Справа № 2-1602/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року

Сарненський районний суд Рівненської області

під головуванням судді - ТОВСТИКИ І.В.

при секретарі - ПОЛУПАН Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сарни справу за позовом ОСОБА_1 до Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась із позовом до Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» про поновлення на посаді сестри господарки хірургічного відділення, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 17.12.1984 року постійно працювала у Державному закладі Вузловій лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» сестрою господаркою хірургічного відділення, наказом № 381 від 14.10.2010 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України її звільнено з роботи в зв»язку із скороченням штату працівників, однак звільнення є незаконним, оскільки змін в організації виробництва та праці, які б мали наслідком вивільнення працівників, на підприємстві не відбулося, так як рішення про внесення змін до штату приймалось без попередньої підготовки та планування відповідних заходів; 26.04.2010 року була попереджена про звільнення з роботи, але всупереч вимогам ч.3 ст. 49-2 КЗпП України відповідач запропонував іншу роботу, яка протипоказана їй за станом здоров»я, так як є інвалідом ІІІ групи по захворюванню, яке пов»язане із наслідками ЧАЕС, хоча були всі умови для її подальшого працевлаштування та надання переважного права на залишення на роботі, крім того порушені вимоги ст.43 КЗпП України в частині надання згоди профспілковим комітетом на її звільнення, так як рішення приймалось у її відсутності, в зв"язку з чим просить поновити на посаді сестри господарки хірургічного відділення та стягнути із Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» моральну шкоду в розмірі 2000 грн., заподіяну внаслідок порушення трудових прав незаконним звільненням з роботи, так як перенесла моральні страждання, погіршився стан здоров"я.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги повністю і дали пояснення згідно заяви.

Представник відповідача Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і пояснив, що в порядку виконання «Програми реформування медичних закладів залізниці», яка затверджена конференцією трудового колективу ДТГО «Львівська залізниця» 22.09.2009 року, на спільному засіданні адміністрації та профспілкового комітету Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» 31.03.2010 року було прийняте рішення про скорочення відділення стаціонару та штату працівників, в зв»язку з чим 15.04.2010 року по ДЗ Вузловій лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» виданий наказ, яким з 01.07.2010 року виключене із структури лікарні хірургічне відділення та скорочені працівники даного відділення згідно штатного розпису в кількості 21,75 ставки, з 01.07.2010 року введений новий штатний розклад, що привело до скорочення штату працівників хірургічного відділення, зокрема і посада сестри господарки, про що 26.04.2010 року була попереджена позивач, тобто відбулись зміни в організації виробництва та праці, внаслідок чого після надання згоди профспілковим комітетом на звільнення ОСОБА_1 14.09.2010 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, так як відмовилась від запропонованої роботи машиніста з прання спецодягу, яка пропонувалась їй за рівнем освіти і кваліфікації, в зв"язку з чим вважає, що звільнення позивача було проведене з дотриманням вимог трудового законодавства та прав працівника, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення осіб , які беруть участь у справі, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав.

Згідно наказу № 15 від 17.01.1984 року ОСОБА_1 прийнята на роботу сестрою господаркою хірургічного відділення Вузлової лікарні ст.Сарни Львівської залазної дороги, що вбачається також із оглянутої трудової книжки.

Наказом № 381 від 14.09.2010 року ОСОБА_1 звільнена з посади сестри господарки хірургічного відділення Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв"язку із скороченням штату працівників.

Відповідно до роз"яснень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6.11.1992 року №9, розглядаючи трудові спори, пов"язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з"ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно постанови № К-КД-1 від 22.09.2009 року конференції трудового колективу Львівської залізниці прийняте рішення в зв»язку із змінами в структурі залізничного транспорту про прийняття «Програми реформування медичних закладів залізниці» з метою вдосконалення їх роботи, покращення фінансового стану та рекомендовано організувати її виконання до 01.07.2010 року.

Із протоколу №4 спільного засіданні адміністрації та профспілкового комітету Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» від 31.03.2010 року вбачається, що на виконання «Програми реформування медичних закладів залізниці», яка затверджена конференцією трудового колективу ДТГО «Львівська залізниця» 22.09.2009 року, було прийняте рішення про скорочення штату працівників та персональне попередження про наступне вивільнення.

Наказом Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» №34 від 15.04.2010 року на виконання «Програми реформування медичних закладів залізниці», яка затверджена конференцією трудового колективу ДТГО «Львівська залізниця» 22.09.2009 року, з 01.07.2010 року із структури лікарні виключене хірургічне відділення на 30 стаціонарних ліжок і скорочений весь персонал відділення згідно штатного розпису в кількості 21,75 ставок, зокрема і посада сестри господарки, затверджена структура відділення стаціонару та відділення денного стаціонару поліклініки станом на 01.07.2010 року, що підтверджується оглянутим затвердженим 01.07.2010 року новим штатним розписом, в якому не передбачене хірургічне відділення у вузловій лікарні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у Державному закладі Вузловій лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» відбулись зміни в організації праці і їх наслідком стали виключення із структури лікарні хірургічного відділення та скорочення штатних одиниць цього відділення, в тому числі і посада сестри господарки, яку займала ОСОБА_1

Згідно зі ст. ст. 42, 49-2 КзпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв"язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці; про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці і одночасно власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, яка відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації.

Відповідно до положень п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих категорії 1, надається переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників в зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скороченні чисельності або штату працівників.

ОСОБА_1 була персонально попереджена 26.04.2010 року про наступне вивільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці до звільнення, яке відбулось 14.09.2010 року, оскільки позивач з 01.07. по 22.08.2010 року перебувала у черговій відпустці, яка була продовжена до 10.09.2010 року в зв»язку із тимчасовою непрацездатністю з 30.07. по 16.08.2010 року згідно довідки Вузлової лікарні № 337 від 17.09.2010 року.

Із оглянутих особової карточки, трудової книжки, довідки про склад сім»ї, довідки МСЕК, копії посвідчення постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1, встановлено, що ОСОБА_1 має середню освіту за спеціальністю каменщик, з 1984 року працювала сестрою господаркою хірургічного відділення Вузлової лікарні ст.Сарни, проживає з чоловіком та дітьми, які досягли повноліття, є інвалідом ІІІ групи по захворюванню, яке пов»язане із наслідками ЧАЕС.

Згідно повідомлення Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» від 09.06.2010 року ОСОБА_1 в порядку працевлаштування була запропонована посада машиніста з прання спецодягу.

Акт від 13.09.2010 року, протокол засідання профспілкового комітету від 13.09.2010 року підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від запропонованої роботи машиніста з прання спецодягу.

Судом достовірно встановлено, що адміністрацією Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» були виконані вимоги діючого законодавства в частині переважного права залишення на роботі позивача відповідно до положень ст.42 КЗпП України та п.7 ст.20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», персонального попередження щодо наступного вивільнення працівників не пізніше ніж за два місяці і одночасної пропозиції працівникові іншої роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації, яка відповідає його професії, спеціальності, кваліфікації, так як відповідачем в межах освіти та спеціальності з врахуванням специфіки попередньої роботи сестри господарки, яка відноситься до розряду технічних працівників, ОСОБА_1 як одному з технічних працівників ліквідованого хірургічного відділення була запропонована робота машиніста з прання спецодягу, яка також є технічною посадою згідно штатного розпису, при цьому доводи позивача, що за станом здоров»я не може виконувати запропоновану роботу є непереконливими, оскільки довідка МСЕК передбачає протипоказання роботи з фізичним навантаженням, а запропонована посада, пов»язана з виконанням автоматизованої праці, інших доказів на підтвердження своїх доводів не надала, крім того судом з»ясовано, що інших вільних посад в межах спеціальності позивача в лікарні не було.

Щодо посилань позивача та її представника в частині невиконання відповідачем вимог закону про переважне право залишення на роботі перед іншими працівниками хірургічного відділення, які були працевлаштовані, то судом на підставі перевірених звітності про заплановане вивільнення працівників станом на 29.04.2010 року, звіту про фактичне вивільнення працівників станом на 14.09.2010 року, особових карточок працівників лікарні, які підпадали під скорочення, встановлено, що частина працівників була звільнена за власним бажанням по досягненню пенсійного віку, частина працівників, які мають спеціальну медичну освіту, працевлаштована з 01.07.2010 року на посадах середнього медичного персоналу, які не може обіймати позивач за рівнем освіти і спеціальності; щодо молодшого медичного персоналу, то ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 працевлаштовані тимчасово на строк декретних відпусток основних працівників, ОСОБА_7 має спеціальну освіту для роботи медрегістратора, яку виконує з 1972 року, ОСОБА_8 має спеціальну освіту молодшої медсестри по догляду за хворими, ОСОБА_9 має на утриманні неповнолітню дитину і з 1987 року постійно працювала санітаркою, а тому має переважне право виконувати роботу молодшої медсестри, ОСОБА_10, ОСОБА_11 з 1975-1976 років працюють санітарками і влаштовані як молодший медперсонал з урахуванням спеціалізації попередньої роботи, тобто судом не встановлені докази порушення переважного права залишення на роботі позивача, якій надавалась постійна робота в межах її освіти і кваліфікації як технічному, а не медичному працівнику.

Відповідно до положень ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Із письмового звернення адміністрації Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» №529 від 13.09.2010 року про надання згоди на звільнення, протоколу спільного засідання адміністрації Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» та профспілкового комітету від 14.09.2010 року достовірно встановлено, що у встановленому законом порядку, передбаченому ст.43 КЗпП України профспілковим комітетом Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» була надана згода на звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України в зв»язку із скороченням штату працівників після відмови останньої від запропонованої роботи в лікарні, що підтверджується показанями свідка ОСОБА_12, які спростовують посилання позивача про незаконність дій адміністрації та членів профкому при наданні згоди на її звільнення.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України в зв»язку із скороченням штату працівників були дотримані вимоги трудового законодавства щодо розірвання трудового договору з ініціативи Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» та порядку вивільнення позивача, в зв»язку з чим відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, крім того судом не здобуто доказів заподіяння моральної шкоди позивачу при звільненні з роботи, так як відсутні факти порушення її трудових та цивільних прав відповідачем, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і безпідставними.

Керуючись ст.ст. 2, 22, п.1 ст. 40, ст. 42, ст.43, ст. 49-2, ст.ст. 232, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6.11.1992 р., ст.ст. 5,6 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного закладу Вузлової лікарні станції Сарни ДТГО «Львівська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Сарненський районний суд.

Суддя .