належного доручення від імені та в інтересах Товариства.

Так, будучи допитаним як свідок, ОСОБА_3 пояснив суду, що укладаючи договір купівлі-продажу цінних паперів, він діяв виключно в інтересах Товариства, для його збереження; будь-яких домовленостей на шкоду інтересам Товариства між ним та ОСОБА_7 укладено не було. Аналогічні пояснення дав суду відповідач ОСОБА_7

Позивачами не надано доказів заподіяння Товариству з обмеженою відповідальністю «ТНТ ОСОБА_3», як стороні у договорі купівлі-продажу, будь-яких несприятливих наслідків внаслідок укладення оспорюваного правочину представником ОСОБА_3, як і доказів наявності в його діях умислу на заподіяння таких наслідків.

Про відсутність зловмисної домовленості між учасниками оспорюваного правочину на думку суду свідчить також і та обставина, що за зверненням ОСОБА_1 Зденека щодо порушень, допущених при укладенні договору №099/01Б від 22.08.2007 року прокуратурою Володимирецького району 13.11.2008 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно посадових осіб ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3» на підставі ст.6 п.2 КПК України за відсутністю в їх діях ознак складу злочину.

Таким чином, будь-яких доказів недотримання вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину в силу ст.203 ЦК України, суду не надано, підстав для визнання вказаного правочину недійсним у відповідності до ст.ст.215, 232 ЦК України, в також з інших підстав, передбачених чинним законодавством, судом не встановлено, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 145, 203, 215, 218, 220, 229, 230, 232, 237, 239, 241, 245, 655-657 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 15, 60, 208, 209, 212 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ", суд -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 «ТНТ ОСОБА_3», ОСОБА_1 Зденека відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

С У Д Д Я :