Справа № 2-502/10/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2010 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіна Н.М.,

при секретарі Ринденко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ПроКредитБанк», треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення коштів, -

встановив:

03.06.2009 року позивачка звернулась у суд з позовом до відповідача, в якому просить суд: визнати нечинним та скасувати наказ № 271/К з 06.05.2009 року в частині звільнення ОСОБА_1 касира роздрібного бізнесу відділення №1 ЗАТ «ПроКредит Банк» у м.Харкові за втрату довіри при обслуговуванні грошових цінностей п.2 статті 41 КЗпП України; поновити позивача на посаді касира роздрібного бізнесу відділення №1 ЗАТ «ПроКредит Банк» у м.Харкові; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.05.2009 року до дня постановлення рішення суду в сумі 55774,87 грн ; стягнути спричинену незаконним звільненням моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона працювала на посаді касира у ЗАТ «ПроКредитБанк» у відділенні у м.Харкові, однак наказом №271/К від 06.05.2009р. вона була звільнена на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України за втрату довіри, оскільки на відеозапису, здійсненому банку вбачається, що вона здійснювала операції з купівлі-продажу валюти 13.01.2009р. без проведення у компютерній системі банку, однак вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки система 13.01.2009 року у банку не працювала, а операції здійснені нею 13.01.2009р. були внесені до системи 14.01.2009р. Крім того, вона є членом профспілкової організації та її звільнення без надання зголи профспілки є незаконним.

Відповідач ПАТ «ПроКредитБанк», проти позову заперечував, зазначаючи, що позивачка була звільнена за втрату до неї довіри, оскільки камерою спостереження зафіксовані порушення нею при обслуговуванні грошових цінностей Інструкції НБУ №502 і «Положення про здійснення касових операцій роботи в ЗАТ «ПроКредитБанк» , а тому підстави для скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення коштів відсутні.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду були повідомлені належним чином.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.11ЦК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Також у відповідності до ст.. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи зазначене, суд розглядає даний позов в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України.

Суд заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні та визнано відповідачем позивачка наказом №2239/К від 12.10.2006 року прийнята на посаду касира у ЗАТ «ПроКредитБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПроКредитБанк» , що підтверджується статутом, та працювала у відділенні банку м.Харкова.

Наказом керівника відділу з обліку кадрів ПроКредиБанку ОСОБА_2 Данієли, яка діяла за довіреністю від 03.09.2008р, №271/К від 06.05.2009 року позивачка звільнена з посади касира відділу роздрібного бізнесу №1 ЗАТ «ПроКредитБанк» за втрату довіри при обслуговуванні грошових цінностей за п.2 ст. 41 КЗпП України. Підстава: службова записка керівника відділення ОСОБА_4 від 05.05.2009р., акт про відмову надати пояснення від 30.04.2009р.

Від ознайомлення з наказом про звільнення ОСОБА_1 відмовилась, про що свідчить доповідна записка, однак трудову книжку отримала 08.05.2009р.

Виходячи з вимог п. 2 ст. 41 КЗпП України для звільнення особи за вказаною нормою необхідно наявність наступних умов: - робітник повинен безпосередньо обслуговувати грошові або товарні цінності, - винні дії робітника і втрата довіри до робітника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем 12.10.2006 року укладений трудовий договір.

Відповідно до п.12.2 параграфу 12 договору, трудовий договір може бути розірвано у відповідальності до вимог українського законодавства, в тому числі на підставі ст.. 41 КЗпП України .

Згідно п. 1, 2 ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, тощо.

Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачкою, вона 08.12.2006 року ознайомлена під розписку з посадовою інструкцією касира.

Зокрема в посадовій інструкції касира передбачено, що при виконання своїх посадових обовязків працівник керується, в тому числі чинним законодавством. Також в інструкції передбачено, що до обовязків касира входить дотримання загальних вимог з організації касової роботи відповідно до «Положення про організацію касової роботи в установах ЗАТ «ПроКредитБанк» та інших внутрішніх нормативних документів; прийняття та видачі готівки, здійснення валютно-обмінних операцій з оформлення відповідних касових документів . У інструкції також передбачена відповідальність касира, в тому числі повна матеріальна відповідальність за ввірені йому цінності.

Виходячи з обовязків передбачених інструкцією позивачка, працюючи у банку обслуговувала грошові цінності.

З наказу про звільнення позивачки з посади каси у ПроКредиБанку, вбачається, що підставою стала службова записка керівника відділення ОСОБА_4

У зазначеній службовій записці керівника відділення ПроКредитБанк в м.Харкові ОСОБА_5 на імя голови правління банку, зазначено, що виявлені порушення Інструкції НБУ і «Положення про здійснення касових операцій роботи в ЗАТ «ПроКредитБанк» в роботі касира ОСОБА_1, повязані з обміном валюти, які були підтверджені самою ОСОБА_1 В,А. при бесіді з нею , а також відеозаписом касової кабіни від 13.01.2009 року. Зазначене також підтвердила ОСОБА_4, допитана у судовому засіданні у якості свідка.

Згідно акту, від надання пояснень с приводу вказаних у службовій записці порушень ОСОБА_1 відмовилась, однак як зазначено в акті усно визнала вчинення виявлених порушень.

В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що у касах банку відділення у м.Харкові здійснюється відеоспостереження.

З електронного листа та відеозапису наданого банком каси ПроКредитБанк від 13.01.2009року вбачається, що особа яка зафіксована на відеокамері здійснює обмін валюти на гривню 600 дол.США та 50 дол. США, а також здійснює продаж 1500 дол.США, однак без реєстрації в системі банку та видачі розрахункового документи особам які здійснювали купівлю-обмін валюти.

У позові позивачка стверджувала, що на відеозапису зафіксована не вона, а інша особа, однак у судових дебатах фактично визнала, що саме вона зафіксована на відеозапису наданому банком, посилаючись на те, що при здійсненні нею грошової операції, вона поклала отримані від фізичної особи кошти у спеціальний латок з усіма коштами банку.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку , що саме позивачка зображена на наданому суду відеозапису від 13.01.2009 року.

В подальшому позивачка зазначила, що відеозапис є підробкою, однак згідно висновку фоноскопічної експертизи №4830 від 20.09.2010р., експертом встановлено, що у частині записах відеофонограм №2, 7-9,145, не виявлено порушень послідовності відтворення сюжетів відсутні затримки відтворення зображення, зміни службової інформації. У записі відеофонограм №1, 3-6,10-14, 16-22 зафіксовані зміни таймеру запису, сюжету тощо, які ймовірно обумовлені налаштуванням обладнання чи програмного забезпечення фіксації відеозаписів.

Оскільки, висновок експерта позивачкою не спростований, не суперечить іншим доказам, які містяться в матеріалах справи, суд вважає висновок експерти належним та допустимім доказом, а тому посилання позивачки на підробку відеозапису, судом не приймається.

Між тим, відповідно до ст..1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» реєстратори розрахункових операцій застосовуються фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності або юридичними особами (їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами) (далі - суб'єкти підприємницької діяльності), які здійснюють операції з розрахунків в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також уповноваженими банками та суб'єктами підприємницької діяльності, які виконують операції купівлі-продажу іноземної валюти.

Статтею 2 зазначено Закону передбачено, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з купівлі-продажу іноземної валюти та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг). До реєстраторів розрахункових операцій відносяться, в тому числі комп'ютерно-касова система - реєстратор розрахункових операцій, виконаний із застосуванням комп'ютерних засобів, який додатково виконує технологічні операції, визначені сферою його застосування, і забезпечує друкування розрахункових та інших звітних документів.

Як встановлено у судовому засіданні та не заперечується сторонами, банком використовувалась касова компютерна система .

Як зазначено у судовому засіданні позивачкою, визнано відповідачем та підтверджується наданими документами, система банку, через яку проводяться в тому числі валютно-обмінні операції, 13.01.2009р. деякий час не працювала.

Позивачка в обґрунтування своїх вимог, зазначила, що 13.01.2009 року система банку не працювала , а тому відображені на відеозапису операції з обміну та продажу валюти не були внесені до системи 13.01.2009р., а здійснені нею 14.01.2009 року.

Однак, згідно даних Системи за 13 січня 2009 року позивачка у цей день не здійснювала операцій з купівлі/продажу іноземної валюти.

14 січня 2009 року згідно даних Системи та реєстру купленої валюти за 14 січня 2009 року позивачка здійснила дві операції з купівлі валюти: 200 доларів США (квитанція 24337300) та 100 доларів США (24337245). Також, цього дня позивачка провела операцію з продажу іноземної валюти в сумі 1 долар США, що підтверджується реєстром проданої валюти.

Доказів, того що операції з обміну 600 та 50 доларів США, а також продажу 1500 доларів США, які були здійснені позивакою та зафіксовані камерою відеоспостереження 13 січня 2009 року, зареєстровані у систему 13 січня 2009 року або 14 січня 2009 року, суду не надані.

Більш того, відповідно до п.4.23 Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України та змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затвердженої Постановою НБУ №502 на період виходу з ладу РРО або в разі тимчасового відключення електроенергії облік валютно-обмінних операцій здійснюється вручну не більше 72 годин з веденням реєстрів установленої форми і наданням клієнту бланків суворого обліку за формами 377, 377-А із занесенням підсумкової інформації про проведені операції без використання РРО до журналу обліку валютно-обмінних операцій у разі виходу з ладу РРО. При цьому довідки форми 377, 377-А , складається у двох примірниках, один з якого видається клієнту.

Також відповідно до п.4.2 «Положення про організацію касової роботи в ЗАТ «Прокредитбанк» , передбачено , що здійснення касової валютно-обмінної операції оформлюється квитанцією.

Між тим, з наданого відеозапису, вбачається, що позивачка здійснила валютно-обмінну операцію без внесення до компютерної системи, оформлення квитанції, а в разі виходу системи з ладу в ручному режимі із заповненням документів передбачених законом. Крім того, із відеозапису вбачається, що позивачка не однократно залишає приміщення каси, залишаючи при цьому на столі штамп, печатку та незаблокований комп'ютер, чим порушує п.2.9.1 «Положення про організацію касової роботи в ЗАТ «Прокредитбанк».

Згідно правової позиції , яка міститься в п. 28 ПП ВСУ «Про практику розгляду трудових спорів» звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином, факт наявності винних дій позивачки, які полягали у порушенні валютно-обмінних операцій, при обслуговуванні грошових цінностей, внаслідок яких до позивачки уповноваженою особою ПроКредиБанку була втрачена довіра, підтверджується матеріалами справи та позивачкою не спросовані.

Посилання позивачка на звільнення її з роботи без отримання згоди профспілкової організації, судом як підстав для визнання незаконним звільнення позивачки не приймається, у банку відсутня профспілкова організація, тоді як у відповідності до ч.1 ст. 43-1 КЗпПУ розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Враховуючи зазначене позивачка була звільнена з посади касира ПроКребитБанку за наявності обставин передбачених п.2 ст. 41 КЗпП України, а тому підстав для скасування та визнання нечинним наказу №271/к від 06.05.2009р. в частині звільнення позивачки з роботи та внаслідок вимога про поновлення її на роботі, суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Оскільки, відсутні підстави для поновлення на роботі позивачки, суд вважає за не обхідне відмовити в задоволенні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Також, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки, не доведений факт порушення відповідачем прав позивачки, підстав для стягнення моральної шкоди, суд також не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 64, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.