Фастівський міськрайонний суд Київської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого судді Буймової Л.П., при секретарі Корченко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на нерухоме майно , посилаючись на те, що 07.09.2004 року виконуючим обовязки державного нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 посвідчено договір Довічного утримання укладений того ж дня між нею та відповідачкою. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок з відповідними йому надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в м.Фастові, вул.Ново-Київська, 71. ОСОБА_2 В свою чергу зобов'язувалась довічно утримувати ОСОБА_4,забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, наданням побутових послуг, лікувальними засобами та іншою допомогою. Незважаючи на це відповідач не виконував умови договору щодо догляду, тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснила, що відповідачка лише раз або два рази на тиждень приїздила до неї для того щоб завезти харчі та надати допомогу по господарству, а вона розраховувала на те, що остання буде з нею щодня. Ту допомогу по догляду, яку їй надає відповідачка вважає недостатньою із цих підстав просить договір довічного утримання розірвати з усіма передбаченими законом наслідками.

Відповідачка позов не визнала, суду пояснила, що понад сорок років перебуває з позивачкою практично в родинних стосунках, постійно надає їй допомогу як по господарству, так і в придбанні продуктів харчування, догляді за будинком, обробці городу, пранні білизни і таке інше. Під час однієї із хвороб позивачка, порадившись зі своєю сестрою, прийняла рішення укласти з ОСОБА_2 договір довічного утримання та переоформити на неї свій будинок. В свою чергу, ставлення відповідачки до позивачки не змінилось, вона продовжувала доглядати за останньою і навіть не переоформила на себе будинок, як це передбачено умовами договору. З цих підстав просить суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши показання сторін, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 07.09.2004 року між сторонами по справі укладено договір довічного утримання, посвідчений виконуючим обовязки державного нотаріуса Фастівської міської держаної нотаріальної контори ОСОБА_3 Відповідного до умов договору довічного утримання ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 належний їй на праві приватної власності житловий будинок № 71 по вул. Ново-Київській в м. Фастові Київської області з відповідними йому будівлями та спорудами.

ОСОБА_2 зобовязалась довічно утримувати ОСОБА_1, забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, наданням побутових послуг, лікувальними засобами та іншою необхідною допомогою, а також зберегти в її безоплатному довічному користуванні одну житлову кімнату розміром 6,4 кв.м., позначену в плані 1-4.

Набувач зобовязаний в разі смерті відчужувача майна, поховати його.

Вартість матеріального забезпечення, за умовами даного договору (харчування, одягу, догляду та необхідної допомоги),визначена сторонами в розмірі 100,00 гривень на місяць.

Умови договору відповідачка виконувала належним чином, що підтверджується показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які пояснили суду, що між сторонами по справі протягом тривалого часу (близько 40 років) були добрі стосунки. Батьки відповідачки жили неподалік від позивачки, допомагали однин одному, відповідачка коли відвідувала батьків, то завжди приходила до позивачки, оскільки вважала її не сторонньою людиною. Відповідачка весь час надавала позивачці посильну допомогу, нічого не вимагаючи взамін. Позивачка завжди була бажаним гостем в оселі відповідачки та її батьків. В 2007 році порадившись зі своєю рідною сестрою позивачка вирішила укласти з відповідачкою договір довічного утримання, йдучи на це свідомо, по своїй волі, без будь-якого примусу. Укладання договору довічного утримання жодним чином не вплинуло на стосунки жінок, відповідачка не оформляла на себе право власності на будинок, не перешкоджала позивачці користуватись всім будинком, хоча за умовами договору довічного в користуванні позивачки повинна була залишитись лише одна кімната. Раз або два рази на тиждень відповідачка відвідувала позивачку, привозила їй продукти харчування, прала білизну, білила хату, обробляла город.

У звязку із наведеним вище, суд приходить до висновку про те, що відповідачем виконуються всі види матеріального забезпечення та всі види догляду, передбачені договором довічного утримання, а тому відсутні підстави для розірвання договору з настанням усіх передбачених законом наслідків.

Крім того, ст. 749 ЦК України передбачає , що у разі виникнення потреби забезпечувати відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватись відповідно до засад справедливості та розумності.

Керуючись ст..10,12,60,209,212,214-215 ЦПК України ст.. 611, 651, 744-755 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4ст..295 ЦПК України.

Суддя