Справа 2-420/10
Номер провадження 2-420/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі - Шемота М.І.

з участю відповідачки - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_5

до

КН «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, Відділу комунального майна Рахівської районної ради, Рахівської державної нотаріальної контори про

визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та виселення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 як представник, що діє в інтересах ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до КП «БТІ» Рахівської районної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виселення та вселення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 травня 1994 року в порядку приватизації, ОСОБА_5, її колишній чоловік ОСОБА_9 та його батьки, ОСОБА_1, ОСОБА_6 одержали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. 16.05.1996 року службові особи Рахівського районного бюро технічної інвентаризації, зловживаючи своїм службовим становищем на підставі заяви ОСОБА_6Д, та ОСОБА_1 склали і видали їм довідку - характеристику та свідоцтво про_ право власності на згадану квартиру. 17.057Г996 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 подали до державної нотаріальної контори підроблені документи, а саме: довідку - характеристику та свідоцтво про право власності на житло від 18 травня 1994 року, де зазначено, що власниками квартири являється ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та кожному належить на праві приватної власності по Уг частині квартири в рівних долях. Після чого вищевказана квартира шляхом обману була продана ОСОБА_7 за ціною 160 млн.карбованців, чим спричинено її інтересам тяжких наслідків у вигляді заподіяння матеріальних збитків та позбавлення її права на % частину вищевказаної квартири. Разом з цим, під час підписання договору купівлі-продажу квартири відповідачі скрили той факт, що квартира була раніше приватизована на 4 осіб і те, що документи, які вони надали в державну нотаріальну контору не відповідають дійсності, таким чином шляхом обману була продана вищевказана квартира. Окрім того, підробка свідоцтва про право власності на житло посадовими особами прокуратурою м.Рахів Закарпатської області була встановлена і підтверджується матеріалами кримінальної справи, порушеної 27.08.2008 року. Оскільки продаж спірної квартири було вчинено по підробленому свідоцтву, то просила суду договір купівлі-продажу квартири від 17.05.1996 року визнати недійсним, як угоду укладену внаслідок обману, а також визнати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 недійсним, виселити ОСОБА_7 з вказаної квартири і вселити в дану квартиру її, ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 23 липня 2007 року до справи в якості співвідповідачів залучено відділ комунального майна Рахівської районної ради Закарпатської області та Рахівську державну нотаріальну контору Закарпатської області.

В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, але надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засіданні не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, претензії і вимоги позивача не визнає.

Представники відповідачів КП «БТІ» Рахівської районної ради, відділу комунального майна Рахівської районної ради до суду не з'явилися, при цьому надали суду заяви про розгляд справи без участі їхніх представників.

Представник відповідача, Рахівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 до суду не з'явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що наймачами даної квартири були вона і її чоловік ОСОБА_6 на підставі чого вони звернулися до органу приватизації і отримали свідоцтво про право власності на

житло.

Представник відповідачки, ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позивачем пропущений строк позовної давності і не наведено переконливих доказів поважності пропуску цього строку. Зокрема позивачу всі обставини, наведені нею в позовній заяві були відомі їй ще в 1996 році.

Представник відповідачки ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснили, що жодних доводів незаконності договору купівлі-продажу не наведено та не встановлено. Правочин був укладений згідно чинного законодавства, яке діяло на той час, в письмовій формі в нотаріальній конторі, підписаний всіма сторонами та завірений нотаріусом. Поскільки позивачка ОСОБА_5 не була учасником (стороною) угоди, то вона не вправі ставити питання про визнання угоди недійсної шляхом обману, що й не довела позовною заявою та матеріалами справи.

Суд, заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявністьабо шдсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З доказів, наданих позивачкою вбачається, що власниками квартири в м.Рахів по вул.І.Франка, 16/18 в рівних долях являються ОСОБА_6 та члени його сім'ї - ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_9 - син, ОСОБА_11 - невістка. Свідоцтво видане на підставі розпорядження органу приватизації.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку, кімнати у гуртожитку).

Абзац 2 п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству 15 вересня 1992 р. № 56 включає до членів сім'ї наймача лише громадян, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Поряд з цим ст. 64 Житлового кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З пояснень відповідачки ОСОБА_1, випливає, що наймачами даної квартири був її чоловік ОСОБА_6 й вона, відповідно до чого вони подали заяву про приватизацію квартири і в результаті отримали свідоцтво про право власності на згадану квартиру в рівних частках.

За таких обставин позивачкою в судове засідання не надано жодних переконливих доказів того, що вона постійно проживала з наймачами і вела з ними спільне господарство, а також те, що нею було надано заяву про приватизацію спірної квартири. Разом з цим, в справі фігурують два різні свідоцтва про право власності на житло, які однаково датовані, в одному з яких позивачка зазначена як-співвласник житла, а в іншому - власниками житла являються тільки ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Таким чином, суд через відсутність обґрунтованих, правових доказів та наявних розбіжностей не може встановити істину в справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак, позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б свідчили про вину відповідачів, а посилання позивача на підстави звільнення від доказування визначені у ст. 61 ЦПК України, зокрема наявність вироку суду у кримінальній справі, що набрав законної сили, і є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, суд не бере до уваги, оскільки в матеріалах даної справи відсутній вирок, який би свідчив вину представника підприємства «Бюро технічної інвентаризації» у підробці свідоцтва про право власності на житло. Натомість у справі міститься постанова суду від 19 лютого 2009 року про закриття кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_12 у скоєнні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2, ст.366 ч.2 КК України у зв'язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ст. 12 Закону про приватизацію власник приватизованого майна має право розпоряджатися квартирою на свій власний розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, укласти інші угоди, не заборонені законом.

У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що 17 травня 1996 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 вказану квартиру було продано ОСОБА_7, в результаті чого був складений договір купівлі-продажу. При цьому з нотаріальну контору на посвідчення цього договору були представлені свідоцтво про право власності на житло та довідка-характеристика, видана Рахівським районним бюро технічної інвентаризації, за якими власниками майна були ОСОБА_6 та ОСОБА_1 В такому разі відповідачка ОСОБА_7 на думку суду набула права власності на згадану квартиру на законних підставах, оскільки позивачем не доведено, що угода укладена внаслідок обману, а тому договір купівлі-продажу не підлягає до визнання недійсним.

За змістом ст.ст. 215, 651 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших: випадках, встановлених договором або законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_5 не була стороною в договорі, а тому вона не має права ставити питання про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а яких саме вимог недодержано, під час складання договору купівлі-продажу, позивачкою не доведено.

З огляду на вище викладене, враховуючи, що позивачем не надано жодних переконливих та обгрунтованих доказів, на спростування доводів відповідачів суд вважає, що позові слід відмовити в повному обсязі.

Поряд з цим, статтями 257,261, 267 ЦПК України встановлений загальний строк позовної давності в три роки, який обчислюється з часу, коли особа дізналась чи могла дізнатись про порушення свого права, сплив якої є підставою для відмови в позові, якщо про застосування строку позовної давності заявляє сторона у спорі.

Під час розгляду справи представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Судом також встановлено, що позивачка володіла інформацією щодо обставин, викладених нею в позовній заяві з 1996 року, при цьому в суд звернулася лише 13 квітня 2009 року, тобто минуло більше 10 років, і поважну причину пропущеного вказаного строку не назвала, питання про його поновлення не поставила. Таким чином позивачкою пропущено строк звернення до суду, що в свою чергу також є підставою для залишення позову без задоволення.

Окрім того, враховуючи, що ухвалою Рахівського районного суду від 15 лютого 2010 року було вжито заходи по забезпеченню позову, на підставі ч.6 ст.154 ЦПК України слід скасувати вжиті, згідно вказаної ухвали, заходи забезпечення позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 3, 6, 8, 10,11, 57, 58, 60, 212-215, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позові ОСОБА_5 до КП «Бюро технічної інвентаризації» Рахівської районної ради, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, відділу комунального майна Рахівської районної ради, Рахівської державної нотаріальної контори про визнання договору купівлі-продажу недійсним, вселення та виселення - відмовити вцілому.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом згідно ухвали від 15 лютого 2010 року скасувати. На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.І. Тулик