Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-123/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 селищної ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 17 листопада 2007 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Після смерті батька вона звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у вигляді житлового будинку, оскільки потрібно надати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Після виготовлення Павлоградським МБТІ технічної документації на вказаний житловий будинок виявилося, що будинок зареєстрований за матір'ю її батька, а її бабусею ОСОБА_4, яка померла 17 червня 2003 року на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.12.1993 року виконкомом ОСОБА_2 селищної ради. Вказане свідоцтво про право власності в позивачки відсутнє, де воно може бути вона не знає.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 19 січня 1999 року, відповідно до якого все належне їй майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, в тому числі житловий будинок з господарчими будівлями розташований в смт. Петропавлівка, вул. Садова, 97, вона заповіла своєму синові ОСОБА_3. Вказаний заповіт був посвідчений 19 січня 1999 року державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 селищної ради від 19.11.2009 року № 8333 батько позивачки ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з нею у будинку № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області і надалі залишився там проживати.

Таким чином позивач вваажає, що її батько ОСОБА_3 спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 прийняв, оскільки проживав та був прописаний в спадковому будинку разом з нею з 25.04.1996 року, а отже вступив в управління та володіння спадковим майном. Правовстановлюючий документ на житловий будинок на своє імя за життя батько позивчки не отримав.

Так позивач зазначає, що вказний житловий будинок належав на праві власності її батькові, який відповідно до діючого на той час законодавства прийняв його у порядку спадкування після смерті своєї матері. Батько проживав в тому будинку, ніхто його право власності на вказаний житловий будинок до суду не оспорив.

Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлялася, фактично її прийняла оскільки проживає в будинку, доглядає город, має намір проводити ремонтні роботи, однак оформити спадкове майно після смерті свого батька на своє ім'я та отримати правовстановлюючий документ на будинок не може, тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання надала заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 17 листопада 2007 року помер батько позивачки ОСОБА_3, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VI-НО № 299519. Після смерті батька позивач звернулася до ОСОБА_2 державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право власності на спадщину у вигляді житлового будинку, оскільки потрібно надати до нотаріальної контори правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується відмовою нотаріуса від 05.06.2009 року № 388/02-14.

Відповідно до довідки Павлоградського МБТІ житловий будинок № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого 28.12.1993 року виконкомом ОСОБА_2 селищної ради.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 500325 ОСОБА_4 Федорівна17.06.2003 року померла. За життя ОСОБА_4 склала заповіт відповідно до якого все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалося в тому числі і житловий будинок з господарчими будівлями розташований в смт. Петропавлівка, вул. Садова 97, заповіла ОСОБА_3. Вказаний заповіт складений 19.01.1999 року в смт. Петропавлівка, посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 51, що підтверджується копією заповіту.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року, який набрав чинності 01 січня 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно зі ст. 524 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року, який був чинним на той час, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549. Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до довідки ОСОБА_2 селищної ради від 19.11.2009 року № 8333 батько позивачки ОСОБА_3 на момент смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований разом з нею у будинку № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області і надалі залишився там проживати.

Таким чином ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, оскільки проживав та був прописаний в спадковому будинку разом з нею , а отже вступив в управління та володіння спадковим майном. Правовстановлюючий документ на житловий будинок на своє імя за життя ОСОБА_3 не отримав.

Отже судом встановлено, що житловий будинок № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Дніпропетровської області належав на праві власності батькові позивчаки ОСОБА_3, який відповідно до діючого на той час законодавства прийняв його у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 проживав в тому будинку, ніхто його право власності на вказаний житловий будинок до суду не оспорив.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя батько заповіту не залишив, а тому я є спадкоємицею за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином позивач є спадкоємицею першої черги, так як є рідною донькою померлого. Крім неї спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_5, яка відмовляється від своєї частини спадщини на її користь, що підтверджується її письмовою відмовою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1268, 1274, п. 4 прикінцевих і перехідних положень ЦК України, ст. ст. 524, 548, 549 Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 р., суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 селищної ради

про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_3, який помер 17 листопада 2007 року володів на праві приватної власності житловим будинком № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом, право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок № 97 по вул. Садова в смт. Петропавлівка Петропавлівського району, Дніпропетровської області, який належав, померлому 17.11.2007 року, ОСОБА_3.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя