Сокальський районний суд Львівської області
Справа №2-1139/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді АдамовичаМ.Я.

при секретарі Шебец І.С., Панчук І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сокальської міської ради, третьої особи ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію квартири, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1, звернувся в Сокальський районний суд з позовом до виконавчого комітету Сокальської міської ради третьої особи ОСОБА_2 про визнання права на приватизацію квартири в позовній заяві вказавши, що 09.12.2005року в віці 54 роки померла його мати - ОСОБА_3 і після смерті матері відкрилася спадщина на все майно, що належало їй на день смерті на праві власності. На випадок смерті матір'ю було складено заповіт, щодо порядку спадкування частини спадкового майна, а саме майна, що знаходилось в с.Незнанів Камянка-Бузького району Львівської області. Дане майно мати заповіла брату позивача - ОСОБА_2

Крім того померлій на підставі розпорядження міського голови м.Сокаль №27 від 30.05.2002 року в порядку приватизації за законом на праві власності належала квартира в м.Сокаль по вул. Героїв УПА 46/11, про що позивач дізнався після її смерті.

Позивачу, стало відомо, що мати звернулась з заявою про приватизацію квартири 10.05.2002 року, в той час, коли він також проживав разом з нею за вказаною адресою проте, ще не був прописаний. У зв'язку з цим матір'ю позивача було подано довідку про склад сім"ї в якій його не вказано. На момент прийняття рішення про передачу квартири матері в порядку приватизації №27, від 30.05.2002 року позивач уже був прописаний за вказаною адресою, проте уточнюючої довідки його мати так і не подала, чим позбавила його права на приватизацію його частки квартири.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 65-1 ЖК України, наймачі житлових приміщень в будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім»ї, які проживають разом з ним, придбати займані ними житлові приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Крім того згідно ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир,(будинків) кімнат в квартирах та одноквартирних будинках де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд та приміщень(підвалів, сараїв іт. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

У відповідності до п.2 ст.8 вказаного Закону ... передача займаних квартир здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх за якими зберігається право на житло з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

На підставі наведеного позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним ОСОБА_1 право на приватизацію 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Внести зміни в свідоцтво на право приватної власності на квартиру виданого 30.05.2002 року на ім'я його матері та зареєстрованого в КП «Червоноградське МБТІ» 13.06.2002 року записавши в ньому, що квартира №11 по вул.В.Сидора-Шелеста,46(ОСОБА_4 УПА) в м.Сокаль, дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та членам її сімї - ОСОБА_1 в рівних частинах.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог в якій позивач вказав, що приватизація спірної квартири №11 в будинку №46

по вул. Героїв УПА в м.Сокаль одноособово його матір'ю є неправомірною, оскільки суперечить вимогам п.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». На момент приватизації даної квартири він постійно проживав в ній, сплачував комунальні платежі, однак періодично виїжджав за кордон оскільки були необхідні кошти для лікування матері. З 30.05.2002 року він вже був прописаний в даній квартирі, а тому, на його думку, мав бути включеним у довідку про склад сім'ї, що подавалась до приватизаційного органу. Однак мати при отриманні довідки про склад сім'ї від 08.05.2002 року не вказала, що він проживає разом з нею, чим позбавила його права на приватизацію частки квартири.

На підставі наведеного позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_2 на ім»я ОСОБА_3

Скасувати п.1 с.2 Розпорядження міського голови м.Сокаль від 30.05.2002 року №27 «Про передачу квартир (будинків) державного житлового фонду в особисту власність громадян.

Скасувати свідоцтво на право приватної власності на квартиру видане 30.05.2002 року на ім.»я ОСОБА_3, що зареєстроване в КП «Червоноградське МБТІ» 13.06.2002 року.

Третьою особою ОСОБА_2 було подано заперечення на позов в якому він вказав, що вимоги позивача є необґрунтованими, голослівними і надуманими. Зокрема в наданому запереченні ОСОБА_2 вказує, що його мати звернулась з заявою про приватизацію квартири АДРЕСА_3 (В.Сидора-Шелеста) м.Сокаль 10.05.2002 року та подала пакет необхідних для приватизації документів. Зокрема його матір'ю було подано довідку про склад сім»ї від 08.05.2002 року, станом на час звернення з заявою про приватизацію. В даній довідці не було вказано позивача, оскільки він дійсно на той час не проживав і не був прописаний за вищевказаною адресою. Даний факт підтверджує і сам позивач, так як зазначає в позовній заяві, що був прописаний у спірній квартирі 30.05.2002 року.

Твердження позивача про те, що він начебто проживав разом з матір'ю на день подання заяви про приватизацію є голослівними та не підтвердженими жодними доказами. Позивач не подав ані квитанцій про оплату комунальних платежів за утримання спірного житла ані довідки, що б підтверджувала його проживання за вказаною адресою без реєстрації.

Позивач вказує, що з попереднього місця проживання - гуртожитку, він виписався 13.04.2002 року, прописався у спірну квартиру 30.05.2002 року, а тому довідка про склад сім'ї, від 08.05.2002 року, яка була подана ОСОБА_3 для здійснення приватизації відображає дані, які насправді мали місце на момент приватизації і є правдивою. Таким чином на думку ОСОБА_2, на момент оформлення документів про передачу квартири у власність , постійним мешканцем спірного житла була тільки ОСОБА_3 Отже порушень щодо проведення приватизації спірної квартири з боку органів приватизації так і зі сторони ОСОБА_3 небуло.

На підставі наведеного третя особа ОСОБА_2 вважає, що вимоги позивача є непідтвердженими доказами та голослівними і надуманими, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.11.2008 року в одне провадження з даною цивільною справою було об'єднано справу за позовом ОСОБА_2 до Сокальскої державної нотаріальної контори третьої особи ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третьої особи Незнанівської сільської ради про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 24.02.2010 року вказані позовні вимоги були виділені в самостійне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги щодо визнання за позивачем, ОСОБА_1 права на приватизацію 1/2 частини квартири АДРЕСА_4; внесенні змін в свідоцтво на право власності на квартиру виданого 30.05.2002 року на ім'я матері позивача та зареєстрованому в КП «Червоноградське МБТІ» 13.06.2002 року; визнання недійсною приватизації вказаної квартири на імя ОСОБА_3; скасування п.1 ч.2 Розпорядження міського голови м.Сокаль від 30.05.2002 року №27 «Про передачу квартир(будинків) державного житлового фонду в особисту власність громадян м.Сокаль, яким ОСОБА_3 передано у власність з доплатою спірну квартиру - підтримали в повному обсязі. Також просять суд скасувати свідоцтво на право власності на квартиру №11. в будинку №46 по вул..Героїв УПА(В.Сидора-Шелеста) в м.Сокаль на імя ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_5 позов визнала повністю, і пояснила, що під час приватизації спірної квартири була допущена помилка з боку працівника приватизаційного органу, який не включив позивача до числа осіб, які б мали право на приватизацію квартири.

Проте разом з тим представник відповідача повідомила, що позивач на момент приватизації у спірній квартирі не був прописаний. Із заявою про приватизацію спірної квартири не звертався.

Третя особа ОСОБА_2 просив в позові відмовити за його безпідставністю.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , просив в позові відмовити, підтримав обґрунтування викладені у письмовому запереченні, додатково пояснив, що жодних порушень щодо приватизації спірної квартири допущено не було.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила, що вона працює інспектором по приватизації державного житлового фонду при Сокальській міській раді по договору. При приватизації спірної квартири порушень закону допущено не було. При цьому зазначила, що якщо б позивач , будучи прописаним у квартирі, звернувся вчасно із заявою на її приватизацію, то розпорядження голови міської ради було б скасоване, і він брав би участь у її приватизації.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3, складала заповіт на будинок в селі ОСОБА_9»янко-Бузького району на сина ОСОБА_10, а квартиру в Сокалі мала намір заповісти сину ОСОБА_11. Як проводилася приватизація спірної квартири їй невідомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що в спірний квартирі була прописана тільки ОСОБА_3 Позивач був прописаний у спірній квартирі за заявою квартиронаймача 30.05.2002 року.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила , що позивач проживає у спірній квартирі з 2001 року. На кого був складений заповіт вона не знає.

Свідок ОСОБА_14, в судовому засіданні повідомив, що позивач проживав у спірній квартирі разом із матір»ю до дня її смерті. Періодично їздив на заробітки.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи та показання свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Однак визнання позову відповідачем порушує права і інтереси третьої особи по справі ОСОБА_2, а тому не може бути прийняте судом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що його мати при поданні заяви про приватизацію спірної квартири подала довідку про склад сім»ї та прописку з місця проживання в якій не зазначено позивача в числі прописаних. Однак як зазначає сам позивач, він не був прописаний в даній квартирі на момент подання заяви про приватизацію, а прописався лише 30.05.2002 року - після прийняття рішення Сокальської міської ради про передачу квартири в особисту власність ОСОБА_3

Відповідно до п. 5 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затверджене Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року передача займаних квартир здійснюється у приватну (для одиноких наймачів - в даному випадку ОСОБА_3 ) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї. При оформлені заяви на приватизацію квартири громадянин бере на підприємстві, що обслуговує житловий будинок довідку про склад сім'ї та займані приміщення додатки 4, 5 згідно зазначеного положення).

Відповідно до п.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передача займаних квартир(будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутні за якими зберігається право на житло з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Позивач не надав суду будь-яких інших доказів, які відповідно до ст.10 ЦПК України доводили б обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Зокрема, позивач не представив суду, як цього вимагає Закон України „Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, Положення «Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян», затверджене Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року, ст. 65-1 ЖК України:

- документи, які підтверджують вселення його у спірне житло у встановленому порядку за згодою всіх членів сім'ї (в даному випадку - згоду на вселення ОСОБА_3В.);

- документи, що підтверджують фактичне проживання та прописку у спірній квартирі на час її приватизації (такими документами можуть бути рішення суду про визнання за ним права користування спірною квартирою і вселення);

- документи, про відмову в задоволені його заяви про приватизацію спірної квартири та заяву про відкликання заяви ОСОБА_3 про приватизацію квартири.

Викладені позивачем обставини в позові лише підтверджують факт відсутності реєстрації (прописки) та не проживання у спірній квартирі.

Таким чином, враховуючи вищенаведені факти, на момент оформлення документів у передачу у власність спірної квартири постійним мешканцем спірного житла була тільки ОСОБА_3, а тому потреби у згоді на проведення приватизації інших осіб ( в даному випадку - ОСОБА_1Ф.) не було, оскільки ОСОБА_1 у спірній квартирі не проживав та не був там прописаний. Наведені факти підтверджуються самим позивачем в позовній заяві та не оспорюються ним.

Відповідно до вимог п.3 ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду" від 19.06.1992 р. та Положення „Про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян", затверджене Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5.09.1992 року передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше одного місяця з дня одержання заяви громадянина. ОСОБА_3 звернулася із заявою про приватизацію спірної квартири 10 травня 2002 року, рішення про передачу у власність вказаної квартири прийнято 30 травня 2002 року тобто з дотриманням встановлених строків. Жодних порушень щодо приватизації спірної квартири органами приватизації допущено не було як і не було таких порушень зі сторони ОСОБА_3

Обставини, які встановлюють предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч. 2 ст.57 ЦПК України засобами доказування. Таких засобів, як і самих доказів, ні позивачем, ні його представником не наведено та не представлено суду.

Відповідно до п.4. ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином суд приходить до висновку, що дії відповідача були правомірними, а тому позов є необґрунтованим і безпідставним.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України та ст.ст. 65-1 ЖК України, п.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» п. 5 Положення «Про порядок передачі квартир(будинків) у власність громадян» затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року, Постанови Пленому Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» суд -

виріши в:

У позовних вимогах про визнання за ОСОБА_1 права на приватизацію 1/2 частини квартири АДРЕСА_5; внесення змін в Свідоцтво на право приватної власності на квартиру виданого 30.05.2002 року на імя ОСОБА_3 та зареєстрованому в КП «Червоноградське МБТІ» 13.06.2002 року, записавши в ньому , що квартира АДРЕСА_6(ОСОБА_4 УПА) в м.Сокалі дійсно належить на праві власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї - ОСОБА_1 в рівних частинах; визнання недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_7 на імя ОСОБА_3; скасування п.1 ст.2 Розпорядження міського голови м.Сокаль від 30.05.2002 року №27 «Про передачу квартир(будинків) державного житлового фонду в особисту власність громадян м.Сокаль», яким ОСОБА_3 передано у власність з доплатою квартиру АДРЕСА_8; скасуванні свідоцтва на право власності на квартиру виданого 30.05.2002 року на імя ОСОБА_3, зареєстрованого в КП «Червоноградське МБТІ» 13.06.2002 року - відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана до суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий: