РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-4859/10

Провадження № 2-4859/10

23.04.2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі - Мушаровій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя,

В С Т А Н О В И В:

19 січня 2010 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 20 липня 2002 року з відповідачем та поділити в рівних частках майно, придбане під час цього шлюбу, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, двоспальне ліжко, шафа у вітальню, меблі для кухні, ДВД програвач, відеомагнітофон.

Свої вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося , починаючи з травня 2009 року припинено шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, кожен живе своїм життям , спільного господарства не ведуть. Через те, що тривалий час не знаходить з відповідачем порозуміння щодо взаємовідносин, вважає, що збереження шлюбу не можливо та не доцільно. В частині обґрунтування вимог щодо поділу майна зазначила, що вона разом з відповідачем в однаковій мірі приймала участь у придбанні зазначеного вище майна.

В процесі розгляду справи сторонами було подано заяви щодо визначення їх домовленості про порядок поділу майна, що є їхньою спільною сумісною власністю . Так з змісту заяв вбачається, що позивач відмовляється від своїх прав щодо двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , просить виключити вказане нерухоме майно з об»єму майна, що підлягає поділу, та визнати за нею право власності в порядку поділу майна на рухоме майно у вигляді: двоспальне ліжко, шафа у вітальню, меблі для кухні, ДВД програвач, відеомагнітофон. З свого боку відповідач не заперечує проти такого варіанту поділу майна, тому що вказана вище квартира на праві приватної власності належить його матері. Просив звернути увагу на те, що ні він , ні його дружина не приймали участі у придбанні вказаної квартири. З свого боку зазначив, що готовий передати позивачці визначене нею рухоме майно.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Ст.. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до вимог ст.. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Судовим розглядом справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002 року. Від шлюбу дітей не мають. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя , що привело до втрати нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з весни 2009 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть.

Згідно з вимогами ст.. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач довела суду, що остаточно переконана у відсутності перспектив спільного проживання з відповідачем та перебування з ним у шлюбі.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя , обставин життя подружжя, відсутності взаємної згоди на подальше знаходження у шлюбі , суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливо , тому що буде суперечити їхнім інтересам .

За таких обставин, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Крім того, судовим розглядом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2002 року по дійсний час.

За вказаний період ними було придбано наступне рухоме майно: двоспальне ліжко, шафа у вітальню, меблі для кухні, ДВД програвач, відеомагнітофон.

Відповідно ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Під час розгляду справи між сторонами було досягнуто домовленість про спосіб поділу вказаного вище майна, про що подано письмові заяви, які долучено до матеріалів справи.

З змісту заяв вбачається, що сторони домовились, що в порядку поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, до позивача ОСОБА_3 переходить право власності на двоспальне ліжко, шафа у вітальню, меблі для кухні, ДВД програвач, відеомагнітофон. Відповідач зобов»язався зазначене рухоме майно передати позивачці.

Відповідно до вимог ст.. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна , що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зважаючи на те, що сторонами за домовленість визначено частки майна, суд вважає, що такий поділ майна відповідає інтересам сторін та є співмірним.

За таких обставин, суд вважає можливим покласти в основу рішення визначений сторонами за письмовою домовленістю спосіб поділу майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст..69,70,71, 110, 111, 112 Сімейного кодексу України, ст.. 51 Конституції України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 20 липня 2002 року відділом РАГС Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 491, розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути державне мито на користь держави з ОСОБА_1 в розмірі 17.00 грн, ОСОБА_2 від оплати - звільнити.

Покласти в основу рішення визначений за домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спосіб поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на двоспальне ліжко, шафа у вітальню, меблі для кухні, ДВД програвач, відеомагнітофон.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку, передбаченому ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя І.О.Грищенко