У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Качмар М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2010 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позови ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ЖЕК "Електрон" ВАТ "Концерн Електрон" про усунення перешкод в користуванні приміщенням, демонтаж самовільно встановлених перегородок, приведення приміщень у попередній стан, стягнення моральної шкоди та ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_5, ЖЕК "Електрон" ВАТ "Концерн Електрон" про усунення перешкод в користуванні приміщенням, демонтаж самовільно встановлених перегородок, приведення приміщень у попередній стан.

Зобов'язано ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно споруджену стіну у приміщенні кухні, яка знаходиться у спільному користуванні власників кв.кв. №227, 228, 229, 230 в будинку №318 по вул. Шевченка у м. Львові та замурувати самовільно встановлений дверний отвір з приміщення кухні до кв. №230 вказаного будинку.

Зобов'язано ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у користуванні приміщеннями спільного користування кухнею і коридором та привести приміщення кухні, яка перебуває у спільному користуванні мешканців кв.кв. №227, 228, 229, 230 в будинку №318 по вул. Шевченка у м. Львові у попередній до самовільного перепланування стан.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах справи. Стверджує, що на момент влаштування перегородки відповідачка отримала згоду позивача та третьої особи на здійснення перепланування. Також вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є належними позивачами по справі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення на підтримання та заперечення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 являються власниками квартир, відповідно 228, 229, 230 в будинку №318 по вул. Шевченка у м. Львові. В їхньому спільному користуванні знаходиться приміщення коридору та кухні. ОСОБА_7 самовільно здійснила перепланування своєї квартири, приєднавши до неї частину приміщення коридору та кухні, які знаходяться в спільному користуванні, шляхом вимурування стіни, якою розділила дані приміщення.

Задовільняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зобов'язання ОСОБА_7 демонтувати самовільно споруджену стіну та замурувати самовільно встановлений дверний отвір в приміщення кухні, суд першої інстанції вірно виходив з того, що переобладнання квартири відповідачка здійснила в порушення вимог ст. ст. 100, 152 ЖК України, без дозволу виконавчого комітету місцевої Ради. При цьому судом враховано і ту обставину, що даним самовільним переобладнанням квартири, та приєднанням до неї частини приміщень, які знаходяться в спільному користуванні, порушуються законні права передбачені ст. ст. 382, 383 ЦК України, інших власників квартир позивачів по справі.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: