Старобільський районний суд Луганської області
Справа № 2-320
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

25 листопада 2010 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді

при секретарі

за участі представникав позивача

відповідача

представника відповідача

представника органу опіки та піклування

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, у якому просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську, Луганської області.

В обґрунтування позову позивачка ОСОБА_7 посилається на те, що вона ІНФОРМАЦІЯ_1, людина похилого віку інвалід 1-ї групи по зору. Вона уклала договір довічного утримання і вважала, що її доглядає племінниця. Але потім зясувалося, що був укладений договір купівлі-продажу. Вона уклала договір під впливом тяжкої обставини на невигідних умовах, оскільки є людиною похилого віку і інвалідом 1 -ї групи, проживала самотньо. Крім того, будинок нібито був проданий за кошти, які значно менше ринкової вартості, як самої будівлі, так і земельної ділянки площею 0,0855 га. відповідно до договору купівлі-продажу вартість будинку за даними БТІ складає 8 061 грн., а продаж за договором відбулася тільки за 8 000 грн. Відповідно до інформації наданої адвокату вартість будинку складає від 350 до 400 доларів США, тобто при перерахунку на гривню вартість 1 кв. м. складала б від 2 450 грн. до 2 800 грн., а значить при загальній площі у 33,5 кв. м. ринкова вартість могла б складати від 82 075 грн. до 93 800 грн., що значно вище (у 10 разів) за вартість у 8 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі і підтвердила доводи, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що договір купівлі-продажу було укладено з ініціативи позивачки. За будинок вона сплатила позивачці 8000 гривень. Будинок старий і має 70% зносу. В нотаріальній конторі позивачці

розяснювалися умови договору і позивачка була з усім згодна. В неї двоє дітей і їй нікуди піти. Вона не обманювала позивачку.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що немає підстав для задоволення позову.

Представник третьої особи на боці відповідача - приватний нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не зявився. В своїй письмовій заяві позов не визнав і просив суд розглянути справу у його відсутності.

Представник органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що у разі задоволення позову будуть порушені права дітей.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши експерта, свідків, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків:

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Свідок ОСОБА_11 (брат позивачки і батько відповідачки) пояснив суду, що укладення договору купівлі-продажу було за ініціативою його сестри - позивачки. Гроші у сумі 8000 грн. були сплачені сестрі вдома. Потім вони пішли до нотаріуса ОСОБА_8, де і був укладений договір.

Пояснення свідка ОСОБА_11 у суду сумніву не викликають, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі.

Свідок ОСОБА_12 пояснила в судовому засіданні, що відповідачка купила у позивачки будинок, про що їй відомо зі слів відповідачки.

Пояснення свідка ОСОБА_12 в частині правочину суд до уваги не бере, оскільки їй відомо про обставини справи зі слів відповідачки.

З копії договору купівлі-продажу від 16 липня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8 за реєстром № 457, вбачається, що ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 купила житловий будинок, розташований за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську, Луганської області, який належав продавцю. При цьому в п.2.1 договору вказано, що продаж вчинений за 8000 грн., які отримані продавцем під час оформлення договору. У п.2.2. вказано, що сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором і продавець отримав гроші в повній сумі до підписання договору. У п.4.6 договору вказано, що цей договір вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах та не є фіктивним та удаваним, (ст.ст.230-235 ЦК України). Вказаний договір нотаріально посвідчений і зареєстрований у Старобільському РБТІ, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 4).

З довідки директора агенції нерухомості «Восток» від 22.09.2008 року вбачається, що ринкова вартість будинку, розташованого за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську, Луганської області., станом на липень 2007 року складала 200-250 доларів США за 1 кв. метр, (а.с.8).

Судом вказана довідка до уваги, як доказ в підтвердження позову, не приймається, оскільки вона протиречить іншим доказам по справі.

Довідка МСЕК підтверджує, що позивачка ОСОБА_7 є інвалідом 1-ї групи по зору з 04.04.1994 року, (а.с.11). Але вказана довідка не може свідчить доказом в підтвердження позову.

У 2009 році позивачка ОСОБА_7 вже зверталася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, у якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську,

посилаючись на те, що вона мала на увазі договір довічного утримання, а не договір купівлі- продажу. (Справа №2-103/2009 р.) Рішенням Старобільського районного суду від 11.08.2009 року їй було відмовлено в задоволенні позову, (а.с.44-47).

Ухвалою судової колегії судової палати в цивільних справах апеляційного суду Луганської області від 14.12.2009 року апеляційна скарга представника позивача була відхилена, а рішення Старобільського районного суду від 11.08.2009 року було залишено без змін, (а.с.21-22).

При розгляді вищевказаної справи позивачка ОСОБА_7 взагалі заперечувала, що вона отримала гроші за будинок у сумі 8 000 грн., але в рішенні суду цей факт був встановлений. Цим же рішенням був встановлений і той факт, що ініціатива щодо укладення договору була з боку позивачки. Позивачка ОСОБА_7 при розгляді справи у 2009 році в судовому засіданні не оспорювала, що вона власноруч підписала вказаний договір.

Копії свідоцтв про народження підтверджують, що відповідачка ОСОБА_4 має неповнолітню дитину ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню дитину ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с.69-70).

Відповідно до висновку' судової техніко-будівельної експертизи дійсна ринкова вартість будинку, розташованого за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську, станом на 16.07.2007 року складала 20 100 грн. При цьому у дослідженій частині висновку експертизи вказано, що методом затрат експерт оцінив будинок у 14362 грн., а методом прямого порівняльного аналогу', приймаючи до уваги оголошення у газеті за липень 2007 року пяти будинків, без вказання номерів будинків, не досліджуючи їх технічну характеристику, вирахував середню ринкову вартість, (а.с.97-104).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 підтвердив свої висновки та пояснив, що він не узяв до уваги знос будинку 70 %, а приймав до уваги 41% зносу, що на його думку є найбільш правильним.

Суд не може погодитись з висновками вказаної експертизи і з поясненнями експерта в судовому засіданні, як доказом в підтвердження позову, виходячи з наступного:

З копії технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську станом на 15.08.1995 року , вбачається, що його дійсна вартість на той час складала 2 486 руб. і його знос складав 50% (а.с.56-59).

З копії технічного паспорту на вказаний житловий будинок станом на 02.08.2007 року , вбачається, що його дійсна вартість на той час складала 8 061 грн. і його знос складав 70% (а.с.60-62).

З дослідженої в судовому засіданні архівної справи Старобільського РБТІ на вказаний будинок, вбачається, що станом на 1985 рік його процент зносу складав 50%, станом на 1996 рік - 60 відсотків, а станом на 2007 рік - 70%.

Крім того, з технічних паспортів на будинок вбачається, що він побудований у 1923 році, його фундамент піщаний, а стіни глинобитні.

Таким чином, суд вважає, що дійсний знос вказаного в позові будинку дійсно складає 70%, а тому вказаний експертом знос будинку 41% суд до уваги не приймає, як і вказану експертом ціну будинку методом затрат у сумі 14 362 грн., оскільки вказана ціна відрізняться від ціни, вказаної у технічному паспорті і у договорі купівлі-продажу.

Висновок експертизи про те, що дійсна ринкова вартість будинку, розташованого за адресою: вул.Комунарів, № 100 в м. Старобільську, станом на 16.07.2007 року складала 20 100 грн., - судом до уваги в підтвердження позову не приймається, оскільки вказана вартість розрахована без дослідження технічної характеристики вказаних в експертизи будинків, без вказання ії конкретних номерів, без даних про те. чи дійсно ці будинки були продані за вказані в обявах ціни.

Копія державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №869405 від 27.06.2008 року підтверджує, що на підставі рішення 26 сесії 5 скликання Старобільської міської ради від 24 квітня 2008 року № 26/68 відповідачка ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,0855 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: м.Старобільск, вул. Комунарів, № 100. (а.с.66).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до статей 229 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Як встановлено судом, ініціатива вказаного між сторонами правочину була з боку позивачки ОСОБА_7 Вказані обставини в судовому засіданні підтверджені поясненнями відповідачки ОСОБА_4, свідка ОСОБА_11, а також вже були встановлені рішенням Старобільського районного суду від 11.08.2009 року по цивільній справі по спору між сторонами, (а.с.44-47).

Позивачка ОСОБА_7 і її представник ОСОБА_3, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надали суду доказів того, що саме на момент укладення договору купівлі- продажу 16.07.2007 року як сама позивачка ОСОБА_7, так і відповідачка ОСОБА_4 скоїли недодержання вимог, які встановлені статтею 203 ЦК.

Також суд вважає, що позивачка ОСОБА_7 і її представник ОСОБА_3 не надали суду доказів того, що позивачка помилялась щодо обставини, які мали існувати саме на момент вчинення правочину - 16.07.2007 року. Позивачка і її представник не довели, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Крім того, суд вважає, що позивачка і її представник також не надали суду доказів того, що договір вчинено позивачкою ОСОБА_7 під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Позивачка на той час тяжко не хворіла. Також в суді не встановлено, що існували хвороби членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Позивачка вчинила правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Позивачка деякий час жила у цьому будинку, а потім сама пішла з будинку.

Також позивачка і її представник не довели у суді, що правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 691 ЦК України регулює ціну товару і говорить про те, що покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

А згідно до ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю

сторін.

З копії вказаного договору вбачається, що будинок проданий за 8000 грн., про що вказано у п.п.2.1-2.2. договору і про це суд вказав вище.

Саме за таку ціну домовилися сторони і ця ціна на момент укладення правочину влаштовувала позивачку.

Те, що згідно договору купівлі-продажу вартість будинку за даними БТІ складає 8 061 грн., а продаж за договором відбулася тільки за 8 000 грн., не є підставою для визнання договору недійсним.

Крім того, відповідачка є племінницею позивачки.

Те, що позивачка ОСОБА_7 є людиною похилого віку і інвалідом 1-ї групи по зору, на думку суду, також не є підставою для визнання договору недійсним.

Посилання позивачки ОСОБА_7 в позові і її представника в суді на те, що будинок нібито був проданий за кошти, які значно менше ринкової вартості, як самої будівлі, так і земельної ділянки площею 0,0855 га, судом до уваги не приймаються, оскільки земельна ділянка при будинку раніш не передавалася у власність позивачки, а право власності було оформлено відповідачкою вже після укладення правочину.

При розгляді справи у 2009 році по спору між сторонами позивачка ОСОБА_7 в судовому засіданні не оспорює, що вона власноруч підписала вказаний договір і ця обставина встановлена в судовому рішенні, (а.с.46).

З урахуванням вищевикладеного, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_7 за необґрунтованістю.

На підставі ст.ст. 203, 208-210, 215, 223, 229-230, 233, 655-657, 691-692 ЦК України, керуючись ст.ст. 10-11, 209-210, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Судця

ОСОБА_1