РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-232/10

Провадження № 2-232/10

29.01.2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого -судді Грищенко І,О.

при секретарі Дворніченко (Мушаровій ) Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, 3- я особа- ВГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні власністю та виселенні, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду (управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області ) про визнання приватизації частково недійсною,

В С Т А Н О В И В:

7 липня 2008 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовною заявою, в якій просять усунути перешкоди в користуванні власністю- квартирою 32 в будинку № 60-а по пр. Перемоги в м. Харкові та виселити відповідача ОСОБА_4 з вказаної квартири без надання іншого приміщення, анулювати його реєстрацію за вказаною адресою.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їм на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. В цій квартирі зареєстрований та фактично проживає відповідач ОСОБА_4, колишній чоловік ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано в 2004 році. З цього часу відповідач став приводити до квартири сторонніх осіб, влаштовувати сварки та бійки, тобто чинити їм перешкоди в користуванні квартирою. Через таку поведінку відповідача, вони вимушені були залишати квартиру та проживати у знайомих. Відповідач погрожує їм та створює умови, за яких вони не мають можливості проживати в своїй квартирі. На дійсний час відповідач займає всю квартиру, в якій проживає разом зі своєю співмешканкою, комунальні послуги за квартиру не оплачує. На дійсний час вони мають намір продати вказану вище квартиру, але проживання відповідача в цій квартирі порушує їх права , як власників, тому що вони не мають можливості в повній мірі розпоряджатися своєю власністю. Також зазначають про те, що в 2006 році вони вже зверталися до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні власністю, вселенні їх до квартири , виселенні відповідача та анулюванні його реєстрації за вказаною адресою. Рішенням суду було вирішено поновити їх право, вселити до квартири, у задоволенні вимог щодо виселення відповідача та анулюванні його реєстрації- було відмовлено. Відповідач рішення суду не виконує.

До участі у справі в якості 3-ї особи було залучено ВГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, тому що рішення суду може вплинути на їх права та обов»язки.

У зв»язку з чим, позивачами в уточненні до позовної заяви від 12.09.2009 року було зазначено вказаний орган в якості 3-ї особи.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги позивачів не визнав та 15 жовтня 2008 року звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання частково недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1, визнання за ним та відповідачами в порядку приватизації державного житлового фонду права власності на вказану квартиру в рівних частках - по ? за кожним, анулюванні свідоцтва про право власності на житло № 1-95-70114-Ц2 від 16.10.1995 року.

Свої вимоги позивач за зустрічним позовом обгрунтовує тим, що в лютому 2007 року він дізнався про факт приватизації в 1995 році вказаної вище квартири на ім»я відповідачів. Вважає, що відповідачами порушено приписи закону , тому що його не було включено до числа осіб, які мають право на приватизацію спірної квартири. Під час приватизації відповідачами було приховано факт збереження за ним, як тимчасово відсутнім у зв»язку з умовами роботи, житлової площі в цій квартирі.

У судовому засіданні позивачі за первісним позовом свої позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_4 не визнали, заперечували проти їх задоволення.

Свої заперечення мотивують тим, що ОСОБА_4 з 1995 року було відомо про те, що ними було приватизовано вказану вище квартиру. Питання щодо приватизації квартири обговорювалося в сім»ї, ОСОБА_4 на той час постійно проживав в Росії та не бажав приймати участі в приватизації квартири АДРЕСА_1. У 1997 році, коли він повернувся додому, то постало питання щодо його реєстрації в цій квартирі. 20.05.1998 року він був прописаний за вказаною адресою, але 29.05.1998 року був виписаний, тому що відносно нього було порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 206 КК України, через що він не проживав в м. Харкові. В 2003 році ОСОБА_4 звернувся до них з приводу його прописки в квартирі з метою працевлаштування. Ними, як співвласниками квартири, було дано згоду на його прописку.

Представник позивачів за первісним позовом ОСОБА_5, позовні вимоги своїх довірителів підтримав , просив їх задовольнити , вимоги зустрічного позову не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підтавав, зазначених його довірителями.

Представник відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_6 , вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити, вимоги позивачів за первісним позовом не визнав та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, наведених ОСОБА_4 Додатково просив звернути увагу суду на те, що його довіритель вселився у вказану квартиру зі згоди всіх членів сім»ї, доказів щодо його не проживання в квартирі протягом року до вчинення приватизації суду не надано , а тому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», набув право на житло, як тимчасово відсутній, за яким зберігалося право на житло, що встановлено й рішенням суду 2007 року. Строк позовної давності в 3 роки в даному випадку не застосовується, тому що приватизація спірної квартири- є нікчемним правочином.

Представник 3-ї особи за первісним позовом- ВГІРФО Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не з»явився, подав письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Представник відповідача за зустрічним позовом управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області подала до суду письмову заяву з проханням вирішити справу без участі представника.

Суд, заслухавши сторони та їх обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, представників сторін , дослідивши представлені сторонами та витребувані судом докази, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, дійшов наступного.

Судовим розглядом справи встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини, що підтверджуються наявними в справі доказами .

На підставі ордеру від 16.02.1981 року , виданого виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова , ОСОБА_1 на сімю з 4 осіб надано право зайняти 3 кімнатну квартиру АДРЕСА_2, 336 м/р в м. Харкові. На час звернення до суду у спірній квартирі зареєстровано 4 особи. Фактично проживає 1 особа- Агафонов В.М. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають по причині того, що ОСОБА_4 чинить їм перешкоди в проживанні в цій квартирі, ОСОБА_3 не проживає у зв»язку з тим, що проживає в Росії. Згідно свідоцтва про право власності на жило від 16.10.1995 року ХМЦПДЖФ, квартира АДРЕСА_1 належить позивачам за первісним позовом на праві спільної сумісної власності. За згодою співвласників квартири ОСОБА_4 неодноразово було прописано в цій квартирі в 1998 році та в 2003 році. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 25.08.2004 року, відносини між колишнім подружжям різко погіршилися, що унеможливило спільне проживання у вказаній вище квартирі.

4 липня 2006 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зверталися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_7 з приводу поновлення їх порушеного права, вселення їх до квартири, виселенні відповідачів та анулюванні реєстрації відповідача ОСОБА_4 за адресою вказаної квартири. Рішенням суду від 22.02.2007 року позовні вимоги позивачів було задоволено. Поновлено їх порушено право спільної сумісної власності. Відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виселено з квартири, позивачів вирішено вселити в квартиру, зобов»язано ВГІРФО Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області скасувати реєстрацію постійного місця проживання ОСОБА_4 за адресою вказаної квартири.

Відповідач ОСОБА_4 не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу.

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 16.05.2007 року апеляційну скаргу задоволено частковою Рішення суду 1 інстанції змінено, скасовано в частині виселення з квартири 32 в будинку № 60-а по пр. перемоги в м. Харкові ОСОБА_4 та в частині зобов»язання ВГІРФО Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області скасування реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_4 в квартирі 32 в будинку № 60-а по пр. перемоги в м. Харкові . Додатковим рішенням від 21.05.2007 року доповнено резолютивну частину- відмовлено ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про виселення з квартири, попередивши ОСОБА_4 по неприпустимість створення в квартирі атмосфери агресивності, роздратування, нанесення образ, усього того, що створює неможливі умови для сумісного проживання. рішення набрало законної сили.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі за первісним позовом посилаються на те, що відповідач ОСОБА_4 рішення суду не виконує, продовжує чинити їм перешкоди в користуванні своєю власністю, через що вони не мають можливості проживати у вказаній квартирі. Також проживання та реєстрація відповідача за адресою вказаної квартири позбавляють їх права розпорядження своїм майном з метою його відчуження.

З матеріалів цивільної справи № 2-735/07 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які було оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що 25.06.2007 року ОСОБА_1 на її звернення було отримано виконавчий лист . При цьому матеріали справи не містять даних про передачу виконавчого листа до виконавчої служби з метою виконання рішення суду.

В своїх поясненнях позивачі за первісним позовом посилаються на те, що по причині невиконання рішення суду з боку відповідача ОСОБА_4, вони неодноразово вимушені були звертатися до правоохоронних органів для захисту своїх прав- 30.01.2007 року та 30.05.2007 року - з приводу ігнорування відповідачем рішення суду, що набрало законної сили . Позивач ОСОБА_1 надала до суду медичну документацію, яка, на її думку, підтверджує той факт, що через неправомірну поведінку колишнього чоловіка, його агресивність по відношенню до неї, нанесення образ різного характеру, ним створено неможливі умови для сумісного проживанні у вказаній вище квартирі, через що стан її здоров»я значно погіршився, вона вимушена проходити лікування в медичних закладах.

Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що ті докази, на які посилаються позивачі за первісним позовом , як на підставу своїх позовних вимог, не є належними доказами та ніяким чином не доводять ті обставини, що відповідачем ОСОБА_4 створено в квартирі таку атмосферу, яка унеможливлює спільне проживання осіб по справі у вказаній квартирі. Не надано до суду доказів на підтвердження наявної неприпустимої поведінки ОСОБА_4 щодо позивачів стосовно створення перешкод в їхньому проживанні в квартирі. З боку позивачів не було вчинено певних дій з метою поновлення порушеного права та щодо вселення їх до квартири. Сам факт проживання та реєстрації ОСОБА_4 у вказаній вище квартирі ніяким чином не може створити позивачам перешкоди в розпорядженні ними своєю власністю у вигляді цієї квартири. Позивачі посилаються на те, що вони, як власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. При цьому позивачі не надали суду доказів того, що їм дійсно чиняться перешкоди, не пов»язані з позбавленням володіння, з боку відповідача ОСОБА_4 Вони не заперечували проти того, що тільки один раз за останні 2-3 роки намагалися реалізувати своє право на користування спірною квартирою , в якій не проживають довгий час з суб»єктивних причин.

Таким чином, позовні вимоги позивачів ОСОБА_4 не обгрунтовані, не підтверджені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач ОСОБА_4 посилається на те, що станом на 1995 рік він був тимчасово відсутній за адресою спірної квартири. Його відсутність була пов»язана з умовами та характером роботи за межами м. Харкова. Його дружина знала про це, однак приховала цей факт та приватизувала квартиру на себе та їхніх дітей, не поставивши його до відома. Вважає, що таким чином було порушено його право на участь в приватизації спірної квартири. Про те , що квартиру було приватизовано в 1995 році він дізнався тільки в лютому 2007 року, через що й звернувся до суду з дійсним зустрічним позовом. Також просив врахувати той факт, що станом на жовтень 1995 року, коли відбувалася приватизації спірної квартири, його таким, що втратив право користування цією квартирою в судовому порядку визнано не було.

Відповідачі в обґрунтування своїх заперечень на зустрічні позовні вимоги зазначають про те, що позивачем ОСОБА_4 пропущений строк позовної давності , а тому просили відмовити йому у задоволенні його позовних вимог. Також зазначили, що з 1995 року ОСОБА_4 було відомо про приватизацію квартири, але через те, що він постійно проживав на території Росії та був прописаний за адресою свого постійного проживання, то в квартирі АДРЕСА_3 не проживав та не користувався цією квартирою. Вважають, що право ОСОБА_4 не було порушено, тому що він на час приватизації в квартирі АДРЕСА_4 не проживав, не був зареєстрований, а тому у нього станом на жовтень 1995 року не виникло право на участь в приватизації вказаної квартири.

З рішення суду від 22.02.2007 року вбачається, що ОСОБА_4 в дев»яностих роках добровільно виписався з квартири та на тривалий час поїхав до Росії на заробітки. Цей факт також підтверджено записами в трудовій книжці ОСОБА_4 , копія якої долучена до матеріалів справи.

В процесі розгляду справи не знайшов свого підтвердження той факт, що станом на жовтень 1995 року ОСОБА_4 був тимчасово відсутній за місцем свого постійного проживання, а тому жиле приміщення за ним повинно бути збережено. Питання щодо прописки в квартирі АДРЕСА_1 постало у ОСОБА_4 тільки в травні 1998 році, про що є відповідна відмітка в його паспорті. До цього часу він був прописаній в Росії, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи та не було спростовано ОСОБА_4

Позивач за зустрічним позовом не надав суду належних доказів в підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог щодо порушення його права та наявності підстав для його поновлення . Він не довів суду факт свого постійного проживання та прописки в ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на жовтень 1995 року. Не надав доказів того, що він був тимчасово відсутній в м. Харкові, а тому за ним зберігалося жиле приміщення, в якому він проживав до того часу, коли виїхав в іншу країну. З свідоцтва про реєстрацію за місцем проживання від 10.06.1998 року ( а.с.109) вбачається , що тільки з червня 1998 року по грудень 1998 року тимчасово ОСОБА_4 був зареєстрований на території Росії . даних про те, що станом на 1995 рік він також був тимчасово зареєстрований в іншому житловому приміщенні суду не представлено.

Таким чином, враховуючи факти та обставини, які було встановлено в ході судового розгляду справи та які знайшли своє підтвердження, у ОСОБА_4 станом на жовтень 1995 року не виникло права на участь у приватизації вищевказаної квартири, тому що він в цій квартирі не проживав довгий час, був прописаний за місцем свого постійного проживання в іншій країні, через що не є такою особою, яка була тимчасово відсутні та за якою повинно було бути збережено житло, тому що у суду не має доказів того, що він в письмовій формі повідомляв компетентні органи про зазначені обставини, своєї письмової згоди на участь у приватизації не давав, а тому законних підстав для задоволенні його зустрічних позовних вимог не вбачається.

Крім того, з урахуванням позиції відповідачів за зустрічним позовом, які просили відмовити ОСОБА_4 у задоволенні його вимог по причині пропуску строку позовної давності без поважних причин, суд погоджується з твердженням про те, що ОСОБА_4 було відомо про приватизацію спірної квартири з 1995 року, тому що ця обставина знайшла своє підтвердження в процесі вирішення справи, таким чином, ним пропущений строк позовної давності, а поважності причин його пропуску суду не надано, що також є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 10, 11, 57-60, 61, 209, 212, 214 215, 267 ЦПК України, ст.. ст.. 386, 391 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю , виселенні ОСОБА_4 , анулюванні його реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання частково недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1, визнання за ним та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в порядку приватизації державного житлового фонду права власності на вказану квартиру в рівних частках - по ? за кожним, анулюванні свідоцтва про право власності на житло № 1-95-70114-Ц2 від 16.10.1995 року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд 1 інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подачею після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку , передбаченому вимогами ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: І.О.Грищенко