КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-6307/10
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Васильєвої Л.M.

при секретарі Борсук О.В.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участі позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4. третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про розірвання договору довічного утримання , визнання права власності, суд,-

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2010 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання, що укладений між нею та відповідачем 31 липня 2006 року та посвідченого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори. Посилалась на те, що на момент укладення спірного договору вона мала у власності 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою м. Полтава, вулиця Покровська, 82. Уклавши договір довічного утримання вона виконала його умови, передала у власність відповідачеві належну їй частину будинку, а відповідач не виконує умови договору. Одразу після укладення договору відповідач почала здійснювати ремонт в будинку, при цьому на свій розсуд почала розпоряджатись належним їй майном, частину її особистого майна знищила, а інші речі перенесла у найменшу в будинку кімнату площею 11 кв.м, де вона разом з чоловік знаходиться фактично у блокаді. їй та її чоловіку не дозволяється виходити на кухню, користуватись новою газовою плитою, вона позбавлена можливості готувати їжу, їй не дозволяється користуватись ванною та вбиральнею. У зв»язку з чим вона з чоловіком вимушена часто виїздити з будинку, перебувати у своїх родичів чи знайомих. їй постійно нагадують, що вона в будинку ніхто та створюють умови, неможливі для нормального проживання.

Окрім того договір довічного утримання не виконується і в частині її матеріального забезпечення. Відповідач бере з неї плату за комунальні послуги, за проживання та за їжу. Відповідач не забезпечує її триразовим харчуванням, не надає комунальні послуги, за кожне прання вона повинна сплачувати відповідачеві 20 гри., не придбаються відповідачем ліки, які передбачені договором. Просила розірвати вищевказаний договір та визнати за нею право власності на її частину будинку.

У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги повністю, просили їх задовольнити з підстав, що викладені позивачем в позовній заяві.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач пояснила, що позивач є її матір»ю і коли стало питання про ремонт будинку, вона не могла просто так вкладати кошти в ремонт будинку, а тому запропонувала матері укласти договір довічного утримання. Пояснила, що з самого початку такий договір був укладений фіктивно, бо єдиною метою для його укладення було те, щоб вона не втратила свої гроші, які були необхідні для ремонту будинку. До виконання договору вона відносилась формально, не виконувала його повністю. Підтвердила ту обставину, що вона брала з матері гроші за комунальні послуги та за прання. Щодо медичної допомоги, то вона відмовилась викликати їй лікаря та швидку допомогу, так як їй лікарі повідомили що зі здоров»ям матері немає нічого страшного. Вона знає, що матір та батько користувались вбиральнею у її відсутність бо вона , коли приходила з роботи раніше, заставала матір у туалеті.

Третя особа, ОСОБА_6 вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Підтвердив обставини на які посилається позивач.

Третя особа, ОСОБА_5, вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки він разом з відповідачем проживає у спірному будинку, зробив ремонт будинку за власні кошти. Пояснив, що він має намір придбати для позивача та її чоловіка однокімнатну квартиру з тим, щоб ліквідувати конфлікт.

Представник Другої полтавської державної нотаріальної контор у судове засідання не з»явився надав заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 31 липня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений договір довічного утримання.

Сторони по договору перебувають у родинних стосунках , позивач є матір»ю відповідача.

Згідно умов договору позивач передала у власність відповідачеві 1/3 частину житлового будинку з частиною господарських споруд за адресою м. Полтава, вул. Покровська, 82.

Відповідач взяла на себе обов»язки здійснювати матеріальне забезпечення з утримання ( догляду) позивача, яке щомісячно має надаватися у сумі 200 грн., надання безоплатного довічного проживання позивача в житловому будинку, користуванням допоміжними приміщеннями та службами житлового будинку, забезпечення щоденним триразовим харчуванням, забезпечення належними лікувальними засобами, на підставі виданих лікарями рецептів, на середню суму 50 грн. на місяць, забезпечення придатним для носіння одягом, взуттям, надавати безоплатно побутові послуги.

Із пояснень відповідача вбачається, що зазначені вимоги договору довічного утримання нею не виконувались. Її матір та батько не мали вільного доступу до приміщень будинку та не мали можливості вільно користуватись службами житлового будинку, ванною та туалетом. Посилання відповідача на те, що вона купала матір протягом двох місяців, коли остання зламала руку, не свідчить про те, що починаючи з дня укладення договору позивач мала можливість вільного доступу до ванної та вбиральні.

Із показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є сусідами позивача вбачається, що позивач та її чоловік після укладення договору довічного утримання з дочкою перестали вільно користуватись будинком, не мали вільного доступу до ванної та туалету. В теплі пори року вимушені були відремонтувати літній душ та купатись у дворі, користувались та користуються зараз дворовою вбиральнею. Між позивачем та відповідачем і її чоловіком виникають постійні конфлікти, сварки під час яких чоловік відповідача ображає позивача та її чоловіка. Відповідач не пускає до будинку поштаря, який приносить позивачеві та її чоловіку пенсію, а тому в любий час та погодні умови вони вимушені отримувати пенсію на вулиці.

Свідок ОСОБА_10, ОСОБА_4 повідомили суду, що позивач хворіє на цукровий діабет та інші захворювання, але відповідач не викликає їй швидку допомогу , лікаря, не забезпечує медикаментами відповідно до договору, не пускає до будинку лікарів.

Суд критично відносит^юящо показань свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, оскільки зазначені свідки пояснили, що вони бували у спірному будинкутшькй на свята та дні народження відповідача, бачили там батьків відповідача та з знають зі слів відповідача, що у неї з батьками нормальні сосунки.

Із наданої довідки 1 -ї міської клінічної лікарні та оглянутої в судовому засіданні медичної документації вбачається, що позивач хворіє на цукровий діабет, кардіосклероз атеросклеротичний з пароксизмами порушення серцевого ритму за типом мигтливої аретмії, потребує постійного прийму медикаментів.

Договір довічного утримання передбачає , що відповідач повинна забезпечувати позивача медикаментами щомісячно, але сама відповідач підтвердила ту обставину, що медикаментами вона свою матір, відповідно до умов договору довічного утримання, не забезпечувала, так як вважала це непотрібним.

Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Фактично сам відповідач не заперечувала у судовому засіданні фіктивність укладеного договору та його формальний характер, що свідчить про те, що укладаючи договір довічного утримання вона не мала наміру його виконувати та не виконує зараз.

Аналізуючи пояснення сторін, досліджені у суді докази, суд дійшов до висновку, що зобов»язання, які передбачені умовами договору довічного утримання, відповідачем не виконувались протягом всього часу дії договору.

Статтею 755 ЦК України передбачено, що на вимогу відчужувана, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини договір довічного утримання ( догляду) може бути розірваний за рішенням суду.

Статтею 756 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання ( догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення.

Отже позовні вимоги про повернення позивачеві 1/3 частини житлового будинку № 82 по вулиці Покровській в м. Полтаві та визнання на ним права власності на нього підлягають задоволенню

Підлягають задоволенню .і вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по справі та витрат по наданню правової допомоги, оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача.

Керуючись ст. 755, 756 ЦК України ст., ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Договір довічного утримання від 31 липня 2006 року, що укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який посвідчений державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори , реєстровий номер 2-1388 розірвати.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з частиною господарських споруд, що знаходиться в місті Полтава, вул. Покровській, № 82 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 120 грн. витрат на ІТЗ судового розгляду справи, 170 грн. судового збору, 3000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього 3290 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий Л.М. Васильєва