Справа №2-3806/10 14.12.2010
Провадження №22ц-8697/10
Державний герб України
Справа № 22ц 8697/10 Головуючий першої інстанції: Костюченко Г.С.
Категорія: 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М..,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Бобуйок І.Ф.,

за участю представників: позивача - ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5,

ОСОБА_6

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року, яке ухвалено за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 р. публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 14 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_5 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Договір), за умовами якого Банк передав ОСОБА_5 96070 швейцарських франків кредиту зі сплатою 9,99 % річних за користування кредитом до 11 серпня 2017 року за умови його повернення частинами щомісяця згідно графіку.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Договором 14 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_6 (поручитель) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед позивачем щодо повернення ОСОБА_5 сум за договором кредиту і зобовязався відповідати перед Банком солідарно в повному обсязі за невиконання останнім зобовязань за цім договором.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що ОСОБА_5 виконує свої зобовязання за Договором неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 14 квітня 2010 р. складає 91510 швейцарських франків (що еквівалентно 685611 грн. 70 коп.): 81659 швейцарських франків заборгованість за основним та простроченим кредитом, (що еквівалентно 611809 грн. 09 коп.), 8159,27 швейцарських франків по відсотках за користування кредитом (що еквівалентно 61130 грн. 89 коп.), 1691, 32 швейцарських франків пені (що еквівалентно 12671 грн. 72 коп.), Банк просив суд стягнути з відповідачів солідарно вказану заборгованість за договором, оскільки вимога позивача про дострокове повернення кредиту та погашення заборгованості залишилась без задоволення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 р. позов задоволено: постановлено стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку 685611 грн. 70 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі вказують на те, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом не взято до уваги обставини та наслідки визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 банкрутом, а тому просять рішення суду скасувати, провадження у справі - закрити.

У запереченні на апеляційну скаргу Банк зазначає про необґрунтованість доводів апеляційної скарги і просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 14 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_5 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі Договір), за умовами якого Банк передав ОСОБА_5 96070 швейцарських франків кредиту за умови сплати 9,99 % річних за користування кредитом та повернення суми кредиту з процентами до 11 серпня 2017 року частинами щомісяця згідно графіку.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Договором 14 серпня 2007 р. між Банком та ОСОБА_6 (поручитель) було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручився перед позивачем щодо повернення ОСОБА_5 сум за договором кредиту і зобовязався відповідати перед Банком солідарно в повному обсязі за невиконання останнім зобовязань за цім договором.

У звязку з неналежним виконанням позичальником умов Договору (несвоєчасного та не в повному обсязі погашення передбачених графіком сум) заборгованість за Договором станом на 14 квітня 2010 р. складає 91510 швейцарських франків (що еквівалентно 685611 грн. 70 коп.): 81659 швейцарських франків заборгованість за основним та простроченим кредитом, (що еквівалентно 611809 грн. 09 коп.), 8159,27 швейцарських франків по відсотках за користування кредитом (що еквівалентно 61130 грн. 89 коп.), 1691, 32 швейцарських франків пені (що еквівалентно 12671 грн. 72 коп.).

15 березня 2010 р. Банк направив відповідачам вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту, процентів та комісії, а також поточної заборгованості, яка залишилась без задоволення.

З урахуванням викладених обставин та положень ст. ст. 543, 554, 1050, 1054 ЦК України, суд обґрунтовано прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не врахував визнання приватного підприємця ОСОБА_6 банкрутом і не закрив провадження у справі , є помилковими, оскільки ґрунтуються на невірному тлумаченні норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Насамперед, питання щодо банкрутства вирішувалось відносно ОСОБА_6 (постанова господарського суду Миколаївської області від 22 січня 2010 р.), але не відносно позичальника ОСОБА_5 Також хибним є твердження апелянтів про те, що відношення за Договором виникли між банком та позичальником як фізичною особою-підприємцем, тому що спірний кредит отримано ОСОБА_5 як фізичною особою на споживачі цілі, позичальник мав право витратити кредитні кошті на власний розсуд, але таке не перетворює даний спір на господарський. Тому взагалі відсутні підстави для обговорення питання про закриття провадження у справі відносно позичальника.

Що стосується закриття провадження по справі відносно поручителя ОСОБА_6, то ст. 205 ЦПК України визначено виключний перелік підстав закриття провадження у справі, який не підлягає розширеному тлумаченню: 1) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; 2) набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою від позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 3) позивач відмовився від позову і відмова прийняті судом; сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом; 5) є рішення третейського суду, прийняте в межах його компетенції, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду або повернув справу на новий розгляд до третейського суду, який ухвалив рішення, але розгляд справи у тому самому третейському суді виявився неможливим; 6) померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) ліквідовано юридичну особу, яка була однією із сторін у справі.

Ухвалення постанови про банкрутство та затвердження ухвалою суду реєстру вимог кредиторів в порядку господарського судочинства не віднесено законодавством до підстав закриття провадження у справі, а тому не є перешкодою для вирішення даного спору по суті.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: