Справа № 2-8326/10
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2010 року

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: ТРОФИМЕНКО М.А.,

при секретарі: ОЛІЙНИК О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дзержинської районної в м. Харкові ради про стягнення аліментів, витрат на правову допомогу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Управління у справах дітей Київської районної в м. Харкові ради, Служба у справах дітей Дзержинської районної в м. Харкові ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

При цьому посилалася на наступне.

01 липня 2005 року вони з відповідачем уклали шлюб, на даний час шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо один від одного.

Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач витрат на утримання дитини не несе, у звязку з чим позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від всіх видів доходу відповідача, також просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матірю ОСОБА_1.

Також позивачем заявлялись вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час з 01 грудня 2009 року по день подання позову до суду, оскільки неодноразово вона зверталася до відповідача з вимогами про сплату аліментів, однак відповідач ухилявся від виконання обовязків щодо утримання дитини.

Відповідач не погоджувався з поданим позовом, подав до суду заперечення на позов, в яких просив в частині вимог про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини відмовити, а в частині позовних вимог про розірвання шлюбу задовольнити. При цьому посилався на ті обставини, що він не ухилявся та не ухиляється від утримання дитини, вважав, що оскільки позивач переважно зайнята на роботі, у звязку з чим не взмозі надавати дитині належного догляду.

В подальшому подав до суду зустрічний позов, в якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним. При цьому посилався на ті обставини, що постійне місце проживання дитини зареєстровано з ним за адресою: АДРЕСА_1. З самого маленького віку сина позивач працює, у звязку з чим дитину спочатку доглядала няня, а потім батьки відповідача та він сам. На даний час ОСОБА_3 переважно проживає з відповідачем та його батьками, дитина звикла до проживання саме такою сімєю.

26 серпня 2010 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача також витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн.

Відповідач проти задоволення позовних вимог в цій частині також заперечував, посилаючись на те, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути з відповідача позивач, перевищують граничний розмір, встановлений Постановою КМУ «Про граничні розмірі компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590.

07 вересня 2010 року позивач первісним позовом ОСОБА_1 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду в частині вимог про розірвання шлюбу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2010 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Дзержинської районної в м. Харкові ради в частині позовних вимог про розірвання шлюбу була залишена без розгляду.

В судове засідання позивач та її представник не зявились, просили суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримували в повному обсязі.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Представник Служби у справах дітей Дзержинської районної в м. Харкові ради просив суд справу розглядати за його відсутності, підтримував позовні вимоги за первісним позовом.

Представник Управління у справах дітей Київської районної в м. Харкові ради в судовому засіданні залишав питання на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, його представника, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 01 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований в міському відділі реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис 990 (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Відповідно до довідки ОСББ «Оазіс-14» № 15 від 14.08.2010 року ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 без прописки (а.с. 68).

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.03.2010 року в ході перевірки було встановлено, що гр. ОСОБА_1 за вищевказаною адресою (АДРЕСА_2) мешкає разом зі своїм сином ОСОБА_3 (а.с. 48).

Стосовно позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3, 16 січня 2007 року, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом з матірю - ОСОБА_1 без прописки за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 48, 68).

Дане житло винаймається позивачем відповідно до договору найму житла від 01 січня 2010 року (а.с. 53).

Згідно довідки від 12 серпня 2010 року за підписом голови ради директорів НВК «Авторська школа Бойка» ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, навчаєтьсч в дитячому садку НВК «Авторська школа Бойка» з травня 2010 року. За період навчання ОСОБА_3 оплату вносила тільки мати ОСОБА_1. Батько в вихованні та житті дитини участі не приймав: дитину в дошкільний заклад не приводив, не спілкувався з вихователями групи, не відвідував ранкові збори та інші заходи дитячого садку (а.с. 58).

Позивачем за первісним позовом також надана копія договору про надання послуг № 112 від 07 січня 2010 року, укладений між нею та нянею-водієм ОСОБА_4 (а.с. 71-73, 93).

Сама позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, має достатній доход для утримання дитини (а.с. 77-84).

Крім того, відповідно до відповіді № 1516 від 25 серпня 2010 року міської дитячої поліклініки № 14 Дзержинського району ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на обліку в міській дитячій поліклініці № 14. Батько ОСОБА_5 цікавився здоровям та звертався до поліклініки, коли проживав у сімї. На теперішній час займається лікуванням хлопчика мати (а.с. 94).

Позивачем також надані копії квитанцій на підтвердження того, що витрати по вихованню та лікуванню дитини вона несе самостійно (а.с. 100-184).

В матеріалах справи міститься копія постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.03.2010 року, з якої вбачається, що 08 березня 2010 року біля 20.00 годин до мешкання заявниці (позивача) прийшов її чоловік ОСОБА_2 та зі згоди ОСОБА_1 взяв їх неповнолітнього мина до своїх батьків, які мешкають за адресою: АДРЕСА_1. При цьому, зі слів ОСОБА_1, свого неповнолітнього мина ОСОБА_3 остання відпускала на два дні. 13.03.2010 року, прийшовши до батьків свого чоловіка за вищевказаною адресою за своїм сином, двері ОСОБА_1 ніхто не відчиняв та на дзвінки не відповідав, після чого остання, не дочекавшись, звернулася до міліції.

В ході зясування обставин даної пригоди, співробітниками міліції був здійснений виїзд за місцем мешкання батьків ОСОБА_3, в ході якого за вимогою співробітників міліції син ОСОБА_3 був повернутий його батьком ОСОБА_2 матері ОСОБА_1.

20.03.2010 року, у телефонній розмові ОСОБА_1 пояснила, що просить перевірку за даним фактом припинити, так як син був повернутий, однак стан здоровя дитини був незадовільний, про що свідчить довідка про огляд дитини лікарем (а.с. 48).

Факт хвороби дитини підтверджується копіями з медичної картки ОСОБА_3 (а.с. 69-70).

В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які підтвердили, що дитина проживає разом з позивачем, позивач несе витрати по утриманню дитини, бітько участі в утриманні та вихованні дитини не несе.

Також допитувались свідки з боку відповідача: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які показали суду, що дитина переважний час мешкає та виховується в сімї відповідача ОСОБА_2, вихованням дитини займаються сам батько, бабуся та дідусь батьки ОСОБА_2, крім того, відповідач систематично надає грошові кошти позивачу на утримання дитини, позивач належного догляду дитині забезпечити не взмозі.

Крім зазначеного, в матеріалах справи міститься незасвідчена копія акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 12.10.2010 року, затвердженого начальником управління у справах дітей Київської районної у місті Харкові ради, з висновком, що за результатами обстеження за місцем проживання ОСОБА_2 створені всі необхідні та належні умови для проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 215).

В матеріалах справи також міститься копія довідки з КП «Жилкомсервіс» дільниця № 16 про те, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с. 217) та копія довідки про те, що 01.03.2010 року був виклик на дом за адресою: АДРЕСА_1 до дитини ОСОБА_3, був поставлений діагноз: бронхіт, призначено лікування, 04.03.2010 року дитини вдома не було (а.с. 218).

Представником третьої особи - Служби у справах дітей Дзержинської районної в м. Харкові ради до суду через канцелярію був наданий висновок від 03.11.2010 року за № 2858/2/19.1, з якого вбачається наступне:

Батьки малолітнього Тімура, ОСОБА_12 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебувають у шлюбі (актовий запис №318 виконаний 27 січня 2007 року міським відділом РАЦС №3 Харківського обласного управління юстиції). На цей час сімейні відносини припинені, в Дзержинському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

ОСОБА_13 зареєстрований за місцем реєстрації та проживання батька за адресою: АДРЕСА_3, мешкає хлопчик разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_4,. Санітарний стан житла добрий, у Тімура є окрема кімната, де створені належні умови для нормального розвитку, відпочинку, ігор та навчання. Квартира обладнана меблями, побутовою технікою, речами домашнього вжитку.

Заявниця - приватний підприємець, тренер з великого тенісу, матеріально та житлом забезпечена, шкідливих звичок не має. Тімур відвідує дитячий садок, до якого його відводить мати, а в разі необхідності - няня.

ОСОБА_2 - приватний підприємець, інженер - програміст, матеріально забезпечений, шкідливих звичок не має. Мешкає в 2-кімнатній квартирі з батьками, санітарний стан житла добрий, є всі умови для перебування дитини.

Враховуючи вік малолітнього, членами комісії з питань захисту прав дитини було запропоновано батькам визначити місце проживання Тімура з матір'ю та визначити наступний порядок спілкування ОСОБА_2 з сином: щотижня з 16.00 в середу до 8.30 в четвер, а також щотижня з 18.00 в суботу до 18.00 в неділю з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання. ОСОБА_12 та ОСОБА_2 погодились з даною пропозицією.

Враховуючи вік дитини і те, що малолітньому хлопчику краще проживати у звичній для нього обстановці, комісія з питань захисту прав дітей вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5, разом з матір'ю, ОСОБА_12 та визначити наступний порядок спілкування ОСОБА_2 з сином: щотижня з 16.00 в середу до 8.30 в четвер, а також щотижня з 18.00 в суботу до 18.00 в неділю з обов'язковим поверненням дитини до постійного місця проживання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, оцінюючи в сукупності надані сторонами по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про визначення місця проживання дитини ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, разом з матірю - ОСОБА_12 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з ним.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов′язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У звязку з тим, що відповідачем не надано до суду доказів в підтвердження того, що ним належним чином виконуються обовязки щодо утримання дітини, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення аліментів є обґрунтованими, оскільки це не суперечить вимогам ст.ст.181 183 СК України та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст.182 СК України та розясненнями, які містяться в п.17 Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів задовольнити.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Суд вважає, що позивачем за первісним позовом не надано суду достатніх доказів на підтвердження того, що позивач дійсно вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача в минулому, але не могла їх одержати у звязку з ухиленням останньго від їх сплати.

У звязку з чим в даній частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Позивачем на підтвердження своїх вимог наданий до суду договір № 2 про надання юридичних послуг від 01.07.2010 року, відповідно до умов якого виконавець (ТОВ «Юрконсультант» в особі директора ОСОБА_15) зобовязаний: забезпечити у встановленому порядку представництво інтересів Замовника (ОСОБА_1М.) у суді по справі про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з ОСОБА_2 та визначення місця проживання дитини, ОСОБА_3; давати консультації, висновки, довідки з правових питань, що виникають під час розгляду вищевказаної справи; у разі необхідності, складати інші процесуальні документи при розгляді справи; для виконання своїх обовязків Замовник має право на свій розсуд залучати до виконання договору власних працівників та третіх осіб.

Відповідно до п. 4.1. зазначеного договору Замовник зобовязується сплатити Виконавцеві грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. за надання послуг, передбачених розділом 2 даного договору (а.с. 52).

Відповідно квитанції № 035КП56 від 01.09.2010 року позивачем сумма 4000 грн. була сплачена в рахунок даного договору за надання юридичних послуг (а.с. 65).

Додано й розрахунок вартості наданих послуг (а.с. 64) та докази, що юридична допомога надавалася спеціалістом в галузі права (а.с. 60-61).

Згідно Постанови КМУ «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27.04.2006 року № 590 витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухівалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не можуть перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

З розрахунку вартості наданих юридичних послуг вбачається, що всього було витрачено 12 годин в сукупності за надання правової допомоги.

Розмір мінімальної заробітної плати за період з 01.07.2010 року по 30.09.2010 року складає 888 грн. відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» від 20.10.2009 року та Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 року.

Таким чином, витрати, повязані з правовою допомогою, не можуть перевищувати 4262,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.161, 180-183, 191 СК України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матірю - ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з «17» травня 2010 року до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., витрати по оплаті державного мита в розмірі 19 (девятнадцять) грн. 00 коп., витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 90 (девяносто) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в розмірі 51 (пятдесят одна) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення, в частині утримання аліментів за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 29 листопада 2010 року.

Суддя: