Справа №22-ц-1485/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючої - Сибільової Л.О.,

суддів - Дубровної В.В., Маслова В.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в м. Глухові

на постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Глухові про зобовязання нарахувати недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй як дитині війни повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте в 2009 році така допомога виплачувалась в розмірі меншому, чим передбачено законом. Просила зобовязати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 1 січня по 30 жовтня 2009 року в сумі 1088 грн.

Постановою Глухівського міськрайонного суду від 10 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнана протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Глухів Сумської області.

Зобовязано відповідача нарахувати позивачці підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з урахуванням отриманих позивачкою сум за період з 1 січня по 31 жовтня 2009 року в сумі 996 грн.

Стягнуто з Державного бюжету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в м. Глухові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову суду та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в новій редакції, згідно якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень закону, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та вказаного рішення Конституційного Суду України, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо наявності у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 1 січня по 31 жовтня 2009 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності п/п 2 п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», ця норма втратила чинність і застосуванню не підлягала. Отже, в 2009 році обмежень щодо застосування ст. 6 вказаного Закону не було.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», покладено на відповідача - територіальне управління за місцем її проживання, і є вірним висновок суду про те, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення підвищення пенсії позивачці за вказаний період є протиправною

Судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», умов призначення спірних виплат.

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає. Вказівка у ч. 3 ст. 28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного призначення для передбаченого Законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення пенсії є необґрунтованими, оскільки управління Пенсійного фонду України як орган державної влади не може посилатися на відсутність фінансування та коштів як на підставу невиконання покладених на нього зобов'язань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України. Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань. Крім того, питання фінансування цих виплат не є предметом даного спору і виходить за межі заявлених вимог.

Доводи скарги про те, що розмір державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни, врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», також безпідставні, оскільки згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами, і Закон має вищу юридичну силу ніж постанова уряду.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду, які узгоджуються з обставинами справи, вірно встановленими судом, та нормами матеріального та процесуального права, і не містять даних, які б були підставою для скасування постанови.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Глухові відхилити, а постанову Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 10 грудня 2009 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді