№ 2-7345/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Федотової В.М.

при секретарі - Рабович М.В.

за участю позивача ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа ЖКП №2 Приморського району м. Маріуполя про визнання права користування житлом, суд -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2010р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати його право користування квартирою №51 в будинку №37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_2, позов підтримали, в обґрунтування своїх вимог пояснили наступне. В 2000р. позивач разом з матірю ОСОБА_6 вселився в квартиру №51 б.37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі. Наймачем житла була баба позивача ОСОБА_7, яка 01 серпня 2002року померла. Позивач разом з матірю вселився у спірну квартиру за проханням ОСОБА_7 З 2000 року до часу смерті баби, позивач разом з матірю доглядали останню, вели разом з нею спільне господарство,сплачувала комунальні послуги, дохід сімї складався з пенсії ОСОБА_7, пенсії по втраті годувальника яку отримував позивач та заробітної платні ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_7 позивач продовжував мешкати у спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Ще при житті ОСОБА_7 залишила заповіт, який було складено в Першій ОСОБА_3 державній конторі та засвідчено державним нотаріусом ОСОБА_8, в якому вона заповідала квартиру №51 в будинку №37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі позивачу ОСОБА_1Після смерті ОСОБА_7 позивач та його мати звертались до нотаріальної контори, де було складено заповіт, щоб дізнатися умови прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус їм відповіла,що ОСОБА_1 може стати власником квартири по досягненню 18 річчя . Тільки у цьому році позивач та його мати дізнались,що квартира не була приватизованою. Позивач та його представник вважають,що ОСОБА_1, як член сімї наймача , вселившись зі згоди наймача до квартири - придбав самостійне право користування вказаною квартирою. З посиланням на ст.. ст.. 64,65 ЖК України,ст.. ст.. 810-817 ЦК України просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради ОСОБА_4 до суду зявився , позов не визнав, вважає позов необґрунтованими , базуються на припущеннях.

Представник третьої особи ЖКП №2 Приморського району ОСОБА_5 до суду

зявився , позов не визнав, вважає його необґрунтованим. Самостійно ніяких відомостей до ОСОБА_3 міської ради та виконкому ОСОБА_3 міської ради, про наявність вільного житла , не надавали тому,що на протязі всього часу після смерті ОСОБА_7 ,

позивачем виконувались вимоги законодавство ,щодо сплати за житло,заборгованості за даною квартирою не має. З позовом про виселення ЖКП-« до суду не зверталось.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила,що ОСОБА_7 приходилась їй свекровю, а позивачу бабкою. У 2000 році ОСОБА_7 запропонувала їй та ОСОБА_1 переїхати до неї у квартиру по пр.. Будівельників б.37. На той час ОСОБА_7 була вже у віці, погано себе почувала, їй було важко пересуватись, часто хворіла. Позивач та вона переїхали до ОСОБА_7 у її квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37 де мешкали з останньою до останніх її днів. Разом з позивачем вони похоронили ОСОБА_7 При житті ОСОБА_7 наполягала на тому,щоб квартира зісталась її онуку позивачу ОСОБА_1, а тому наполягла на тому,щоб її відвезли до нотаріальної контори де вона в присутності нотаріуса , заповідала спірну квартиру ОСОБА_1 При житті ОСОБА_7, вона разом з сином та свекровю вели сумісне господарство, сплачували комунальні послуги, покупали ліки .Вона разом з сином прописані за іншою адресою, але син вже десять років не мешкає в квартирі по пр.. Леніна про що надали акт з місця реєстрації.

Свідок ОСОБА_9, яка є родичкою ОСОБА_1, суду пояснила,що в 2000 році ОСОБА_7 попросила ОСОБА_1 та її доньку ОСОБА_6 переселитись до неї в квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37, так як погано себе почувала, їй було важко пересуватись, вона часто хворіла . Коли донька та позивач переїхали до квартири ОСОБА_7 , то вже на той час виникла заборгованість по квартирі, квартира була без ремонту. В оплату заборгованості квартири та по сплаті комунальних послуг ,йшли гроші з пенсії ОСОБА_1, яку він отримував по втраті годувальника. При житті ОСОБА_7 бажала,щоб дана квартира залишилась ОСОБА_1 і тому наполягла на тому,щоб її відвезли до нотаріуса,де вона заповідадала дану квартиру позивачу. Про те,що квартира була не приватизована, вона і позивач дізнались лише в цьому році, коли почали оформлювати усі документи на позивача. Позивач вже десять років не мешкає в квартирі де він зареєстрований, а мешкає у спірній квартирі , яка знаходиться по пр.. Будівельників.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 надали суду аналогічні пояснення поясненням свідка ОСОБА_9

Суд заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України - доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків , показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Ст.. 58 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування - ст. 59 ЦПК України)

Судом встановлено, що 12.03.1999 р. у Першій державній нотаріальній конторі м. Маріуполя ОСОБА_7 в своєму заповіті заповідала онукові ОСОБА_1 свою квартиру №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі. (а.с.8)

На протязі з 2000 р. по 2010р. було сплачено комунальні послуги по квартирі №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі (а.с.28-69)

22.11.2002р. було укладено договір з ГКП «Маріупольтепломережа» про погашення заборгованості по теплопостачанню (а.с. 13)

31.07.2002р. ОСОБА_7 померла про що відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції було видано свідоцтво про смерть І-НО №649558 від 01.08.2002р. (а.с.7)

Актом з ЖКП «Житло центр» від 26.10.2010р. підтверджено,що ОСОБА_1, який зареєстрований за адресою пр.. Леніна б.129 кв.62 з 2000 р. не мешкає за даною адресою (а.с.6)

Актом з ЖКП -2 Приморського району м. Маріуполя від 18.10.10р. встановлено,що ОСОБА_13 мешкає з 2000р. і по теперішній час в квартирі №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі (а.с. 5)

Довідкою з УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя встановлено,що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в УПФУ Жовтневого району та отримує пенсії по втраті годувальника.

Ст..64 ЖК України передбачено,що члени родини наймача, які мешкають разом з ним,користуються нарівні з ним усіма правами та несуть обовязки, які витікають з договору найму житлового приміщення.

Ст.. 65 ЖК України передбачено,що особи , які вселились в житлове приміщення в якості членів родини наймача, набувають рівне з останніми членами родини право користування житловим приміщенням.

Відповідно до п.9 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»- вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати,чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщені, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство,тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сімї,що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як розяснив Пленум Верховного суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996р. №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» , наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те,що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено,що вони висловлювали таку згоду.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача відносяться подружжя наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача можуть бути визнані і інші особи, якщо вони постійно мешкають сумісно з наймачем та ведуть сумісне господарство.

Судом встановлено і підтверджено поясненнями свідків,що ОСОБА_7 при житті виявила згоду на вселення в квартиру позивача та його матері, як членів її родини. ОСОБА_7 ще при житті розпорядилась своїм майном, склавши заповіт, та висловила бажання ,щоб спірна квартира належала позивачу ОСОБА_1. Також судом встановлено і підтверджено матеріалами справи,що квартира №51 по пр.. Будівельників б.37 в м. Маріуполі була постійним містом мешкання позивача на протязі десяти років - з 2000р. по теперішній час.

Керуючись ст.. ст.. 64,65 ЖК України, ст..817 ЦК України, ст. ст. 15, 31,57, 58, 59, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житлом квартирою №51 в будинку №37 по пр.. Будівельників в м. Маріуполі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-дений строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ Федотова В.М.