Апеляційний суд Львівської області
Справа № 22-7168 Головуючий в 1 інстанції : Маліновська-Микич О.В.
Категорія : 57 Доповідач : Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Штефаніци Ю.Г., Мусіної Т.Г.,

при секретарі Глинському О.А.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 червня 2010 року ,

ВСТАНОВИЛА :

Вказаним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Яворівської КЕЧ району та ОСОБА_3, третя особа Яворівська міська рада, про скасування розпорядження Яворівської КЕЧ району №79 від 20 лютого 1997 року та визнання свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року недійсним.

На рішення суду подала апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 В апеляційній скарзі стверджує про порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому покликається на відсутність відмітки в її паспорті про приватизацію житла, що суд не перевірив посилання позивачки на те, що вона свідоцтва про власність на квартиру не отримувала. Вважає, що суд не дав оцінку листам будинкоуправління за 2006 рік, в яких вперше повідомляється, що квартира приватизована. На думку апелянта, посилання суду на ст.257 ЦК України є безпідставним. Також зазначає, що суд не дав оцінку доказам про те, що вона користувалась кладовою площею 2 кв.м , а тому має право отримати її у власність. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення відповідача ОСОБА_3 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

До 2001 року власником будинку №39 по вул.О.Маковея в м.Яворові була Яворівська КЕЧ району.

Рішенням №303 від 04.12.2001 року будинок прийнятий у комунальну власність Яворівської міської ради, і така є власником відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 12.04.2002 року.

Відповідно до ордера № 330 від 23 травня 1980 року, виданого Яворівською КЕЧ району, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали на сім'ю у складі трьох чоловік квартиру № 13 в будинку № 41 (теперішній №39) по вул.Маковея в м.Яворові Львівської області.

В 1986 році ОСОБА_1 одружилася з ОСОБА_3 16 травня 2002 року після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно до будинкової книги, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_6 /ОСОБА_1/ ОСОБА_7, а також ОСОБА_3 з 25.08.1988 року до 07.06.2001 року .

Згідно з розпорядженням Яворівської КЕЧ району №79 від 20 лютого 1997 року передано у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до зазначеного розпорядження Яворівською КЕЧ району 20 лютого 1997 року видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3, що належить на праві спільної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що громадяни мають право на приватизацію квартир державного житлового фонду.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Відповідно до п.18 Положення Державного комітету України по житлово-комунальному господарству громадянин, який виявив бажання приватизувати займану квартиру звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

В судовому засіданні.сторони визнали, що згідно з заявою від 23 грудня 1996 року, поданої ОСОБА_6 Федовірною та ОСОБА_3 в Яворівську КЕЧ району, як органу приватизації, заявники просять передати в особисту власність (спільну сумісну, часткову) квартиру АДРЕСА_3, що засвідчувалося особистими підписами обох сторін.

Судом перевірялось покликання позивачки, на те, що вона підписувала заяву під тиском відповідача ОСОБА_3, що не усвідомлювала значення своїх дій та правових наслідків результатів приватизації, і не могла скористатися правом на отримання необхідної консультації, та оскільки такі не підтверджувались жодними доказами, правильно не взято їх до уваги.

Також судом дано вірну оцінку посиланню позивачки на те, що вона свідоцтво про право власності не отримувала, такого не бачила, і їй нічого не було відомо про розгляд її заяви про приватизацію квартири, та в звязку з тим, що позивачка не скористалась правом звернення до органу приватизації щодо наслідків розгляду її заяви, поданої ще в 1996 році, обгрунтовано визнано ці посилання безпідставними.

Крім того, відповідно до ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" допоміжні приміщення / кладовки, сараї та ін./ передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Судом встановлено, що позивачкою при поданні заяви про приватизацію не подавалась довідка про інші займані приміщення та відомості про їх площу. А відтак, на думку колегії суддів, суд прийшов до правильного висновку про безпідставність вимог позивачки щодо визнання незаконним рішення органу приватизації з тих підстав, що їй не було передано у власність кладову в підвалі площею 2 кв.м.

В звязку з викладеним колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд обгрунтовано виходив з того, що позивачкою не доведено, що приватизація квартири проведена з порушенням закону.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуалоного права є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Також, згідно з повідомленням № 1033 від 16 листопада 2005 року, направленого виконавчим комітетом Яворівської міської ради ОСОБА_1, її заява не може бути задоволена, оскільки квартира знаходиться у спільній сумісній /чи частковій/ власності, для її реприватизації необхідна згода всіх членів сім'ї, за якими зберігається право на житло.

Оскільки приватизація квартири відбулася в 1997 році за заявою позивачки, поданої в 1996 році, безпідставним є покликання на апелянта на помилковість висновку суду, що позивачкою пропущено строк звернення до суду, передбачений ст.257 ЦК України.

Крім того, безпідставним є твердження апелянта, що судом не взято до уваги відсутність в її паспорті відмітки про приватизацію житла, оскільки ця обставина не свідчить про порушення Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", в звязку з чим не може бути підставою для визнання приватизації незаконною.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 22 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мусіна Т.І.

ОСОБА_8