Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк ТС,

Суддів - Стефлюк о.д. і Храпак н.м.,

При секретарі - Гачинській М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі (далі УПФ) на постанову Лановецького районного суду від 29 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до УПФ про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПФ, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування йому як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ (далі ЗУ № 2195-ІУ), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 2006 року до моменту звернення до суду, в сумі 3891,90 грн., та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої доплати і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Лановецького районного суду від 29 січня 2010 року позов частково задоволено і ухвалено: «Визнати дії УПФ щодо невиплати ОСОБА_1 підвищеної пенсії відповідно до вимог ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» протиправними.

Зобов'язати УПФ нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії за періоди з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня по 31 грудня 2008 року, з урахуванням виплачених у 2008 році сум відповідно до положень ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за рахунок сум бюджетних призначень, виділених на дані цілі».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Справа № 22ц-640 Категорія 44

Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_2 Доповідач ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши за матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд керувався тим, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 ЗУ №2195-ІУ і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства і грунтуються на матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2008 року йому було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в сумі 579,30 грн., в нарахуванні та виплаті такого в 2006 і 2007 роках було відмовлено з мотивів відсутності механізму розрахунку підвищення пенсій, а також, що у ст.6 ЗУ №1295-ГУ не вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел фінансування, та в якому процедурному порядку здійснюється їх призначення і виплата.

Статтею 6 ЗУ №2195-ІУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом "Про Державний бюджет України на 2006 рік" (зі змінами від 19.01.06 р.) дію ст.6 ЗУ №2195-ГУ було призупинено і питання щодо його конституційності Конституційним Судом України не вирішувалось. У зв'язку з цим відповідач не нараховував і не виплачував дітям війни, в т.ч. й позивачу, щомісячної доплати до пенсії. Проте, позивач за захистом своїх порушених прав у встановлені ч.2 ст.99 КАС України строки до суду не звернувся.

Пунктом 12 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст.6 ЗУ №2195-ІУ зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону. Проте рішенням Конституційного Суду України (далі КСУ) від 9 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п.12 ст.71 та ст. 111 ЗУ №489-У.

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» було змінено редакцію ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», проте рішенням КСУ від 22 травня 2008 року ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч.2 ст.З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи

з

місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вказаних обставин суд обгрунтовано прийшов до висновку, що позивачу з 9 липня по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни. Відмова в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю УПФ.

Правильним є висновок суду і щодо безпідставності позовних вимог щодо виплати позивачу вказаної підвищеної пенсії в 2006 році, оскільки така могла здійснюватись в межах чинних на той час законодавчих актів; та у 2009 році - оскільки Законом «Про Державний бюджет України на 2009 рік» це питання врегульовано.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Безпідставними є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Постанова суду відповідає вимогам чинних норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі відхилити.

Постанову Лановецького районного суду від 29 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області

ОСОБА_3