Справа №22-ц-840/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2010 року

у справі за позовом казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за проживання в гуртожитку,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 08 лютого 2010 року позов казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» 2153 грн. 62 коп., повернення судового збору 51 грн. та витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 250 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

15 червня 2009 року казенне підприємство «Шосткинський казенний завод «Зірка» ( далі КП ШКЗ «Зірка») звернулось до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути з ОСОБА_2 2 153 грн.62 коп. - заборгованості за проживання у гуртожитку ( ас.3, 32 ).

Судом першої інстанції встановлено і цих обставин сторони не заперечують, що до 01 березня 2009 року гуртожиток по вул. Миру, 7 у м. Шостці знаходився на балансі казенного підприємства «Шосткинського казенного завод «Зірка» (а.с.6).

В кімнаті № 11 названого гуртожитку мешкає позивачка з сином (а.с.5).

Станом на 01.03.2009 року борг позивачки за користування житловою площею та надані комунальні послуги складав 2453 грн. 62 коп., а станом на 19.11.2009 р. - 2 153 грн.62 коп. Суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки боргу 2153 грн. 62 коп. мають бути задоволені з урахуванням часткової його проплати (а.с.54-72).

Перевіряючи заперечення відповідача на заявлений позов щодо пропуску позивачем позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що такий строк не пропущений.

Зокрема, доводи відповідачки про те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності, суд визнав необгрунтованими. Керуючись ст.ст.257, 264 ЦК України суд виходив з того, що оскільки позивачкою проводились періодичні проплати боргу за користування житловою площею та за надані комунальні послуги з 01.04.2004 року (а.с.39), то цими проплатами вона визнавала свій борг і обов'язок, тому перебіг позовної давності переривається і строк позовної давності не може бути застосованим, а борг має бути стягнутий в повному обсязі.

Проте колегія суддів вважає такі висновки необгрунтованими, такими, що не відповідають обставинам справи та письмовим доказам у справі з наступних підстав.

З наданої позивачем копії особового рахунку ОСОБА_2 № 1107 вбачається, що станом на 01.02.2002 р. заборгованість відповідачки за користування житловою площею та за надані комунальні послуги складала 972 грн. 38 коп.

Також вбачається, що за період з 01.02.2002 р. по 01.04.2004 р. плата за користування житловою площею та за надані комунальні послуги щомісяця нараховувалась, але в цей період відповідачкою жодного разу не оплачувалась і в особовому рахунку, у графі «оплата», до цього часу позивач виставляє відповідачці оплату за названий період «0.00» ( ас.38 ).

Станом на 01.04.2004 р. відповідачці була нарахована заборгованість в розмірі 2056 грн. 51коп.

В той же час починаючи з 01.04.2004 р. і по час звернення позивача з позовом до суду відповідачка періодично, один раз в два або три місяці, вносила плату за користування житловою площею та за надані комунальні послуги, яка зараховувалась позивачем на поточні платежі (ас. 7-8, 38-39).

Станом на 01.06.2006 р. (початок перебігу позовної давності у справі) заборгованість складала 2050 грн.03 коп.

Станом на 08.02.2010 р. (день ухвалення рішення у справі) заборгованість складала 2000 грн. 62 коп. Визначаючи такий розмір заборгованості, який на 153 грн. не співпадає з висновком місцевого суду, колегія суддів виходить з того, що 19.11.2009 р. позивач уточнив розмір суми заборгованості, здавши до суду відповідну заяву, а відповідачка в цей же день, тобто 19.11.2009 р., оплатила заборгованість в сумі 153 грн. ( ас.32, 72 ). В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачка пояснила, що напередодні 19.11.2009 р. вона була в бухгалтерії відповідача, уточнила суму заборгованості і, не визнаючи боргу за 2002-2004 рр., визнала поточну заборгованість в сумі 153 грн., оплативши її 19.11.2009 р. (ас. 72).

В своїх запереченнях на позов відповідачка посилається на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем та затримками у виплаті заробітної плати на протязі 2002-2004 рр. вона не вносила плату за користування житловою площею та за надані комунальні послуги, але з квітня 2004 року почала оплачувати поточні платежі, не визнаючи боргу за 2002-2004 рр.

Таким чином колегія суддів вважає переконливими доводи відповідачки про пропуск позивачем позовної давності.

Такі доводи ОСОБА_2 підтверджуються і її особовим рахунком № 1107, з якого вбачається, що відповідач зараховував суми, які вносила ОСОБА_2, на погашення поточних платежів у період починаючи з квітня 2004 р., а висновок суду про те, що відповідачка періодично проплачувала суми заборгованості за минулі роки,- суперечать письмовим доказам у справі, зокрема, даними особового рахунку по кімнаті № 11 .

У межах позовної давності заборгованість у відповідачки відсутня.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що спірна заборгованість складається із періодичних (щомісячних) нарахувань і утворилась за період з 2002 по 2004 рр.

Звертаючись 15 червня 2009 р. з позовом у даній справі до суду, позивач пропустив позовну давність 3-х річний строк, у межах якого міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Підстав для поновлення цього строку колегія суддів не вбачає.

В той же час з матеріалів справи вбачається, що заборгованості у межах позовної давності, тобто за період з 15.06.2009 р. по 08.02.2010 р., у відповідачки не існує.

За наведених обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у позові у звязку зі спливом позовної давності.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2010 року у даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову казенного підприємства «Шосткинський казенний завод «Зірка» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за проживання в гуртожитку відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий -

Судді -