Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-352/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

17 серпня 2010 року Яготинський районний суд

Київської області в складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус про захист прав споживачів,

Встановив:

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з даною позовною заявою в якій зазначив, що права споживачів, механізм реалізації захисту цих прав та відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками (виконавцями, продавцями) регулюються Законом України Про захист прав споживачів та іншими законодавчими актами України. Основним принципом державного регулювання підприємницької діяльності є забезпечення балансу між свободою ринкових відносин та захистом інтересів споживачів послуг, зокрема, клієнтів банку. 04.12.2007 року між ним та відповідачем по справі було укладено договір про іпотечний кредит за № K3JWGI. Відповідно до п. 1.1 Договору про іпотечний кредит річна ставка за користування кредитом визначена у розмірі 15 %. В січні 2009 року під час здійснення зарахування чергового платежу касир банку повідомив йому, що розмір сплати чергового платежу на погашення кредиту значно змінився в бік збільшення за рахунок збільшення процентної ставки за користування кредитом. Таку зміну умов договору йому ніяким чином пояснено не було, як і не було повідомлено з якого часу банком було збільшено процентну ставку за користування кредитом та на скільки, а також не було надано жодних обґрунтованих підстав щодо внесення змін в кредитний договір.

Такі неправомірні дії банку стали причиною припинення ним погашення кредиту, адже суми, які я повертав банку в рахунок погашення боргу, банком зараховувалися насамперед на сплату відсотків та штрафних санкцій, а не на погашення тіла кредиту.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 15.09.2009 року ухвалив рішення, відповідно до якого визнано незаконним збільшення ЗАТ КБ ПриватБанк процентної ставки за користування кредитом та визнано недійсною умову п.п. 8.9 п. 8 зазначеного Договору. Також в порушення положень Конституції України, цивільно-процесуальних норм законодавства України та положень ст. ст. 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів відповідачем було внесено до Договору про іпотечний кредит явно дискримінаційні умови, які стосуються позичальника, а саме у п.п. 5.2.9, 5.3.12, 6.2, 8.8. Таке порушення завдало йому моральної шкоди. Просив визнати недійсним пункт 5.2.9, 5.3.12, 6.2, 8.8 Договору про іпотечний кредит № K3JWGI від 04.12.2007 року. Скасувати необґрунтовано нараховану банком неустойку, пеню та штраф за Договором. Зобовязати відповідача здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів за весь період користування кредитом відповідно до умов Договору. Визнати недійсним Договір поруки, укладений 12.01.2009 року між ЗАТ КБ ПриватБанк з ТОВ Українське фінансове агентство Верус. Стягнути з банку на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 гривень та судові витрати, в тому числі витрати, понесені ним за надання йому правової допомоги адвокатом в сумі 3000 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечила.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами 04.12.2007 року було укладено договір про іпотечний кредит за № K3JWGI (далі - Договір). Відповідно до п. 1.1 Договору про іпотечний кредит річна відсоткова ставка за користування кредитом була визначена у 15 %. В грудні 2008 року позивач отримав від відповідача лист про підвищення відсоткової ставки з 15 % до 30 % в односторонньому порядку. Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 15.09.2009 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Київської області від 21.01.2010 року визнано незаконним збільшення закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк процентної ставки за користування кредитом та визнано недійсною умову п.п. 8.9 п.8 Договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку. Також, 04.12.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір № K3JWGI відповідно якого предметом іпотеки є житловий будинок та земельна ділянка, які знаходяться за адресою: м. Яготин Київської області вул. Боженка 1. Вказаний договір є чинним по даний час і у відповідності з ним до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено обтяження на земельну ділянку, яка знаходиться за вищевказаною адресою та зареєстровано в Державному реєстрі іпотек в якості підстави обтяження договір іпотеки. Крім того, безпосередньо в договорі про іпотечний кредит від 04.12.2007 року було сторонами було узгоджено такий вид забезпечення належного виконання зобовязання, як неустойка.

12.01.2009 року між відповідачем та співвідповідачем ТОВ Українське фінансове агентство Верус було укладено договір поруки в рахунок забезпечення зобовязання позивача.

Відповідно до пунктів 5.2.9; 5.3.12; 6.2; 8.8 Договору зазначено, а саме у пункті 5.2.9 договору щодо обовязку позичальника за рахунок коштів, що направляються на погашення кредиту з відшкодування банку витрат повязаних з розглядом у судах спорів по даному договору; пункті 5.3.12 договору щодо права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, повязаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, повязаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади; пункті 6.2 договору щодо зобовязання зі сплати відсотків за наданий кредит в подвійному розмірі в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань зі сплати чергових платежів; пункті 8.8 договору щодо односторонньої зміни відсоткової ставки за користування кредитом.

З пояснень представника позивача вбачається, що саме дії банку по безпідставному підвищенню процентної ставки за кредитом призвели до припинення позивачем погашення кредиту. Крім того, вказує, що на час укладання договору поруки з ТОВ Українське фінансове агентство Верус невиконання боржником основного зобовязання, яке є умовою вступу поручителя у відносини з кредитором не було.

З пояснень представника відповідача вбачається, що вона заперечує позовні вимоги, вважає, що позивач при підписанні договору мав змогу з ним ознайомитися, а відповідно підписавши договір погодився з його умовами. Пункти договору, які оскаржує позивач, на думку представника позивача існують для дисциплінування боржника. Тому, вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно до ст. 31 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права та обовязки.

Статтею З ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: б) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті б цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як видно з наведеного вище, в умовах договору присутні дискримінаційні норми, щодо позичальника, оскільки його фактично зобовязано оплачувати послуги з правової допомоги в разі їх отримання Банком у спорі з приводу можливих суперечок за зазначеним вище договором між сторонами договору, тобто позичальника зобовязано оплатити на вимогу Банку всі судові витрати навіть якщо він у разі розгляду спору у суді його виграє, що не відповідає принципу справедливості та добросовісності, порушує права позичальника як сторони у процесі позовного провадження та порушує його право стягнення в разі вирішення справи на користь позичальника судових витрат у вигляді стягнення витрат на правову допомогу, що є неприпустимим та така умова договору не може бути визнана законною.

Тому, на думку суду позовні вимоги в частині визнання недійсними пунктів Договору 5.2.9, 5.3.12 підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Тому, на думку суду позовні вимоги в частині визнання недійсними пунктів Договору 6.2, 8.8 також підлягають до задоволення.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 216 ЦК України вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Судовими рішеннями від 15.09.2009 року та 21.01.2010 року встановлено неправомірність нарахування підвищеної процентної ставки Банком за договором та умову п. 8.9 Договору про можливість такого підвищення.

Отже, вказані обставини доказуванню не підлягають, а тому нарахування будь яких санкцій у вигляді неустойки, пені та штрафу повязаних з невиконанням умов Договору які настали у звязку з підвищенням процентної ставки є неправомірними та такими, що порушують права позичальника за договором.

В судовому засіданні представник відповідача підтвердив, той факт, що рішення Яготинського районного суду Київської області від 15.09.2009 року по цей час Банком не виконано, та усі нарахування за Договором продовжуються.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги у частині скасування необґрунтовано нарахованих банком неустойки, пені та штрафу за Договором та зобовязання відповідача здійснити перерахунок сплачених позивачем коштів за весь період користування кредитом відповідно до умов Договору підлягають до задоволення, оскільки вказані нарахування здійснювалися та здійснюються відповідно умов Договору які визнані неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. 2, пункту 17 ч. 3 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Відповідно до іпотечного договору № K3JWGI від 04.12.2007 року укладеного між ЗАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 (а.с. 16), яка є майновим поручителем ОСОБА_3, предметом вказаного договору є забезпечення належного виконання Зобовязання позичальником (ОСОБА_3М.) нерухомим майном ОСОБА_4, а саме житловим будинком за адресою м. Яготин Київської області вул. Боженка 1 та земельною ділянкою розміром 0,0875 га за вказаною адресою.

Тобто, враховуючи наведене вище, суд вважає, оскільки зобовязання позивача перед відповідачем забезпечені іпотечним договором, договір поруки укладений без відома позивача та поручителю відповідно вказаного договору передані права вимоги боргу за договором іпотечного кредитування, то суд вважає, що договір від 12.01.2009 року укладений між ЗАТ КБ ПриватБанк з ТОВ Українське фінансове агентство Верус не відповідає зазначеним вимогам закону та суперечить нормам ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, а тому позовні вимоги в цій частині визнання недійсним вказаного договору підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди то відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що позивач змушений тривалий термін відстоювати свої інтереси у судах різних інстанцій, судовими рішеннями встановлено порушення з боку відповідача, право позивача на добросовісне виконання його зобовязань було порушено з боку відповідача, суд вважає за можливе в цій частині позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 2500 гривень моральної шкоди.

Згідно до статі 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до витрат, повязаних з розглядом судової справи.

З квитанцій до прибуткового касового ордера від 03.08.2009 та 21.01.2010 року вбачається що позивач оплатив адвокату ОСОБА_5М послуги за надання правової допомоги у сумі 3000 гривень.

Отже, в цій частині позов підлягає до задоволення із стягненням з відповідача на користь позивача витрат понесених ним за отримання правової допомоги та судових витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 10, 31, 60, 61, 88, 209, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 3, 203, 215, 216, 546, 553, 627, 628, 634, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 17, 18, 19 21, 22 Закону України Про захист прав споживачів, п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду У країну Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус про захист прав споживачів, задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 5.2.9 Договору про іпотечний кредит за № K3JWGI від 04.12.2007 року щодо обовязку позичальника за рахунок коштів, що направляються на погашення кредиту з відшкодування банку витрат повязаних з розглядом у судах спорів по даному договору.

Визнати недійсним пункт 5.3.12 Договору про іпотечний кредит за №K3JWGI від 04.12.2007 року щодо права банку на відшкодування за рахунок коштів позичальника, що надійшли на погашення кредиту, витрат, повязаних з представництвом інтересів банку в суді та перед третіми особами та витрат на надання правової допомоги банку, повязаних з розглядом суперечок за даним договором в судах всіх інстанцій, а також на всіх підприємствах, організаціях всіх форм власності, в органах державної влади.

Визнати недійсним пункт 6.2 Договору про іпотечний кредит за № K3JWGI від 04.12.2007 року щодо обовязку позичальника зі сплати відсотків за наданий кредит в подвійному розмірі в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником зобовязань зі сплати чергових платежів.

Визнати недійсним пункт 8.8 Договору про іпотечний кредит за № K3JWGI від 04.12.2007 року щодо права банку односторонньої зміни відсоткової ставки за користування кредитом.

Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк скасувати необґрунтовану банком неустойку, пеню та штраф за Договором про іпотечний кредит за № K3JWGI від 04.12.2007 року за весь період дії договору.

Зобовязати публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_6 коштів за весь період користування кредитом відповідно до умов Договору про іпотечний кредит за № K3JWGI від 04.12.2007 року.

Визнати недійсним Договір поруки, укладений 12.01.2009 року між ЗАТ КБ ПриватБанк з ТОВ Українське фінансове агентство Верус.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_6 2500 (дві тисячі пятсот) гривень моральної шкоди.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБану на користь ОСОБА_6 3120 (три тисячі сто двадцять) гривень судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль