Барвінківський районний суд Харківської області
Справа № 2-21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2010 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Андросова О.М.

секретаря Сторчай С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Барвінкового справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом, в якому прохає встановити факт прийняття її матірю ОСОБА_3 спадщини, яка відкрилася після смерті брата позивача ОСОБА_4, та визнати за позивачем право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її брату ОСОБА_4 належала 1/2 частка жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, інша 1/2 частка зазначеного будинку належала її матері ОСОБА_3.

20 грудня 2000 року помер брат позивача ОСОБА_4, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

Спадкоємцями за законом у рівних частках являлися дружина померлого, відповідач у справі ОСОБА_2, її доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, та мати померлого ОСОБА_3

Відповідач подала до Барвінківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, доньки відповідача відмовилися від своїх часток в спадщині на її користь.

Барвінківською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_4, тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, є відповідач.

Мати позивача ОСОБА_3 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не подавала в звязку, як стверджує позивач, з похилим віком і частими хворобами. Однак позивач стверджує, що на час смерті ОСОБА_4 мати була зареєстрована і проживала з померлим, тому фактично вступила в права спадкоємця.

15 серпня 2004 року померла мати позивача ОСОБА_3, і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

02 грудня 2008 року Барвінківською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_3., тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, є позивач..

Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, спадкоємцем якого фактично була її мати ОСОБА_3 після смерті сина ОСОБА_4, померлого 28.12.2000 року, постановою № 18 від 19.06.2009 року державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори, куди позивач звернулася з відповідною заявою, було відмовлено. Відмову державний нотаріус мотивує тим, що на вказане майно 28 жовтня 2001 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині померлого ОСОБА_2, яка не бажає добровільно скасувати зазначене свідоцтво, чим, на думку позивача, порушує її права.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, вказавши, що жилий будинок, розташований по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, був побудований як дві окремі ізольовані квартири з окремими входами, хоча технічна документація була виготовлена на будинок в цілому. Одна половина будинку належала її чоловіку ОСОБА_4, а інша батькові чоловіка ОСОБА_7, а після його смерті матері чоловіка ОСОБА_3Д ., яка сама проживала в своїй частині будинку. Господарські будівлі і колодязі у них з чоловіком та у його батьків були окремі.

28.12.2000 року помер її чоловік ОСОБА_4, і в Барвінківській державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона є спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_4, тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області. Мати чоловіка ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала і ніяких претензій на спадщину після померлого сина не заявляла.

На момент смерті ОСОБА_4 його мати проживала в своїй частині будинку, і немає ніяких підстав стверджувати, що вона проживала разом з сином і фактично прийняла спадщину.

Субсидії на оплату житлово комунальних послуг вона з чоловіком, а після смерті чоловіка вона сама і матір чоловіка оформляли кожен на свою частину будинку, при цьому в довідках про склад сімї вказували тільки її з чоловіком чи її саму і тільки матір чоловіка.

Тому позивач не має права ще на 1/8 частку вказаного будинку в спадщині після померлого ОСОБА_4

Вислухавши пояснення позивача і його представника, відповідача і його представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 належала 1/2 частка жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, інша 1/2 частка зазначеного будинку належала його матері ОСОБА_3.

20 грудня 2000 року помер брат позивача і чоловік відповідача ОСОБА_4, і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

Спадкоємцями за законом у рівних частках являлися дружина померлого, відповідач у справі ОСОБА_2, її доньки ОСОБА_5, ОСОБА_6, та мати померлого ОСОБА_3

Відповідач подала до Барвінківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, доньки відповідача відмовилися від своїх часток в спадщині на її користь.

28 жовтня 2001 року Барвінківською державною нотаріальною конторою відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 2833), згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_4, тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, є відповідач.

Мати позивача ОСОБА_3 заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 не подавала в звязку, як стверджує позивач, з похилим віком і частими хворобами. Але це твердження позивача не підтверджено ніякими доказами ї носить характер вигідного позивачу припущення.

15 серпня 2004 року померла мати позивача ОСОБА_3, і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

02 грудня 2008 року Барвінківською державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (реєстровий № 4631), згідно з яким спадкоємцем всього майна після смерті ОСОБА_3., тобто 1/2 частки жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, є позивач..

19 червня 2009 року позивач звернулася до Барвінківської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, спадкоємцем якого, на її думку, фактично була її мати ОСОБА_3 після смерті сина ОСОБА_4, померлого 28.12.2000 року.

Постановою № 18 від 19.06.2009 року державним нотаріусом Барвінківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва. Відмову державний нотаріус мотивує тим, що на вказане майно 28 жовтня 2001 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом дружині померлого ОСОБА_2, яка не бажає добровільно скасувати зазначене свідоцтво.

З наданої позивачем копії плану жилого будинку, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області, вбачається, що будинок фактично являє собою дві окремі ізольовані квартири з окремими входами, хоча технічна документація виготовлена на будинок в цілому.

Свідок ОСОБА_8, допитана за клопотанням позивача, показала, що після смерті її брата ОСОБА_4 її мати ОСОБА_3 з невісткою ОСОБА_2 разом не проживали, кожна жила в своїй половині будинку. За життя мати не говорила їй, що має намір прийняти свою частку спадщини після смерті свого сина ОСОБА_4 Субсидії оформлялись окремо на матір і окремо на ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9, допитана за клопотанням позивача, показала, що після смерті її брата ОСОБА_4 її мати ОСОБА_3 з невісткою ОСОБА_2 проживали у останньої разом деякий час, близько 2 місяців, оскільки ОСОБА_2 після смерті чоловіка боялась жити одна. Вона, ОСОБА_9, в період 2000 2004 роки допомагала матері та ОСОБА_2 оформляти субсидії на вугілля, а на матір ще й на електроенергію. Субсидії оформлялись окремо на матір і окремо на ОСОБА_2 Будинок зразу будувався на дві сімї: для батька ОСОБА_7 та його сімї і для його сина ОСОБА_4 з сімєю. Сестра, ОСОБА_1, спочатку не претендувала на частку після смерті брата, а після сварки з ОСОБА_2 з-за телефону почала претендувати.

На запитання представника позивача, чи матір говорила їй, що має намір прийняти свою частку спадщини після смерті свого сина ОСОБА_4, свідок ОСОБА_9 цього не підтвердила.

З показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, пояснень відповідача ОСОБА_2 вбачається, що мати позивача ОСОБА_3 за життя не висловлювала наміру прийняти свою частку спадщини після смерті свого сина ОСОБА_4

З відповіді на запит суду управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації від 11.10.2010 року № 2273 вбачається, що в 2002 2004 роках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримували окремо кожна субсидії на придбання скрапленого газу і твердого палива і оплату електроенергії, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

З наданої представником відповідача апеляційної скарги ОСОБА_1 в справі за її позовом до ОСОБА_10 про розірвання договору і визнання права користування телефоном вбачається, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала: „В матеріалах справи є докази, які підтверджують, що фактично житловий будинок, у якому проживала моя мати та відповідач ОСОБА_2, поділений на дві ізольовані одна від одної частини, у одній з яких проживала моя мати, а в іншій відповідач ОСОБА_2. Тому фактично відповідач ОСОБА_2 та моя мати ОСОБА_3 спільно не проживали, і тим більш не мали спільного побуту...Отже, у розумінні чинного сімейного законодавства відповідач ОСОБА_2 не належала до членів сімї моєї матері ОСОБА_3.

На запитання головуючого позивач відповіла, що в наведеній вище апеляційній скарзі вона викладала правдиві факти, які відповідають дійсності.

В наданій представником відповідача довідці Барвінківської міської ради в членах сімї ОСОБА_4 вказана тільки його дружина ОСОБА_2, адреса вказана м. Барвінкове, вулиця Горького, 47А, площа будинку вказана 50,6 м2, земельна ділянка 0,12 га, тобто тільки частина будинку і земельної ділянки.

Представник позивача надав довідку Барвінківського РОЕ про те, що за адресою: м. Барвінкове, вулиця Горького, 47 абонент ОСОБА_2 до 14.08.2004 року нарахування і оплата за спожиту електроенергію проводилася з врахуванням пільги учасника війни(50 %) на підставі посвідчення на імя ОСОБА_3 Але ця довідка тільки підтверджує повідомлений сторонами факт, що прилад обліку спожитої електроенергії ще при будівництві будинку був встановлений один на обидві ізольовані частини будинку і знаходився на половині батьків позивача.

Представник позивача надав також лист за підписом начальника Барвінківського цеху електрозвязку № 12 ОСОБА_11 від 20.12.2008 року на імя ОСОБА_1, в якому пояснюється, що на підставі наданих ОСОБА_2 документів, а саме свідоцтва про смерть абонента ОСОБА_3 та паспорту ОСОБА_2 з реєстрацією постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, телефон було перейменовано на ОСОБА_2 як члена сімї абонента, і заключено договір про надання послуг електрозвязку . З наведеного листа вбачається, що висновок про те, що ОСОБА_2 була членом сімї померлої ОСОБА_3, зроблено тільки на тій підставі, що вони обидві були зареєстровані за однією адресою: м. Барвінкове, вулиця Горького, 47.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаною адресою знаходились дві ізольовані квартири, в яких проживали дві різні сімї, суд не приймає наведену вище довідку як доказ того, що ОСОБА_2 дійсно була членом сімї померлої ОСОБА_3

Суд не вважає доведеним, що мати позивача ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після померлого сина ОСОБА_4, оскільки проживала разом з відповідачем після смерті сина. Це спростовують як пояснення відповідача, так і показання свідка ОСОБА_8 Суд не сприймає як доказ фактичного прийняття спадщини матірю позивача ОСОБА_3 після померлого сина ОСОБА_4 показання свідка ОСОБА_9 про те, що після смерті її брата ОСОБА_4 її мати ОСОБА_3 з невісткою ОСОБА_2 проживали у останньої разом деякий час, близько 2 місяців, оскільки ОСОБА_2 після смерті чоловіка боялась жити одна. По - перше, ці показання суперечать показанням свідка ОСОБА_8 та відповідача, по друге, з показань ОСОБА_9 вбачається, що матір проживала у відповідача тому, що остання після смерті чоловіка боялась жити одна, а не тому, що хотіла прийняти спадщину після померлого сина, і при цьому матір не висловлювала наміру прийняти свою частку спадщини після смерті свого сина. Крім того, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9 в зазначеній частині, оскільки вона є рідною сестрою позивача і може мати намір допомогти сестрі при розгляді справи.

Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3, яка померла 15.08.2004 року, та відповідач ОСОБА_2 фактично проживали окремо в ізольованих квартирах з окремими входами в жилому будинку, розташованому по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд доходить висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала суду обєктивних доказів того, що її мати ОСОБА_3 фактично прийняла спадщину після померлого сина ОСОБА_4

Тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про визнання за нею право власності на 1/8 частину жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого по вулиці Горького, 47 в м. Барвінковому Харківської області.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,212,214,215 ЦПК України, ст. ст.392, 1268 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Барвінківський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя О.М.Андросов