Апеляційний суд Черкаської області
Справа №-22 ц - 5194 /10 Головуючий по 1 інстанції
Категорія 51 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бурлаки В.О.,

суддів Міщенка С.В., Нерушак Л.В.,

при секретарі Голобородько C.O.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаського колективного підприємства «Взуття» про стягнення вкладу та відшкодування належних сум при звільненні,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до колективного підприємства «Взуття» про стягнення вкладу та відшкодування належних сум при звільненні .

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона працюючи на КП «Взуття» взяла участь у приватизації даного підприємства , вклавши в підприємство свої кошти та приватизаційні сертифікати, а також приватизаційні сертифікати свого сина ОСОБА_5 Відповідно до статуту КП «Взуття» вклад засновника і учасника підприємства оцінювався у карбованцях і складав його частку у статутному фонді, яка відображалася на особистому рахунку і особовій пайовій книжці. 05.06.1996 року вона звільнилася з КП «Взуття» за власним бажанням. Але не зважаючи на те, що ст.47 та ст. 116 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку виплатити всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, - КП «Взуття» такого розрахунку з нею не провело та вартість її вкладу у це колективне підприємство , який дорівнював 7958,92грн.,- їй не сплатило. А тому, враховуючи, що ст.117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка полягає у виплаті працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, то за період з 06.06.1996 року по січень 2010 року підприємство має сплатити їй за затримку розрахунку при звільненні 99741.40грн. Крім того , враховуючи індекс інфляції з моменту звільнення і по сьогоднішній день, який дорівнює 500,5%,- з відповідача додатково належить до стягнення 42102грн. 69коп. інфляційних втрат.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2010 року позов ОСОБА_3 був задоволений частково.

Стягнуто з КП «Взуття» на користь ОСОБА_3 4722грн. 77 коп. вкладу в дане підприємство та на користь держави державне мито в сумі 51 грн. і 120грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

У решті позовних вимог ОСОБА_3- відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_3 через свого представника подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на ту обставину, що рішення суду не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а висновки суду обставинам справи. Зокрема , на думку апелянта, судом помилково не було застосовано закон , який підлягає до застосування, а саме ст.ст. ст.47 ,ст. 116 , ст.117 КЗпП України та ст.23 Закону України «Про власність», якими передбачено, що працівникові при звільненні роботодавець зобов'язаний виплатити всі суми, що належать йому від підприємства, установи , в тому числі й вартість вкладу, розмір якого у майні колективного підприємства визначається залежно від його трудової участі у діяльності підприємства, а за затримку розрахунку при звільненні працівникові належить до виплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та інфляційні втрати. Крім того , суд безпідставно взяв до уваги розмір її вкладу, виходячи з розрахунків, наданих відповідачем, які нічим не були обґрунтовані.

Заслухавши доповідача, сторони по справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи , судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_3 згідно записів в її трудовій

книжці працювала на колективному підприємстві «Взуття» до 05.06.1996 року ,

відповідно до пайової книжки була пайовиком даного колективного підприємства і в неї

виник спір з приводу отримання її внеску в дане підприємство після звільнення з нього.

Тому її посилання в позові та в апеляційні скарзі на необхідність застосування до цих

правовідносин норм ст.ст. ст.47 ,ст. 116 , ст. 117 КЗпП України є безпідставними, оскільки

відповідно до ст.1 КЗпП України - Кодекс законів про працю України регулює трудові

відносини працівників, а перелік трудових прав, що підлягають захисту , визначений

ст.43 -45 Конституції України та ст.2 КЗпП України, де не зазначено, що взаємовідносини учасника колективного підприємства з цим підприємством з указаного приводу, підпадають під захист КЗпП України. Водночас, враховуючи, що на час її звільнення з КП «Взуття» правовідносини, пов'язані з участю в колективному підприємстві та з виходом із нього , були врегульовані законами України «Про власність», який втратив чинність з набранням чинності з 01.01.2004 року Цивільного Кодексу України, що й регулює на даний час спірні правовідносини ,- то ці відносини носили і носять цивільно-правовий характер і не підлягають врегулюванню Кодексом законів про працю України. Тому суд, вирішуючи спір, послався саме на ті норми матеріального права, які підлягають до застосування при вирішенню спору з цих правовідносин. А отже підстав для стягнення з КП «Взуття» , керуючись ст. 117 КЗпП України, будь-яких коштів за затримку з виплатою вартості її вкладу в КП «Взуття» при звільненні - не має.

Не має підстав і для нарахування та стягнення інфляційних на суму вартості ї вкладу у КП «Взуття» , належну до виплати позивачці у зв'язку зі звільненням і колективного підприємства, за час, що минув з дня звільнення ( 06.06.1996р.) по січень 2010 року. Оскільки нормою ч.2 ст.625 ЦК України, яка регулює ці правовідносини, передбачено , що сплата індексу інфляції має бути здійснена лише боржником, який прострочив зобов'язання. А як вбачається з п.2.7 «Положення про формування й розподіл колективної власності КП «Взуття» : «... частина дольового фонду, що належить працівнику, виплачується при його звільненні з підприємства чи виходу на пенсію, що оформлюється заявою». Але ОСОБА_3 , знаючи про вказаний порядок отримання коштів, такої заяви не писала і на КП «Взуття» не подавала, про що вона заявила під час розгляду справи, а відповідач, в свою чергу, не заперечував і заперечує її права на ці кошти, але при дотриманні відповідної процедури їх отримання. Про що свідчить в тому числі і той факт, що КП «Взуття» при наявності права вимагати відмовити у позові у зв'язку з пропущенням строків позовної давності ( право на звернення з заявою про отримання коштів виникло ще в 1996 році) - цим правом не скористалося . Тому у КП «Взуття» жодних зобов'язань перед ОСОБА_3А у зв'язку з тим, що вона не отримала вартості ( розміру) її вкладу при звільненні, - не має, оскільки відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тому при відсутності зобов'язання, яке може виникнути у КП «Взуття» після подачі ОСОБА_3 заяви про отримання вартості її вкладу, й підстав для нарахування на суму вартості вкладу індексу інфляції не має.

Безпідставним також є посилання позивачки на неправильність визначення вартості її вкладу, оскільки розрахунок внеску ОСОБА_3А в КП «Взуття» , що був наданий відповідачем і взятий за основу судом при винесені рішення , жодним чином позивачем спростований не був, а наведені ОСОБА_3 дані про розмір цього вкладу є необґрунтованими та зроблені без урахування ринкової вартості основних засобів.

При вказаних обставинах колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін , якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Черкаського колективного підприємства «Взуття» про стягнення вкладу та відшкодування належних сум при звільненні-відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 травня 2010 року -залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 20-ти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/