Справа №22-ц-3883/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Рибалки В.Г.

суддів Хвостика С.Г., Попруги С.В.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Ліга» про розірвання договору поруки,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 серпня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх необґрунтованістю.

Вказане рішення відповідачка оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати, постановивши нове про задоволення заявлених нею вимог.

Вказує, що суд неповно зясував ту обставину, що після отримання ОСОБА_2 1000 грн. поза межами кредитної лінії за кредитним договором збільшився обсяг її відповідальності за договором поруки, відбулася зміна основного зобовязання без її згоди на суму з 25000 грн. до 26000 грн., що відповідно до ст.559 ЦК України є підставою для розірвання оспорюваного правочину.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 і її представника ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 28 листопада 2007 року між кредитною спілкою «Ліга» (далі-КС Ліга) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1545/2256 про надання кредитної лінії, за умовами якого кредитна спілка зобов'язується відкрити позичальнику кредитну лінію розміром до 25 000 грн., в межах якої позичальник може отримувати грошові кошти не менше 50 грн., терміном на 1094 днів, з 28 листопада 2007 року до 26 листопада 2010 року зі сплатою 45% річних (а.с. 28).

Умовами п.5.1 Кредитного договору сторони встановили, що видом забезпечення виконання зобов'язань за даним договором є порука. 28 листопада 2007 року між КС «Ліга» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1545/2256, згідно з яким позивач зобов'язалась солідарно відповідати перед відповідачем за повне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вищезазначеним кредитним договором. Цей договір поруки є невідємною частиною основного договору договору кредитної лінії № 1545/2256 від 28 листопад 2007 року (а.с.5).

Згідно з п.1 договору поруки позивач взяла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором щодо сплати основного зобов'язання 25000 грн. та процентів за користування кредитними коштами, встановлених в розмірі 45 % річних, відсотків за несвоєчасне погашення платежів і інші штрафні санкції, передбачених основним договором кредиту.

Пунктом 7 договору поруки визначено, що поручитель не має права без згоди кредитора, тобто кредитної спілки, в односторонньому порядку відмовитися від прийнятих на себе зобовязань за цим договором або змінювати його умови.

Відповідно до видаткового касового ордеру № 1580 від 28 листопада 2007 року, ОСОБА_2 отримав від КС «Ліга» 25 000 грн. (а.с.6). 04 березня 2008 року ОСОБА_2 за його заявою кредитна спілка вирішила видати 1000 грн. в межах кредитної лінії, відповідно до умов кредитного договору № 1545/2256 від 28 листопада 2007 року (а.с.27,30,35).

Відмовляючи у задоволенні позову про розірвання договору поруки, місцевий суд виходив з недоведеності позивачем факту зміни основного зобовязання за кредитним договором без його згоди як поручителя, що не призвело до збільшення обсягу відповідальності ОСОБА_1 за договором поруки, тобто констатував відсутність самостійної підстави, передбаченої ч.1 ст.559 ЦК України, для розірвання оспорюваного правочину.

З таким висновком місцевого суду погоджується колегія суддів, оскільки він узгоджуються з вимогами ст.ст. 526, 527, 546,553, 554, 559, 610, 651 ЦК України та дослідженими по справі доказами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, встановив обставини, що мають значення для справи у відповідності з ч.1 ст.212 ЦПК України, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Зі змісту кредитного договору від 28 листопада 2007 року, укладеного між кредитною спілкою та ОСОБА_2, вбачається, що за цим правочином останній має право користуватися кредитною лінією, тобто грошима в розмірі до 25000 грн., протягом 1094 днів, отримуючи як одноразові кредити, так і інші кредити в межах строку дії грошового зобовязання, не перевищуючи розміру кредиту. При цьому, в його умовах передбачалась можливість видачі окремих кредитів ОСОБА_2, які оформляються додатковою заявою. (п.1.1, 1.2. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, в рахунок погашення боргу по кредиту ОСОБА_2 з грудня 2007 року по лютий 2008 року на виконання п. 3.2.2.3. та додатку № 1 до кредитного договору здійснював три щомісячних платежі в розмірі по 1275 грн. 39 коп. кожний, тому станом на 04 березня 2008 року розмір кредитної лінії в обсязі 25000 грн. зменшився і становив лише 23964 грн. 95 коп. (а.с.30,35).

Таким чином, на думку колегії суддів, видача 1000 грн., яка була надана ОСОБА_2 кредитною спілкою 04 березня 2008 року, відбулася в межах кредитної лінії з дотриманням умов кредитного договору.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта про те, що з видачею без її згоди 1000 грн. ОСОБА_2 збільшився обсяг її відповідальності по договору поруки, є непереконливими, оскільки, на думку колегії суддів, при цьому не відбулася зміна основного кредитного зобовязання в сторону його збільшення, а надання позичальнику грошових коштів відбувалось в обсязі та з дотриманням порядку, встановленого кредитним договором без збільшення обсягу відповідальності позивачки за договором поруки.

Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі і посилання на перевищення обєму відповідальності поручителя станом на 04 березня 2008 року, відповідно до умов графіку повернення кредиту, також не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову і не містять посилань на такі порушення, які б могли бути підставою для зміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 серпня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: