Справа № 2-581/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Хіміч З.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання,

Встановив:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа -приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання.

Представник позивачки ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_1 позов підтримала і пояснила, що ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 Позивачка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини в ОСОБА_7 державну нотаріальну контору. Оформити спадкові документи не має змоги, оскільки квартира АДРЕСА_1 перебуває у приватній власності відповідача на підставі договору довічного утримання, укладеного з ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 26.09.2003 року. Вважає недійсним договір довічного утримання на тій підставі, що ст.146 Кодексу про шлюб та сім'ю України забороняє укладати угоди між підопічним і піклувальником. Згідно розпорядження № 735-р від 16.05.1997 р. виконкому ОСОБА_7 міської ради ОСОБА_2 призначений піклувальником ОСОБА_6 Відповідач оспорював заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4, однак йому було відмовлено в позові рішенням Рівненського міського суду від 03.03.2009 року. Крім того, .представник позивачки вважає, що приватний нотаріус не мала права посвідчувати договір довічного утримання. Просить визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між іГнітецькою М.Г. та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 26.09.2003 року, як такий, що не відповідає вимогам закону.

Позивачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, подала письмову заяву про розгляд справи без неї.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 позов не визнав і пояснив, що позов ОСОБА_4 про визнання недійсним договору довічного утримання вже розглядався Рівненським міським судом 03.03.2009 року. Вказане рішення скасоване рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19.05.2009 року. ОСОБА_4 подала позов без врахування висновків апеляційного суду, викладених в рішенні від 19.05.2009 року. Вважає, що дії приватного нотаріуса ОСОБА_5 є законними. З моменту укладення договору довічного утримання між ОСОБА_6Г і ОСОБА_2 та до моменту настання смерті, ні одна із сторін не ставила питання про його розірвання чи припинення або визнання недійсним. Позивач ОСОБА_4 не була стороною при укладенні зазначеного договору Відповідно позивач ОСОБА_4 не була стороною при укладенні зазначеного договору Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір припинив свою дію в день смерті ОСОБА_6 і права та обов'язки спадкодавця не увійшли до складу спадщини. Просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити за їх безпідставністю.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву просить справу розглянути за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд пришов до висновку, що позов ОСОБА_4 підлягав до задоволення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 призначений піклувальником ОСОБА_6 згідно розпорядження виконкому ОСОБА_7 міської ради за № 735-р від 6.05.1997 року. До смерті ОСОБА_6, померлої 10.01.2006 року, розпорядження скасоване не було.

26.09.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за р.н. 1886, відповідно до якого ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_2 належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2. Вказана квартира зареєстрована за ОСОБА_2 на праві приватної власності комунальним підприємством "ОСОБА_7 міське бюро технічної інвентаризації" 20.07.2005 року за р.н 2773356.

Договір довічного утримання слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону. Відповідно до от. 146 Кодексу про шлюб та сім"ю України піклувальник не вправі укладати угоди з підопічним.

В ході розгляду справи 2-2046/09 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання приватний нотаріус ОСОБА_5 пояснила, що їй не було відомо про те, що ОСОБА_2 був піклувальником ОСОБА_6 на час посвідчення договору довічного утримання. При наявності такої інформації вона діяла б відповідно до вимог закону.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 не мала права посвідчувати договір довічного тримання,оскільки відповідно до ч.5 ст.36 Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені ст.34 Закону України "Про нотаріат", за винятком освідчення договору довічного утримання.

Суд не може погодитись з доводами представника відповідача про те, що приватний нотаріус на законних підставах посвідчила договір довічного утримання відповідно до Указу резидента України від 23.08.1998 року № 932/98 "Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні".

В п.2 Указу сказано що приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також акти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1.11.1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" нормативно-правові акти будь-якого державного чи іншого органу акти Президента, постанови Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів АРК, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств та відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Перевіряючи відповідність Указу Президента № 932/98 від 23.08.1998 р. Закону "Про нотаріат", суд дійшов висновку про те, що за ст.36 Закону "Про нотаріат" приватний нотаріус не має права посвідчувати договори довічного утримання,оскільки Закон України має вищу юридичну силу, тому і договір довічного утримання від 26.09.2003 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 з порушенням вимог Закону. Посвідчення таких договорів згідно з п.1 ст.34 Закону України "Про нотаріат" відноситься до виключної компетенції державних нотаріальних контор.

В п.6 Указу Президента зазначено, що Указ набирав чинності в порядку,передбаченому П.4 розділу ХУ "Перехідні положення" Конституції України, де передбачається, що Президент України протягом трьох років після набуття чинності Конституцією України має право видавати схвалені Кабінетом Міністрів України укази з економічних питань. Указ має назву «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» тобто до питань економічного характеру його віднести не можна.

Крім того, відповідно до ст.93 Конституції України, змін до Закону України "Про нотаріат" не внесено.

Таким чином, Указ Президента України суперечить Закону України "Про нотаріат" у І питанні обмежень повноважень приватних нотаріусів щодо посвідчення договорів довічного утримання.

Згідно з ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи ту обставину, що договір посвідчений приватним нотаріусом, який не мав на це права, договір довічного утримання не може вважатись укладеним з додержанням встановленої нотаріальної форми.

ОСОБА_6 померла 10.01.2006 року, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції на підставі актового запису про смерть за № 70.

05.02.2003 року ОСОБА_6 М,Г- склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8П, за реєстраційним № 173, відповідно до якого заповіла ОСОБА_4 все своє майно, в тому числі належну їй на праві приватної власності квартиру № З по вул. О.Дундича № 20 в м. Рівне.

Рішенням Рівненського міського суду від 03.03.2009 року по цивільній справі № 2-2046/09 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,третя особа -приватний нотаріус ОСОБА_9 про визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 19.05.2009 року рішення Рівненського міського суду від 03.03.2009 року в цій частині залишено без змін.

Рішенням Рівненського міського суду від 10.06.2009 року по цивільній справі 2-4566/09 ОСОБА_4 визначений додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Відповідно до рішення суду, як спадкоємець за заповітом, ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 М,Г., подавши заяву про прийняття спадщини в ОСОБА_7 державну нотаріальну контору, що стверджується оглянутою в судовому засіданні спадковою справою до майна ОСОБА_6, заведеною на підставі заяви ОСОБА_4 Першою ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою.

Позивачка не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом по тій причині, що спірна квартира перебуває у приватній власності відповідача ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 26.09.2003 року.

В зв'язку з визнанням договору довічного утримання недійсним з моменту його укладення відповідно до вимог ст.ст. 48,59 ЦК України в редакції 1963 року, ОСОБА_4 може реалізувати своє право спадкоємця за заповітом та отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру та інше майно спадкодавця.

Як спадкоємець, ОСОБА_4 має право на звернення в суд з позовом про визнання договору довічного утримання недійсним. Відповідно до ч.і ст.П ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", яка була чинною на час укладення договору довічного утримання в 2003 році, на час його припинення в 2006 році, на час подачі позову ОСОБА_4 в суд про визнання недійсним вказаного договору в 2009 році, навчається, що визнання угоди недійсною може маги місце і після смерті громадянина, що її учасником, на вимогу, що заявляється спадкоємцями померлого.

Отже, після прийняття ОСОБА_4 спадщини за заповітом вона стала згідно зі 1218 ЦК України правонаступником померлої ОСОБА_6 Права та обов'язки спадкодавця ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2 увійшли до складу спадщини, оскільки договір довічного утримання є недійсним.

Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що спір про визнання говору довічного утримання вже розглянутий судом за позовом ОСОБА_4 в 2009 році, ому вона не має права повторно звертатись з таким позовом.

В 2007 роді ОСОБА_4 зверталась в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсним зговору довічного утримання на підставі ст.57 ЦК України в редакції 1963 року, як укладеного в результаті обману з боку ОСОБА_2 Відповідно до ст.31 ЦПК України позивачка міняла свої позовні вимоги, однак підставою позову залишалась ст.57 ЦК укладання договору в результаті обману.

Крім того, на час подачі позову в 2007 році ОСОБА_4 не прийняла спадщину за заповітом, в зв'язку з чим до неї, як до спадкоємця, на той час не перейшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю.

На цю обставину звернув увагу апеляційний суд Рівненської області в рішенні від 9.05.2009 року, вказавши на те, що в матеріалах даної справи відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_4 у встановленому порядку прийняла спадщину за заповітом, який був укладений не її користь ОСОБА_6 05.02.2003 року і до неї, як спадкоємця, не перейшли її права та обов'язки, що належали спадкодавцю.

Тоді як на час розгляду Рівненським міським судом даного позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору довічного утримання, поданого в червні 2009 року, вона набула право на звернення в суд з позовом, як спадкоємець, правонаступник спадкодавця ОСОБА_10

Вимога про визнання угоди недійсною може заявлятись не тільки її учасником. Такі вимоги можуть бути заявлені спадкоємцями померлого, іншими заінтересованими особами та прокурором.

Позов ОСОБА_4 заявлений на підставі ст.ст. 48,59 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 146,149 КпШС України, ст.ст. 15,16 ЦК України 2004 року. Підстава позову -складення угоди в результаті обману, що мала місце в позові за 2007 рік, відсутня.

Керуючись, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору довічного утримання задовольнити.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу 26.09.2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 886.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в 10 денний строк заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в 20 денний строк після подачі цієї заяви апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення. У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10 денний строк рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: Харечко С.П.