АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 21 (1) Доповідач - Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

10 серпня 2010 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Митрофанової Л.В.

суддів: Михайлів Л.В., Братіщевої Л.А.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ж0ВТНЄВ0Г0 районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про визнання угоди недійсною, -

ВСТАОВИЛА:

У липні 2009 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири та визнання за нею права власності на неї.

Уточнивши свої вимоги, просила суд поновити їй процесуальний строк для звернення до суду, визнати недійсним договір дарування квартири № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі, укладений 21 квітня 1999 року, повернути сторони в первісне положення і визнати за нею право власності на зазначену квартиру та зобовязати третю особу - КП ДОР «Криворізьке БТІ» провести перереєстрацію права власності на неї.

В обґрунтування позову зазначила, що вона проживає в квартирі № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі. Шляхом введення її в оману, під виглядом довіреності на отримання пенсії, відповідач змусив її підписати договір дарування зазначеної квартири. Про угоду дарування вона дізналася лише в травні 2009 року, коли державні виконавці повідомили, що зазначена квартира входить до майна, яке належить відповідачу і підлягає опису.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано причину пропуску процесуального строку для звернення до суду - поважною і поновлено процесуальний строк ОСОБА_1 для звернення до суду. Визнано недійсним договір дарування квартири № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний б м. Кривому Розі, укладений 21 квітня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в реєстрі № 725.

Повернуто сторони в первісний стан. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі.

В позові ОСОБА_1 щодо зобовязання КП «Криворізьке БТІ» провести перереєстрацію права власності на вказане майно, анулювавши реєстрацію на імя ОСОБА_3, і зареєструвавши право власності па квартиру № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі на імя ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 51 грн. - судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 359 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3В, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої упереджено та однобічно підійшов до розгляду справи, не зясував усіх обставин та не встановив, що позивач добровільно погодилася укласти договір дарування, відповідач ніколи не ставив питання про виселення ОСОБА_1 з квартири. Крім того, судом не застосовано строків позовної давності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 була власником квартири № 86 будинку № 17 на мкрн. 4-й Зарічний в м. Кривому Розі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.02.1994р. за № 579 УЖКГ м. Кривого Рогу на підставі розпорядження № Ж 177 від 12.01.1994р.

Згідно договору дарування від 21.04,1999 року спірна квартира подарована ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення про визнання недійсним зазначеного договору, суд першої інстанції виходив з того, що строк звернення до суду пропущено ОСОБА_1 з поважних причин, а тому її порушене право підлягає захисту шляхом визнання договору дарування недійсним, так як відповідач ввів її в оману щодо правової природи угоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Оспорюванні правовідносини між сторонами виникли у 1999 році, отже судом вірно застосовано матеріальний закон, що діяв під час укладення договору.

Посилання на норми цивільного закону, передбачені Цивільним кодексом 2003 року, є зайвими.

Відповідно до ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року угода може бути визнана недійсною, якщо укладена внаслідок обману.

Суд, встановив, що при укладенні договору дарування позивачка вважала, що у нотаріуса вона підписала довіреність на отримання ОСОБА_3 її пенсії і ця обставина має істотне значення і тягне визнання договору дарування недійсним.

Колегія суддів погоджуючись з висновками суду, вважає, що оскільки наявне навмисне цілеспрямоване введення позивача в оману щодо фактів, що впливають на укладення договору, висновок суду є вірним.

При укладенні спірного договору відсутня наявність взаємного волевиявлення

сторін.

Факт обману доведено в суді першої інстанції на підставі досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції будь-яких доказів не надав, а його доводи зводяться до іншої оцінки доказів, ніж дав суд першої інстанції.

За змістом ст. 10 ЦПК України витребування доказів за ініціативою суду не є його обовязком.

З'ясування дійсних взаємовідносин сторін та захист порушеного або оспорюваного права судом здійснено відповідно до норм ЦПК шляхом дослідження і оцінки доказів у справі, що надані сторонами.

На підтвердження своїх висновків суд першої інстанції, крім іншого, зазначив, що договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому, а із матеріалів вбачається, що ОСОБА_1 протягом всього часу після укладення договору з 1999 року проживає в спірній квартирі, утримує її, сплачує комунальні послуги, про що свідчить роздруківка Управління Пенсійного фонду про відрахування з її пенсії сум по виконавчим листам та квитанції про сплату, хоча умовами договору таке не передбачено.

Зазначені обставити, а саме: фактичне невиконання зобовязань, не прийняття в дар подарованого майна протягом тривалого часу, як зазначив суд першої інстанції, свідчать про те, що відповідач ввівши в оману позивача, приховував факт дарування квартири, яка є єдиним житлом ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що судом правильно взяті до уваги зазначені обставини при задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: