Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Котік Т.С., Трояновської Г.С.

при секретарі судового засідання Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „ЖБК-1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на утримання будинку та прибудинкової території

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2010 року

встановила :

В березні 2010 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку „ЖБК-1" /надалі ОСББ „ЖБК-1"/ звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за обслуговування будинку і прибудинкової території. Позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 та не здійснює оплату за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території. В зв'язку з цим станом на 01.04.2010 року утворилась заборгованість в сумі 1412 грн. 28 коп., яку позивач і просив стягнути з відповідачки в судовому порядку.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2010 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСББ „ЖБК-1" 1412 грн. 28 коп. заборгованості та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідачка порушує питання про скасування згаданого рішення та ухвалення нового - про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застування судом норм процесуального і матеріального права. Зокрема, апелянт зазначає, що суд неповно з'ясував обставини справи та не прийняв до уваги те, що між нею та позивачем не був укладений договір про надання послуг, які надаються неякісно та не в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення будь-яких коштів.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно зі ст.1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" утримання будинків і прибудинкових територій є господарською діяльністю, спрямованою на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та (або) ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.162 ЖК України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2С06 року за №45, власник (наймач) квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст.17 9 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 13 постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року за №560 „Про затвердження порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" передбачено, що витрати на технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання визначаються відповідно до укладених договорів між власником (балансоутримувачем) будинку або його уповноваженою особою та організацією, яка здійснює експлуатацію внутрішньобудинкових систем. Перелік робіт з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем тепло-, водопостачання та зливної каналізації визначається центральним органом виконавчої влади з питань житло-комунального господарства.

Згідно із ч.1 ст.10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", п.4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за №572, утримання приватизованих квартир (будинків) здійснюється за рахунок коштів її власників.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 /колишня Куйбишева/ в м. Нов.-Волинський, Житомирської області (а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи, як власник згаданої квартири ОСОБА_1 своєчасно не вносить щомісячних платежів на рахунок позивача на утримання будинку та прибудинкової території, в зв'язку з чим за період з 2008 року по квітень 2010 року утворилась заборгованість в розмірі 1412 грн. 28 коп. Такі обставини стверджуються довідкою-розрахунком ОСББ „ЖБК-1" (а.с.2,37), тому суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Посилання відповідачки на те, що між нею та ОСББ „ЖБК-1" не укладено договір про надання послуг, та на те, що їй невідомо, які саме послуги надавались позивачем, яка їх вартість та які умови їх оплати, не заслуговують на увагу, оскільки фактично позивачем надавались послуги з утримання будинку та прибудинкової території в обсязі, визначеному чинним законодавством (а.с.38-41). ОСОБА_1 не довела, що ОСББ „ЖБК-1" ухиляється від укладення з нею відповідного договору та надає послуги неналежної якості і не в повному об'ємі. Та обставина, що позивачка фактично не проживає у №12 в будинку №17 по вулиці І.Мамайчука в м.Нов,- Волинський, і, на її думку, не користується будь-якими послугами позивача, не має правового значення для вирішення спору, оскільки відповідно до ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує. І як передбачено ч.1 ст.151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Таким чином, між сторонами виникли обов'язки та настала відповідальність, передбачена вищеназваними нормативними актами.

Рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді