Справа № 2-87/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 вересня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Бондаренко В.М.,

при секретарі Троян В.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3.

представників третіх осіб ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», треті особи: відділ громадянства, еміграції та паспортної реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області; ОСОБА_8; ОСОБА_9; орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання незаконним виписки з місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року позивачка, яка в подальшому відповідно до свідоцтв про укладення та розірвання шлюбу змінила та на даний час має шлюбне прізвище ОСОБА_4, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить винести рішення, яким визнати незаконною її виписку 15 лютого 2000 року з адреси: АДРЕСА_1. В обґрунтування позову позивачка вказала на те, що з часу народження вона була прописана за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_4 їй стало відомо її батько ОСОБА_2, самовільно, без її згоди та згоди її матері ОСОБА_10 виписав її з зазначеної адреси. На час виписки її батьки проживали окремо, та вона більшу частину мешкала з матір»ю у м. Бровари. Тому, 14.07.1999 року її мати ОСОБА_10, як законний представник, надала ОСОБА_2 довіреність на приватизацію спірної квартири, але батько не виконав цього доручення т а виписав її, з матір»ю зі спірної квартири. Вважає, що відповідачі ОСОБА_2 та ЖЕУ № 2 незаконно виписали її зі спірної квартири. Також просить поновити строки позовної давності для звернення до суду для захисту своїх прав на житло, як виняток. У звязку з цим, позивачка і вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. А також додав, що сам відповідач ОСОБА_2 та свідок ОСОБА_11, підтвердили той факт, що в лютому 2000 року ОСОБА_2 без згоди дружини здійснив виписку на той час неповнолітньої позивачки.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні повністю визнав позовні вимоги позивачки, так як свої дії розцінює, як неналежні. Пояснив, що, як подружжя, він та ОСОБА_10, з якою шлюб розірвано на даний час, домовилися приватизувати квартиру АДРЕСА_3. Але він самостійно, без дозволу дружини, взяв її паспорт та заповнив картки на виписку дружини у лютому 2000 року, тоді, як їх дочка автоматично була виписана разом з матір»ю до м. Бровари Київської області. Метою здійснення зазначених дій був продаж спірної квартири, так як вони, як подружжя вже разом не проживали, а якщо б у спірній квартирі залишалась прописана неповнолітня дитина, то були б складнощі у продажі цієї квартири.

У судовому засіданні представник відповідача КП УЖКГ позов не визнала посилаючись на те, що на даний час будь-якого рішення про встановлення неправомірності дій посадових осіб не має. Крім того, відповідно до наданої довідки від 22.10.2009 року пояснила, що ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зняті з реєстраційного обліку 16.02.2000 року у м. Бровари, Київської області з адреси: АДРЕСА_4. Пояснила, що не мають змоги надати первинні документи за 2000 рік, які підтверджують на основі чого було проведено зняття з обліку, так як на той час чинне законодавство не вимагало при здійсненні зняття з реєстраційного обліку складати заяви на відповідні дії. При знятті з реєстрації заповнювались лише талони на зняття з реєстрації, які в ЖЕД не зберігаються. Тому цілком зрозуміло є те, що наймачем ОСОБА_2, відповідачем по справі, були складені талони на випис його дружини на підставі наявного паспорту дружини, в якому була зроблена відмітка про зняття з реєстрації, а дочка, позивачка по справі була виписана автоматично. В подальшому представник відповідача КП УЖКГ відповідно до заяви просила розглядати справу без її участі.

Представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні покладалась у вирішенні справи на розсуд суду, відповідно до наданого листа Павлоградського МВ УМВС України пояснила, що до прийняття Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 10.01.2004 року заява на зняття з реєстраційного обліку не була передбачена законодавством, заповнювалися лише листки вибуття передбачені п. 5.5. «Інструкції з організації роботи адресно-довідкових бюро в системі МВС України», зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 22.04.2005 року за № 430/10710 та зберігались в картотеці протягом шести років, після чого вилучались та знищувались. ОСОБА_7 знята з реєстраційного обліку та картки вибуття знищені. В подальшому відповідно до заяви просила розглядати справу без її участі.

У судовому засіданні представники третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_12 просили відмови у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що співвласники спірної квартири ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рівних частинах є добросовісними покупцями квартири АДРЕСА_3, яку вони придбали у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2000 року посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за № 1-833.

Свідок ОСОБА_11, яка раніше виступала в якості третьої особи, але ухвалою суду від 11.08.2009 року було вирішено питання про те, що вона не повинна приймати участь у справі в якості третьої особи, так як рішення у справі не може вплинути на її права та обов»язки. Відповідно до протоколу судового засідання від 24.03.2010 року Броварського міськрайонного суду Київської області, який виконував окреме доручення Павлоградського міськрайонного суду, пояснила, що дійсно ініціатором її виписки зі спірної квартири був її колишній чоловік ОСОБА_2, якому вона не надавала доручень на виписку зі спірної квартири. Підтвердила той факт, що у лютому 2006 року її паспорт був відсутній у неї декілька днів, а потім його привіз її син, в якому вже стояла відмітка про її виписку з квартири АДРЕСА_3, також 18 чи 20 лютого 2006 року вона дізналась про те, що виписана і їх неповнолітня дочка ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що як родич ОСОБА_7 вона знала про те, що подружжя ОСОБА_7 мають намір приватизувати своє житло у м. Павлограді, з подальшим продажем, так як ОСОБА_10 виїхала на постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вислухавши представників сторін, відповідача, представників третіх осіб, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що спірним є житлове приміщення квартира АДРЕСА_5, де були зареєстровані: наймач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, дружина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до копії поквартальної карточки ЖЕД № 2 КП УЖКГ усі мешканці зняті з реєстраційного обліку зі спірної квартири, а саме, наймач ОСОБА_2 28.05.2002 року, дружина ОСОБА_10 16.02.2000 року, син ОСОБА_14 06.06.1997 року, дочка ОСОБА_7 16.02.2000 року. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 шлюб розірвано відділом РАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про що зроблений відповідний запис у реєстрі за № 361 від 24.12.2001 року.

На даний час співвласниками спірної квартири є ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рівних частинах на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.2000 року посвідченого Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою зареєстрованого в реєстрі за № 1-833. Спірну квартиру вони придбали у ОСОБА_2, яка йому належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Павлоградським жилвідділом 23.02.2000 року за № 18333 та зареєстрованого у Павлоградському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 47-281.

Відповідно до свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу виданих відділом РАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області про що зроблені відповідні записи у реєстрі за № 621 від 08.09.2007 року та за № 306 від 20.06.2008 року ОСОБА_7 має шлюбне прізвище ОСОБА_12.

У судову засіданні не заперечувався той факт про те, що ОСОБА_2 приймав участь самостійно у приватизації спірного житла. За своєю ініціативою, для проведення самостійної приватизації, відповідач ОСОБА_2 здійснив, як наймач житла, зняття з реєстрації дружини ОСОБА_10, так як мав паспорт дружини, який посвідчує її особу та самостійно заповнив талон вибуття.

Відповідно до довідки ЖЕД № 2 КП УЖКГ від 22.10.2009 року ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зняті з реєстраційного обліку 16.02.2000 року у м. Бровари, Київської області з адреси АДРЕСА_4 на підставі заповнених талонів зняття з реєстрації, так як на той час чинне законодавство не вимагало при здійсненні зняття з реєстраційного обліку складати заяви на відповідні дії, які в ЖЕД не зберігаються. У разі виписки матері, автоматично проводилась і виписка неповнолітньої дитини.

Суд критично відносить до пояснень свідка ОСОБА_11 про те, що вона дізналась про свою виписку її та дочки, позивачки по справі, у лютому 2006 року, після отримання свого паспорту від сина. Тоді , як вона отримала новий паспорт на ім»я ОСОБА_11 у Броварському МВ ГУ МВС України в Київській області 18.11.2003 року та значиться зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_6, з 13.06.2000 року.

Тоді як пояснення іншого свідка, представників третіх осіб стикуються з матеріалами справи та не викликають сумнівів у суду у їх достовірності.

Крім того, відповідно до листа Павлоградського МВ УМВС України від 04.11.2009 року до прийняття Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 10.01.2004 року заява на зняття з реєстраційного обліку не була передбачена законодавством, заповнювалися лише листки вибуття передбачені п. 5.5. «Інструкції з організації роботи адресно-довідкових бюро в системі МВС України», зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 22.04.2005 року за № 430/10710, з терміном зберігання в картотеці протягом шести років, після чого вилучаються та знищуються. На даний час листки вибуття стосовно зняття з реєстрації мешканців спірної квартири знищені.

Тому суду не доведено, що мали місце порушення діючого законодавства зі сторони Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», відділу громадянства, еміграції та паспортної реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області.

Також суду не було доведено неправомірність дій посадових осіб здійснюючих зняття з реєстрації мешканців спірного житла, які були б встановлені будь якими рішеннями будь-яких органів з цього приводу, тоді як відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд не може прийняти визнання позову відповідачем ОСОБА_2 щодо визнання виписки незаконною, так як зняття з реєстрації здійснював не він особисто, а посадові особи, які наділені повноваженнями щодо проведення цих дій, а також суд не дає оцінку його діям, які він розцінює як неналежні. У даному випадку суд вважає, що позивачкою був порушений порядок захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦПК України.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Правовідносини щодо зняття з реєстрації зі спірного будинку виникли 16.02.2000 року, на той час інтереси неповнолітньої ОСОБА_7, позивачки по справі, здійснювала її законний представник мати ОСОБА_10. Відповідно до паспорту ОСОБА_11, який був їй виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області 18.11.2003 року, ОСОБА_11 значиться зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_6, з 13.06.2000 року, тому цілком зрозумілим та таким, що стикується з матеріалами справи є те, що ОСОБА_10 знала про зняття її з реєстраційного обліку у місті Павлограді 16.02.2000 року та повинна була усвідомлювати факт зняття з реєстрації її та її неповнолітньої дочки. Але ставилась зневажливо до питання про захист своїх прав та прав своєї неповнолітньої дитини, яка у 2000 році виїхала разом з матір»ю до м. Бровари. Тому суд приходить до висновку, що підстав для поновлення строків не має.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що не має підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_15 у повному обсязі.

Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 76, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_2, Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», треті особи: відділ громадянства, еміграції та паспортної реєстрації фізичних осіб Павлоградського МВ УМВС України у Дніпропетровській області; ОСОБА_8; ОСОБА_9; орган опіки та піклування виконавчого комітету Павлоградської міської ради про визнання незаконним виписки з місця проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко