АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6446/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2010 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Кочкової Н.О.

суддів -Григорченка Е.І., Пищиди М.М.

при секретарі - Керімової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води

Дніпропетровської області

на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води Дніпропетровської області про оскарження дій суб'єкта владних повноважень та нарахування недоотриманих сум щорічної соціальної допомоги,

встановив:

Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води звернулося з апеляційною скаргою на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року, де ставить питання про скасування постанови, посилаючись на те, що постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Постановою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року позовні вимоги задоволені частково, визнана протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води Дніпропетровської області щодо невчинення дій з нарахування і виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, згідно з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води Дніпропетровської області зобов'язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а також з 22 травня 2008 року по 01 грудня 2009 року, згідно зі ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та здійснити її виплату.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус «дитини війни» та, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Однак відповідач, в порушення вимог зазначеного закону, підвищував пенсію відповідачу в меншому розмірі, ніж передбачено ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зобов'язавши відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, а також з 22 травня 2008 року по 01 грудня 2009 року.

Позивач постанову суду не оскаржив.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ч. 1, 3 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та від 09.07.2007 року, ст. ст. 46, 152 Конституції України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, визнавши неправомірною бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати на користь позивача підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченому статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Доводи відповідача, приведені в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права, не можуть бути підставою для скасування постанови, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус «дитини війни» та, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на відсутність коштів для забезпечення підвищення пенсій не є підставою для скасування рішення суду, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на підставу невиконаних своїх зобов'язань, які встановлені ст.46 Конституції України.

Не може бути прийнято до уваги посилання відповідача на п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» та на пункт 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», оскільки зазначені закони, в порушення вимог ст. 22 Конституції України, звужують зміст та обсяг існуючих прав позивача, що є недопустимим.

Крім того, зазначені закони, у відповідній частині, визнані Конституційним Судом України в рішенні від 22 травня 2008 року неконституційним.

Що ж стосується розміру мінімальної пенсії за віком, з якої має обчислюватись зазначене підвищення пенсії, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що розрахунок необхідно проводити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», оскільки іншого розміру такої пенсії законодавством не передбачено.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі відповідачем, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в м. Жовті Води відхилити.

Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців, з дня проголошення.

СУДДІ: