№ 2 - 6068/10
Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.10 року Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - Сорока О.П.

за участю секретаря-Толкач Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за

позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного

акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов'язання здійснити перерахунок процентів за

договором споживчого кредиту № 0 від 23.01.2008р.,

встановив:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ПАТ «Укрсиббанк» про зобов'язання здійснити перерахунок процентів за договором споживчого кредиту № 0 від 23.01.2008р. В обґрунтування своїх вимог, вказав, що відповідачем при укладенні договору не надано інформацію, передбачену ст..12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно договору споживчого кредиту позивач отримав кредит у гривні, що підтверджується договорами страхування, іпотеки, купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1. Крім того, відповідач не мав індивідуальної ліцензії на отримання кредиту у іноземній валюті. П.П.2.3.3, 2.4 Договору кредиту порушують права позивача на вільне волевиявлення, на думку позивача є противоправними.

Представник позивача підтримав позов, надав аналогічні пояснення.

Представник відповідача позов не визнав, надав заперечення, вказавши, що перед укладенням договору споживчого кредиту відповідачем надавалась інформація, передбачена ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач отримав і підписав інформаційний лист про умови кредитування. ПАТ «Укрсиббанк» має банківську ліцензію № 75 від 24.12.2001р. та Дозвіл № 75-2 від 09.11.2002р., які надають право здійснювати банківські операції з валютними цінностями. Згідно виписки з поточного рахунку ОСОБА_1 № 26000, ним отримані кошти у розмірі 93000 доларів США, а договір страхування та купівлі-продажу квартири мають окремий предмет і не стосуються виконання договору споживчого кредиту.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

23.01.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 , згідно якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 93000 доларів США , що дорівнює еквіваленту 469650 грн., строком до 22.01.2038 року (а.с.7-10).

Відповідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи Серія А01 № 423320 Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», тому суд вважає правильним найменування відповідача: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Доводи позивача та його представника в частині незаконності дій Банку надавати кредит у іноземній валюті, суд вважає хибними.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних "умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операм" здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підстав, генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютним-' цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійсненню операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями серед яких:

неторговельні операції з валютними цінностями;

операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктам обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

Враховуючі, що ПАТ «Укрсиббанк» має банківську ліцензію № 75 від 24.12.2001р.(а.с.48) та письмовий дозвіл № 75-2 від 09.11.2002р. (а.с.49) Національного банку України на здійснення операцій в іноземній валюті, суд дійшов висновку, що дії Банку на видачу кредиту у іноземній валюті не суперечать чинного законодавства України.

Доводи позивача, що до укладення договору не була надана повна інформація відповідно вимог ст..12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст..11ЗУ «Про захист прав споживачів» нічим не підтверджуються, відсутності дані про будь-які звернення ОСОБА_3 щодо фінансової діяльності ПАТ «Укрсиббанку» та неотримання ним відповіді. Навпроти згідно п. 7.13 Договору ОСОБА_3 отримав від банку інформаційний лист про умови кредитування, який підписав 23.01.2008р. (а.с.44).

Наявність заявки/анкети (а.с.41-42) на надання кредиту в іноземній валюті свідчить про добровільність волевиявлення позивача на укладання договору. Згідно виписки з особового рахунку № 2600 за 23.01.2008р. (а.с.47) ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 93000 доларів США. Відповідно п.1.2.2. Договору позивач зобов'язався повернути кредит в термін та розмірах, встановлених графіком (а.с.11-14), який підписано ОСОБА_1 Графік передбачає повернення кредиту в іноземній валюті -доларах США, що і робив позивач з 11.02.2008р. по 13.04.2009р., про що свідчить довідка про погашення кредитного договору.

Наведене свідчить про визнання умов укладеного договору в іноземній валюті позивачем.

Договори поруки № 174071 від 23.01.2008р., страхування № 2050457 від 23.01.2008р., іпотеки від 23.01.2003р. є способом забезпечення договору споживчого кредиту № 0, не суперечать та не спростовують його змісту.

П.п.2.3.3, 2.4 договору споживчого кредиту № 0, які позивач вважав такими, що порушують його права, відсутні в Договорі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 212, 214 - 215 ЦПК України, ст. ст. 192, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» про зобов'язання здійснити перерахунок процентів за договором споживчого кредиту № 0 від 23.01.2008р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Сорока О.П.