Справа № 2-4319/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2010 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Гоменюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Державний ОСОБА_3 України», третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди,-

встановив :

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги уточнила. Остаточно просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Державний ОСОБА_3 України» на її користь завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн. з підстав, викладених у позовній заяві, а також на те, що відповідачем було порушено "Інструкцію про відкриття банківських рахунків у національній та іноземній валюті".

В судовому засіданні представник відповідача ВАТ «Державний ОСОБА_3 України» заявлені позовні вимоги позивача не визнав, вважає їх безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на ті обставини, що пенсію позивачки по справі на протязі 2000 - 2003 років отримував ОСОБА_4 по довіреності, яка йому була надана саме позивачкою по справі. Сума, яку він отримав становить 5051 грн. ОСОБА_4 до вирішення справи по суті повернув позивачці в добровільному порядку вищезазначену суму.

Крім того, контролер, який перевіряє представлені для відкриття рахунку документи, позбавлений можливості і не зобовязаний звіряти почерк особи, яка оформляє довіреність. В даній ситуації банк, будучи фінансовим посередником даної операції жодним чином не порушував права позивача, діяв у відповідності до наявних у банку інструкцій та виходив від представлених в банк документів.

Вважає, що діями відповідача позивачу не було заподіяно моральної шкоди, тому просить суд відмовити у їх задоволенні, оскільки вони є безпідставними та надуманими.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до ст.384 ЦК України, що втратив чинність оскільки правовідносини виникли і припинили існування до набрання чинності новим Цивільним кодексом, громадянин має право зберігати та одержувати в банку гроші у вигляді вкладів та процентів у випадку відкриття в банку рахунку.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено дослідженим в судовому засіданні висновком почеркознавчої експертизи

(а.с.61-69 т.1), позивач по справі договір про відкриття розрахункового рахунку №350847 від 11 травня 2000 року не укладала, доручень на відкриття рахунку, користування рахунком не давала, тому між нею та відповідачем ВАТ «Державний ОСОБА_3 України» відсутні договірні відносини, повязані з відкриттям та обслуговуванням вище вказаного рахунку.

Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 14 червня 2004 року, винесеної о/у ВДСБЕЗ Рівненського МВ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_5, в порушені кримінальної справи відносно ОСОБА_4 відмовлено у звязку з відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст.190 КК України.

Даною постановою встановлено, що з січня 1999 року по червень 2003 року ОСОБА_1 перебувала в ОСОБА_6.

Після повернення на територію України, виявила зникнення її ощадної книжки, у звязку з чим звернулась в Ощадбанк, щоб отримати грошові кошти, на що працівниками банку їй було повідомлено, що її підпис не співпадає із зразком, а також було повідомлено, що грошових коштів на рахунку немає, так як нею було зроблено доручення на ОСОБА_4, який користувався її грошовими коштами на протязі трьох років. Як пояснив ОСОБА_4 в 1999 році його колишня дружина ОСОБА_1 перебуваючи на території України особисто оформила доручення н право користування її вкладом на протязі трьох років, що також посвідчила ОСОБА_7, яка н той час працювала РОФ ЗАТ "Державний ОСОБА_3 України" на посаді завідуючою сектором з обслуговування фізичних осіб.

На момент розгляду цивільної справи дана постанова є чинною, в законному порядку не скасована.

Про існування даної постанови достовірно було відомо позивачу по справі, оскільки в судовому засіданні вона не заперечила тієї обставини, що ОСОБА_4 пообіцяв їй в добровільному порядку повернути кошти, які були ним отримані, з цією метою, що б він уникнув кримінальної відповідальності і була винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи.

ОСОБА_4 після винесення постанови про відмову в порушення кримінальної справи в добровільному порядку не повернув кошти, тому вона за захистом своїх прав змушена була звернутися до суду про стягнення коштів у примусовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з"ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює повязані з ними втрати та з чого при цьому виходить".

Як на правову підставу позовних вимог позивач посилається на ст.1167 ЦК України.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала за наявністю її вини.

Тобто, стаття 1167 ЦК України регулює позадоговірні відносини, а тому не поширюється на спірні договірні відносини між позивачем та відповідачем.

При цьому суд також враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довела самого факту заподіяння їй моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг.

Не зазначила позивач і того, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди та якими це доказами підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки в судовому засіданні позивач заявлені нею позовні вимоги не довела, подані заперечення відповідача ВАТ «Державний ОСОБА_3 України» не спростувала, не довела самого факту заподіяння їй моральної шкоди відповідачем, вищезазначені правовідносини мали місце між позивачем та третьою особою ОСОБА_4, а не з відповідачем по справі, тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України, суд,- ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Акціонерного Товариства «Державний ОСОБА_3 України»,третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий :