Справа № 2-7230/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі судового засідання Андрійчук І.М.

за участі представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Сведбанк" (як правонаступника відкритого акціонерного товариства "Сведбанк") про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, звернувшись до суду, просить визнати недійсними укладені ним з відповідачем кредитний договір №1701/0308/88-033 від 28 березня 2008 року та іпотечний договір №1701/0308/88-033-2-1 від 28 березня 2008 року, вказуючи, що при вчиненні цих правочинів сторонами не було додержано загальних вимог, необхідних для їх чинності.

В судове засіданні позивач не з'явився, про дачу, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (під розписку), а заяви про розгляд справи за його відсутності від ОСОБА_2 не надійшло.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позову, - за безпідставністю позовних вимог, навівши відповідні мотиви у письмовому запереченні на позовну заяву.

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

28 березня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір №1701/0308/88-033 та іпотечний договір №1701/0308/88-033-2-1 (а.с.8-15). Позивач вважає вчинені сторонами правочини оспорюваними, заперечуючи їх дійсність на підставах, встановлених ч.І ст.215 ЦК України, а саме недодержання в момент вчинення правочинів сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, вказує, згідно з ч.І ст.524 та ч.І ст.533 ЦК України зобов'язання між сторонами мало би бути виражене і виконуватися у грошовій одиниці України - гривні, однак банк надав йому кредит у доларах, чим порушив вимоги ст.99 Конституції України, ст.35 Закону України "Про національний банк України", пунктів "в", "г" ч.4 ст. 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а також вимоги ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Однак, з таким твердженням позивача суд погодитися не може, виходячи з наступного.

07 грудня 2007 року ВАТ "Сведбанк" отримав від Національного банку України Банківську ліцензію №38 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с.47).

Крім того, 07 грудня 2007 року Національним банком України відкритому акціонерному товариству "Сведбанк" виданий дозвіл №38-2 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Перелік таких операцій визначений у Додатку до дозволу №38-2, де зазначено, що відповідач має право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України (а.с.45,46).

Таким чином, на день укладення з позивачем кредитного та іпотечного договорів ВАТ "Сведбанк" мав право на здійснення усіх можливих видів банківських операцій, визначених ст.47 Закону України "Про банки і банківську- діяльність", в тому числі - на надання кредиту в іноземній валюті.

Отже, посилання позивача на відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення разової валютної операції по видачі резидентам України кредитів в іноземній валюті є безпідставним, виходячи з вимог статей 192, 524, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій", затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року №275, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921, згідно яких, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ, банки мають право залучати та розміщувати іноземну валюту на ринку України.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Що стосується посилання позивача на порушення його прав як споживача, то на дані договірні правовідносини не поширюється дія Закону України від 12 травня 1991 року "Про захист прав споживачів" (з відповідними змінами і доповненнями) , виходячи із визначення законодавцем таких термінів у статті 1 цього Закону як "споживач", "споживчий кредит" і "продукція" (пункти 19 ,22, 23) . У зв'язку із зазначеним, з ОСОБА_2 слід стягнути в дохід держави несплачений ним при пред'явленні позову судовий збір.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, п."д" ч.І ст.З Декрету КМ України від 21 січня 19 93 року "Про державне мито", суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити, за безпідставністю позовних вимог, в задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Сведбанк" (як правонаступника відкритого акціонерного товариства "Сведбанк") про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 08 грн. 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: