Справа №22ц-599 Головуючий у 1 інстанції: Гірник Т.А.
Категорія:25 Доповідач: Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Монастирецького Д.І., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Глинському О.А.,

з участю представника відкритого акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відкритого акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним рішенням суду частково задоволено позов ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант (далі - ВАТ) про стягнення страхового відшкодування, матеріальної і моральної шкоди Вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки страхове відшкодування в сумі 220465 грн. 28 коп, інфляційні нарахування в сумі 17857 грн. 70 коп, три проценти річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 5236 грн. 68 коп., пеню в сумі 39684 грн. 60 коп. та судові витрати в сумі 1820 грн., а всього 285064 грн. 26 коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник відповідача. В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. При цьому посилається, що суд порушив право відповідача на захист та принцип змагальності сторін, оскільки не повідомив відповідача про розгляд справи 20.11.2009 року, не направив йому доповнень і уточнень позову. Вважає безпідставним висновок суду про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки 22.12.2009 року представником відповідача подано лист про відкликання листа щодо відмови у виплаті страхового відшкодування. Зазначає, що зупинення досудового слідства на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України не виключає вини страхувальника, і що сторонами було погоджено невиплату відшкодування в разі зупинення досудового слідства за відсутності вини страхувальника. На думку апелянта, на правовідносини сторін не поширюються положення ст.625 ЦК України. Також вважає невірним розрахунок пені, оскільки після 6.02.2009 року із врахуванням спливу двох місяців з моменту зупинення досудового слідства протягом 22 робочих днів відповідач мав провести вилату страхового відшкодування в розмірі 70% від страхової суми, однак дані строки позивачкою при розрахунку не враховано. Просить скасувати рішення та закрити провадження в справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ВАТ „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант - ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, що аналогічні її доводам, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про заперечення вимог скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 2 липня 2008 року ОСОБА_2 строком на один рік уклала з відповідачем по справі договір добровільного страхування автомобіля „Фольксваген Туарег реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. Страховим випадком у договорі визначено викрадення автотранспортного засобу. Загальна страхова премія встановлена договором у розмірі 350000 грн. Згідно з договором в разі незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом, при порушенні кримінальної справи, виплата проводиться в розмірі 30% страхового відшкодування, а решта, 70%, за вирахуванням франшизи, не раніше, ніж через два місяці, по закінченню досудового слідства. Стахувальник має передати Страховику технічний паспорт і повний комплект оригінальних ключів, здійснити документальну передачу прав власності на транспортний засіб від власника до страховика. (а.с.16,17)

Загальна страхова премія 24738 грн. повністю сплачена страхувальником до 2.10.2008 року. (а.с.19)

26.09.2008 року настав страховий випадок - застрахований автомобіль був викрадений невстановленими особами в м.Львові біля будинку №106 по вул.Кн.Ольги. Про факт викрадення автомобіля страхувальник повідомив правоохоронні органи. 3.10.2008 року СВ Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області по факту викрадення автомобіля порушено кримінальну справу, і 3.12.2009 року досудове слідство у справі зупинено на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України. Ключ від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу вилучені при огляді місця події та долучені до матеріалів справи. (а.с.20, 22, 24)

Страхувальник ОСОБА_2 повідомила страховика в обумовлені договором строки, що настав страховий випадок, та з 2.12.2008 року до 15.01.2009 року отримала 30 % страхового відшкодування в сумі 94534 грн. 42 коп. (а.с.26-27)

18.02.2009 року страховиком відмовлено страхувальнику у виплаті 70% страхового відшкодування з посиланням на те, що виплата такого проводиться у разі відсутності вини страхувальника при незаконному заволодінні транспорним засобом, та на те, що в заяві на страхування ОСОБА_2 не вказувалось про наявність лише одного ключа від транспортного засобу. (а.с.29-30)

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Статтею 988 ЦК України встановлено, що страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; 3) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно з положеннями ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Аналогічні положення закріплено в ст.ст. 20, 25 Закону України "Про страхування".

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з встановлених фактичних обставин справи, враховуючи те, що зупинення досудового слідства, коли не встановлено особу, яка вчинила злочин (п.3 ч.1 ст.206 КПК України), не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, та, що при укладенні договору страхування комплектність ключів від транспортного засобу, зокрема їх кількість, сторонами не перевірялась та не обумовлювалась, місцевий суд дійшов правильного висновку, що відповідно до статтей 20, 25 Закону України "Про страхування", ст.ст. 625, 979, 982, 988, 991, 992 ЦК України відповідач зобов'язаний сплатити залишок страхового відшкодування відповідно до договору з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми та пеню.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що зупинення досудового слідства на підставі п.3 ч.1 ст.206 КПК України не виключає вини страхувальника, і, що сторонами було погоджено невиплату відшкодування в разі зупинення досудового слідства за відсутності вини страхувальника, як на підтвердження правомірності відмови у виплаті страхового відшкодування, не приймається до уваги, оскільки Законом України „Про страхування та Цивільним кодексом України не встановлено обмежень щодо вчасного отримання страховиком страхового відшкодування в звязку з зупиненням досудового слідства, таке покликання суперечить суті страхування, Закону України „Про страхування та нормам Конституції України.

Твердження апелянта про те, що на правовідносини сторін не поширюються положення ст.625 ЦК України, на думку колегії суддів, є безпідставним, так як стягнення з боржника, що порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, та індексація і проценти не є способами відшкодування збитків.

Також безпідставним є твердження апелянта про невірність розрахунку пені, з посиланням на те, що позивачкою при розрахунку не враховано обовязок відповідача провести вилату страхового відшкодування в розмірі 70% від страхової суми, після 6.02.2009 року із врахуванням спливу двох місяців з моменту зупинення досудового слідства, протягом 22 робочих днів по тому, оскільки відповідач не визнавав такого обовязку і надіслав позивачці відмову у виплаті страхового відшкодування.

Колегією суддів приймається до уваги і те, що відповідачем 22.12.2009 року відкликано лист про відмову у виплаті страхового відшкодування від 18.02.2009 року (а.с.117), що фактично свідчить про визнання відповідачем відсутності підстав для відмови у виплаті такого відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про не повідомлення про розгляд справи 20.11.2009 року не дають підстав для висновку про незаконність рішення, оскільки розгляд справи по суті 22.12.2009 року проведено з участю представника відповідача. (а.с.151)

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.308 , ст.ст.313-315 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника відкритого акціонерного товариства „Українська страхова компанія „Дженералі Гарант відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_4