Справа №2-13/10 18.11.2010 18.11.2010 18.11.2010
Провадження №22-ц-6808/10
Справа 22ц-6808/10 Суддя першої інстанції Пісоцький О.М.
Категорія 23 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2010 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, її повернення та відшкодування збитків,

В С Т А Н О В И Л А:

14 жовтня 2008 р. ОСОБА_2 предявив у суді позов до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, її повернення та відшкодування матеріальних збитків.

Позивач вказував, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 20 серпня 2003 р. він є власником земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, площею 7,34 га., розташованої в межах на території Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

У 2004 році він на п'ять років, тобто до кінця 2008 року, уклав договір оренди вказаної земельної ділянки з ОСОБА_6 Потім, в зв'язку з тим, що орендар перейшла на державну службу, вона умовила позивача переукласти цей договір на тих же умовах з її чоловіком, ОСОБА_4 Довіряючи їй та відповідачу, він поставив підпис на незаповненому бланку договору оренди земельної ділянки, розраховуючи, що інші реквізити буде заповнено відповідачем відповідно до умов попередньо укладеного договору із збереженням строку його дії.

Однак, відповідач скористався такою ситуацією і лише 15 березня 2007 р. зареєстрував вже новий договір оренди строком на пять років, а тому відмовився повернути в 2008 році спірну земельну ділянку.

Посилаючись на те, що спірний договір оренди земельної ділянки не містить істотних умов, зокрема: дати укладення, наявності недоліків об'єкту оренди, зазначення місця, умов, порядку розрахунку з орендної плати, умов збереження стану об'єкту оренди, умов передачі, акту приймання - передачі земельної ділянки, позивач в уточненому позові просив суд визнати цей договір недійсним, скасувати його державну реєстрацію, зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку та стягнути з нього на свою користь плату за фактичне користування земельною ділянкою в 2009 році у розмірі 2400 грн.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2010 р. позов задоволено. Вказаний договір оренди земельної ділянки визнано недійсним, скасовано його державну реєстрацію та зобов'язано відповідача повернути позивачу зазначену земельну ділянку. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2400 грн. орендної плати за користування названою земельною ділянкою в 2009 році. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вислухавши суддюдоповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази і дійшов вірного висновку про укладення позивачем спірного договору внаслідок помилки щодо істотних його умов, що відповідно до чинного законодавства тягне недійсність цього правочину.

Так, згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України ,,Про оренду землі від 6 жовтня 1998 р. (з наступними змінами) (далі Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України й ст. 18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації.

Згідно ст. 15 указаного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Аналогічні положення містяться і в Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р., в якому також зазначено, що відсутність у договорі оренди однієї з указаних істотних умов і порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 указаного Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

Відповідно до розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена однією зі сторін правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Місцевим судом правильно установлено і це вбачається з матеріалів справи, що згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 20 серпня 2003 р. ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для сільськогосподарського виробництва, площею 7,34 га., розташованої в межах на території Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

У 2004 році позивач передав указану земельну ділянку в оплатне користування ОСОБА_6 (дружині відповідача) на пять років, але державна реєстрація такого договору оренди не проводилась, а тому він вважається неукладеним.

Влітку 2005 року ОСОБА_6 була прийнята на державну службу до Арбузинської райдержадміністрації, а відтак втратила право займатись підприємницькою діяльністю. В звязку з чим позивач уклав з відповідачем письмовий договір оренди зазначеної земельної ділянки, вважаючи, що він містить в собі всі умови попереднього орендного договору, дія якого закінчувалась в кінці 2008 року.

Скориставшись тим, що в цьому договорі не вказана дата його підписання та не визначено строк його дії, відповідач здійснив його державну реєстрацію лише 15 березня 2007 р., таким чином штучно продовживши його дію до кінця 2012 р.

Однак, вказаний договір не містить всіх істотних умов, які передбачені ст. 15 вище вказаного Закону. Зокрема: дати укладення, наявності недоліків об'єкту оренди, зазначення місця, умов, порядку розрахунку з орендної плати, умов збереження стану об'єкту оренди, умов передачі, акту приймання - передачі земельної ділянки та строку його дії. Внаслідок чого позивач вважає, що строк його дії закінчився в 2008 р., а відповідач у 2012 р.

Правильно встановивши такі обставини справи та надавши їм вірну правову оцінку, місцевий суд обґрунтовано визнав указаний договір оренди земельної ділянки недійсним, оскільки він був укладений внаслідок помилки з боку позивача, спровокованої діями відповідача, щодо вказаних істотних умов, які передбачені законом.

Також місцевим судом вірно, в межах заявлених позовних вимог, визначено розмір збитків, завданих позивачу неповерненням земельної ділянки, і стягнуто їх з відповідача.

Посилання відповідача на те, що спірний договір був укладений в 2007 році спростовуються зазначеними вище обставинами переукладення договорів, а також тим, що вже в 2006 році відповідач сплачував позивачу орендну плату.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують указані висновки місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 315-316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 8 квітня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: