Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 2-877/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2010 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

судді - головуючого Місінкевича А.Л.,

при секретарі Цмикайло Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ярмолинці справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказав, що між сторонами було укладено 09.02.2006 року без номеру договір, за яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 2000 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на сум залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання по сплаті і погашення кредиту не виконав належним чином. У звязку із цим станом на 31.08.2010 року відповідач має заборгованість перед банком яка становить 5406 грн. 68 коп. і складається із заборгованості по кредиту в сумі 1645 грн. 19 коп., заборгованості по процентах за користуванням кредитом в сумі 3027 грн. 84 коп. та штрафу фіксованої частки в розмірі 500 грн. і штрафу процентної складової в розмірі 233 грн. 65 коп.

З посиланням на вимоги ст., ст. 526, 527, 530 ЦК України у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором банк звернувся в суд з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 5406 грн. 68 коп. та судових витрат.

Представник позивача в судове засідання зявився, заявлені позовні вимоги підтримав, суду повідомив, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.02.2006 року йому була видана банком кредитна картка «універсальна» із сумою кредиту в розмірі 2000 грн. з базовою процентною ставкою 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк кредитного ліміту встановлений відповідно до строку дії картки та було визначено порядок погашення заборгованості шляхом щомісячних платежів в розмірі 7% від залишку заборгованості на кінець місяця до 25 числа кожного місяця. Одночасно відповідачу були надані умови та правила надання банківських послуг. Повідомив, що кредитна картка була видана терміном на два роки. На сьогодні існує заборгованість відповідача перед банком за кредитом по кредитній картці і з метою її стягнення банк звернувся із позовом до суду. Представник позивача також повідомив, що банку було відомо про наявну заборгованість та відповідач знав про її існування.

Відповідач заявлений позов не визнав, суду вказав, що дійсно ним було отримано кредитну картку він нею користувався, але в лютому 2007 році він звернувся із заявою до банку, що в нього викрали емітовані ПриватБанком дві картки: кредитну та зарплату, а в грудні 2006 року його звільнили з роботи і він після того, як звільнився і у звязку із крадіжкою картки не повернув їх банку. При вирішені спору просив застосувати строк позовної давності та наслідки його пропущення передбачені ст. 267 ЦК України, оскільки банк звернувся до нього із позовом після спливу трьохрічного строку позовної давності.

Представник відповідача вказав, що дійсно згідно виписки наданої ПриватБанком за період з 01.08.2006 року по 30.11.2010 року останнє погашення кредиту ОСОБА_1 було здійснено 14.01.2007 року і після даної дати відповідач кредит не погашав. Відповідно до умов існуючого договору укладеними між сторонами починаючи з 25 лютого 2007 року ПриватБанк дізнався про порушення з боку відповідача зобовязання по погашенню кредиту і з цього часу банк мав право протягом трьох років звернутися і з позовом до суду, але звернувся із позовом лише в жовтня 2010 року. Позивачем не були наведенні поважні причини пропуску строку давності і просив також застосувати наслідки передбачені ст. 267 ЦК України.

Суд заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Так, відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 від 09.02.2006 року було укладено договір між сторонами про надання кредиту через кредитну картку «Універсальна». Відповідно до умов даного договору позивач 09.02.2006 року видав відповідачу кредитну картку «універсальна» із сумою кредиту в розмірі 2000 грн. з базовою процентною ставкою 3% в місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк кредитного ліміту встановлено відповідно до строку дії картки. Договором було встановлено порядок погашення заборгованості шляхом щомісячних платежів в розмірі 7% від залишку заборгованості на кінець місяця до 25 числа кожного місяця. Одночасно позивач ознайомив відповідача при укладанні договору із умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку.

Так, відповідно умов і правил надання банківських послуг та пункту 9.12. даних правил дооговір дії протягом 12 місяців з часу підписання і якщо протягом даного часу ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про призупинення договору, то договір автоматично пролонгується на такій же термін. Отже, між сторонами існували договорені зобовязання із 09.02.2006 року по 09.02.2008 рік. Відповідно до поданої позивачем роздруківки щодо операцій по картковому рахунку 571504 підтверджується, що з 14.01.2007 року відповідачем було знято грошові кошти та виникла заборгованість.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк зобов'язаний мати підрозділ, функціями якого є надання кредитів та управління операціями, пов'язаними з кредитуванням. В свою чергу відповідно до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, яке затверджено Постановою Правління Національного банку України від 6 липня 2000 року N 279 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 серпня 2000 р. за № 474/4695 встановлено, що з метою розрахунку резерву під кредитні ризики банки мають здійснювати класифікацію кредитного портфеля за кожною кредитною операцією залежно від фінансового стану позичальника, стану обслуговування позичальником кредитної заборгованості та з урахуванням рівня забезпечення кредитної операції. За результатами класифікації кредитного портфеля визначається категорія кожної кредитної операції: "стандартна", "під контролем", "субстандартна", "сумнівна" чи "безнадійна".

Крім того відповідно Постанова Правління Національного банку України від 19 березня 2003 року N 124 затвердженно Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України з боку комерційних банків, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 травня 2003 р. за N 353/7674 і відповідно до даного положення ведена щомісячна форма № 302 - Звіт про класифіковані кредитні операції та сформовані резерви за кредитними операціями, в якому надається інформація банків яка використовується для визначення заборгованості за кредитними операціями, відповідно до яких нараховується резерв на можливі втрати. Інформація надається в розрізі наданих кредитів, гарантій та розміщених депозитів. Кредитна заборгованості за категоріями ризику здійснюється згідно з параметрами аналітичного обліку на підставі рішень кредитного комітету банку, який зобов'язаний розглядати кредитний портфель для оцінки кредитних ризиків за станом на перше число місяця.

Отже, виходячи із численних вимог нормативно правових документі. Позивач зобовязаний був здійснювати моніторинг кредитних операцій та заборгованості по ним і починаючи з лютого 2007 року банку було відомо, що відповідач має заборгованість по кредиту. Проте протягом встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності банк не вжив заходів для стягнення заборгованості із відповідача і в ході судового розгляду представником позивача не подано доказів, щодо поважності причин пропуску строку позовної давності чи її зупинення.

Відповідно ст. 256 ЦК України встановлена позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, відповідно ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки. А згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач про наявність порушення свого права дізнався з лютого місяці 2007 року.

Відповідно ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.

В ході судового розгляду судом встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності, не просив його поновити та не надав докази поважності пропуску даного строку, а відповідач заявив вимогу про застосування позовної давності за таких підстав у звязку із спливом позовної давності у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст., ст. 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис

Копія вірна:

Суддя А.Л.Місінкевич