Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

№ 2-6382/10

08 вересня 2010 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя про оскарження бездіяльності і зобовязання до сплати щомісячної суми допомоги особі, яка має статус дитини війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що має статус дитини війни, тому відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2006 року має право на одержання пенсії, підвищеної на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що виплати пенсії проведені відповідачем у меншому, ніж передбачено згаданим Законом розмірі, позивач просить визнати незаконною відмову у здійсненні перерахунку та виплаті у повному обсязі підвищення до пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобовязати відповідача здійснити перерахунок та сплатити підвищення до пенсії згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день ухвалення рішення.

В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його присутності, на позові наполягає, просить про його задоволення.

Представник відповідача до суду не зявився.

Відповідач надав письмове звернення, яке містить заперечення проти задоволення позову та прохання про вирішення спору без участі його представника, та застосувати позовну давність.

За згаданих обставин у відповідності до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі представника УПФУ.

Письмове звернення УПФУ в Шевченківському районі містить заперечення проти задоволення позову з посиланням на те, що дії відповідача повністю відповідають чинному законодавству України, вчинені у межах повноважень відповідача і у спосіб, встановлений законом, з дотриманням вимог бюджетного законодавства, оскільки відповідач є розпорядником бюджетних коштів. Крім того, просить застосувати позовну давність.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних міркувань.

Судом встановлено, що предметом спору по справі є право позивача на отримання передбаченого статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, та захист цього права від порушень з боку органів пенсійного фонду, які проявлені у вигляді бездіяльності суб'єкта владних повноважень, уповноваженого державою на надання визначених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 року пільг.

Позивач відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195-IV від 18.11.2004 р., який набрав чинності з 01.01.2006 року, має статус дитини війни та перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Шевченківському районі Запорізької області.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов'язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відповідно до п.15 Положення «Про Пенсійний фонд України» Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження через створені в установленому порядку територіальні управління

Таким чином, вищенаведені норми свідчать про те, що обов'язок по призначенню, нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст.6 Закону України № 2195-IV від 18.11.2004 року, покладено на відповідні територіальні управління за місцем проживання позивачів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» пенсії або щомісячне грошове утримання чи соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, дітям війни підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Дія статті 6 зазначеного Закону зупинена на 2006 рік Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік». Протягом 2007 року підвищення пенсій дітям війни здійснювалось в порядку, встановленому ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яка передбачала виплату цього підвищення особам, що є інвалідами війни, у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік».

З 1 січня 2008 року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, дітям війни виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення п. п. 1, 2 ст. 41 Розділу П Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно із ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Відповідно до ч.2 ст.150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: офіційне тлумачення Конституції України та законів України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Як вже зазначено, Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 року визнані неконституційним положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли на 2007 рік дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 року, а відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року визнані неконституційним положення п.1,2 ст.41 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

З огляду на наведені норми стосовно правовідносин, які склалися, суд вважає, що право позивача на отримання за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року включно щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. поновлено Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 09.07.2007 р., яким визнані неконституційним положення п.12 ст.71 та ст.111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», що призупиняли на 2007 рік дію ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Право позивача на отримання за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно щомісячного підвищення до пенсії відповідно до ст.6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р. підтверджено Рішенням Конституційного Суду України № 10рп від 22.05.2008 р., яким визнані неконституційним положення п.1,2 ст.41 Розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Вказані рішення Конституційного суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статті зазначеного закону, тому суд дійшов до висновку про обов'язок відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачам за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року включно та за період з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно державну соціальну підтримку у розмірі, встановленому статтею 6 Закону № 2195-IV від 18.11.2004 р.

Виходячи з викладеного суд знаходить підстави для застосування судового захисту права позивача за вказані періоди.

Право позивача на отримання за період з 1 січня 2009 року по 08 вересня 2010 року включно (по день ухвалення рішення суду у цій справі) щомісячного підвищення до пенсії підтверджено безпосередньо вимогами ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», які за вказаний період є чинними.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Оскільки відповідач зробив таку заяву, суд вважає занеобхідне застосувати позовну давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України складає три роки.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Враховуючи приписи зазначеної у попередньому абзаці норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якою встановлено право особи зі статусом дитини війни на отримання щомісячного підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що відповідач зобов'язаний призначати, нараховувати та виплатити позивачу підвищення до пенсії на 30 відсотків, виходячи із розміру встановленого у серпні-грудні 2007 р., у травні-грудні 2008 р., та у січні 2009- вересні 2010 року мінімального розміру пенсії за віком, оскільки позивач звернувся до суду 26.08.2010 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 257, 267 ЦК України, ст. ст. 10, 59, 60, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя в частині непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 26 серпня по 31 грудня 2007 року включно, розрахованого виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у серпні-грудні 2007 року.

Визнати незаконною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя в частині непризначення, ненарахування та невиплати з 22 травня 2008 року по 08 вересня 2010 року включно, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у травні 2008 року-вересні 2010 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя призначити, нарахувати та виплатити підвищення до пенсії, передбачене ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за періоди з 26 серпня по 31 грудня 2007 року включно, розраховане виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у серпні-грудні 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 08 вересня 2010 року включно, виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої на час виплат у травні 2008 року-вересні 2010 року .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Суддя О.В. Щаслива