Справа №2-133/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2010 року м.Чернігів

Новозаводський районний суд м.Чернігова

в складі : головуючого - судді Маслюк Н.В.

при секретарі Страшній Т.П., Дасюк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та усунення перешкод у здійсненні права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3, просить визнати частину домоволодіння №33 по вул. Малясова у м. Чернігові розміром 7/20 вказаного домоволодіння, набуту ОСОБА_3 у власність на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 14.09.1988 року спільною сумісною власністю, зобовязати відповідача надати екземпляр ключів від воріт домоволодіння № 33 по вул..Малясова у м.Чернігові для забезпечення можливості користування майном та усунути перешкоди у користуванні гаражем, розташованим на подвірї вказаного домоволодіння, шляхом звільнення прилеглої до гаражу земельної ділянки від розташованого на ній автомобільного транспорту, а також стягнути понесені судові витрати (а.с.5-6).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 лютого 1988 року до 11.07.2007 року. За час спільного проживання ними було набуто у спільну власність 7/20 частин житлового будинку №33 по вулиці Малясова у м. Чернігові, гараж до даного домоволодіння, спільний гарнітур, побутову техніку та інші речі. Вказує, що при укладанні договору купівлі-продажу частини житлового будинку, ціна договору складала 23 000 рублів. Зазначає, що при розірванні шлюбу між ним та відповідачкою не було досягнуто згоди щодо поділу спільного майна подружжя та порядку користування спільним майном. Впродовж останнього часу він не проживає за місцезнаходженням спільного з відповідачкою майна, ОСОБА_3 чинить перешкоди у користуванні гаражем та будинком, встановлює нові замки на воротах домоволодіння та дверях будинку.

Під час попереднього розгляду справи позивачем змінено предмет позову (а.с.22), просив визнати за ним право власності на частину домоволодіння №33 по вул. Малясова у м. Чернігові у розмірі 7/40 вказаного домоволодіння, що складає ? частину житлового будинку у розмірі 7/20 вказаного домоволодіння, набутої ОСОБА_3 у власність на підставі договору купівлі продажу №3 1-2895 від 14.09.1988 року, зобовязати відповідача надати екземпляр ключів від воріт домоволодіння № 33 по вул..Малясова у м.Чернігові для забезпечення можливості користування майном та усунути перешкоди у користуванні гаражем, розташованим на подвірї вказаного домоволодіння, шляхом звільнення прилеглої до гаражу земельної ділянки від розташованого на ній автомобільного транспорту, а також стягнути понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. До викладеного в позові позивач доповнив, що спірна частина домоволодіння була придбана за весільні кошти та кошти їх батьків. Позивач зазначив, що він проводив ремонтні роботи у будинку, добудовував прибудову, сарай. На даний час відповідачка не чинить перешкод у користуванні спірною частиною домоволодіння.

Відповідач та її представник в судовому засідання проти заявленого позову заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав викладених у письмових запереченнях, які залучено до матеріалів справи (а.с.29-30, 74-77). Суду пояснили, що спірна частина домоволодіння була придбана в 1988 році за кошти батьків відповідачки. Її батьки домовлялися з ОСОБА_5 про продаж частини будинку, в серпні 1988 року її батько в якості авансу віддав ОСОБА_5 5 000 крб, напередодні укладання договору 13.09.1988 року батько віддав продавцю 9 000 крб., решту коштів було переведено на акредитиви продавця. Позивач не приймав ніякої участі у придбанні будинку. Будь-яких перешкод у користуванні спірною частиною домоволодіння позивачу не чинить.

Треті особи на боці відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, про день та час проведення судового засідання повідомлені належним чином, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.38,39).

Представник третьої особи Комунальне підприємство «Чернігівське МБТІ» в судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомо.

Суд визнав можливим справу розглянути у відсутності третіх осіб на підставі наявних у матеріалах справи даних.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона була сусідкою батьків ОСОБА_3 За домовленістю з ними вона продала за 26 000 крб. дану частину спірного домоволодіння №33 по вул. Малясова у м. Чернігові відповідачці. Кошти за продаж будинку їй надавали батьки ОСОБА_3 Спочатку отримала 5 000 крб готівкою в якості авансу, потім напередодні укладання договору купівлі-продажу ОСОБА_9 віддав 9 000 крб.. 14 вересня 1988 року при укладенні договору купівлі продажу нотаріус не погодилася оформляти та посвідчувати договір, оскільки сплачено було лише 14 000 крб, тому вона разом з батьком відповідача їздили до смт. Куликівка, де в ощадній касі було переведено 12 000 крб на акредитив, який був переданий їй в нотаріальній конторі.

Свідок ОСОБА_10 рідний брат відповідачки в судовому засіданні пояснив, що батьки у 1988 році купували спірний будинок сестрі за 26 000 крб.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 - матір позивача, засвідчила, що на купівлю спірної частини будинку були витрачені 7 000 крб. подарованих на весілля, 5 000 крб, які вони надавали сину, крім того, кошти були надані батьками відповідачки.

Свідок ОСОБА_12 знайомий позивача в судовому засіданні пояснив, що в 1989 році він проводив ремонтні роботи у будинку, з позивачем добудували тамбур, проводили телефон.

Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 липня 1988 року до 2007 року (а.с.7, 9).

Під час шлюбу на ім'я ОСОБА_3 було придбано 7/20 частин житлового будинку з належною частиною надвірних споруд по вул..Малясова, 33 у м.Чернігові, що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.09.1988 року (а.с.80-81).

Право власності на вищевказану частину домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_3, що підтверджується довідкою КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 21.10.2009 року (а.с.8).

Відповідно до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, який діяв на час набуття спірного майна, та ст.ст. 60, 70 СК України, майно нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, на придбане в період шлюбу майно сторони мають рівні права.

П.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу,...можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; суд також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності (ст.212 ЦПК України).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що спірна частина домоволодіння є її особистою приватною власністю у звязку з тим, що була придбана виключено за кошти її батьків, оскільки ОСОБА_3 не надала жодних належних доказів того, що гроші на частину домоволодіння були надані їй як подарунок, зазначені кошти були витрачені на купівлю саме спірного домоволодіння.

Крім того, як вбачається з ксерокопії рахунку № 2883 на імя ОСОБА_9 (а.с.92-93), на який посилається відповідач, кошти в сумі 9000 крб. видані з рахунку 13.09.1987 року, проте договір купівлі-продажу спірної частини домоволодіння був укладений 14.09.1988 року.

Беручи до уваги, що в судовому засіданні не встановлено, що спірна частина домоволодіння була придбана за кошти, що належали особисто ОСОБА_3, суд прийшов до висновку, що 7/20 частин домоволодіння № 33 по вул..Малясова у м.Чернігові є спільною сумісною власністю сторін як подружжя.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що прибудова а3-1 та сарай Е-1, є самочинно збудованими спорудами, про що мається відмітка в технічному паспорті на житловий будинок 33 по вул..Малясова у м.Чернігові (а.с.86-91), а тому, в силу ст.. 376 ЦПК України, вказані споруди не підлягають поділу.

Суд не вбачає підстав для збільшення частки майна дружини, а тому право власності на спірну частину домоволодіння, без врахування прибудови а3-1 та сараю Е-1, належить визнати за кожним з подружжя по 7/40 частин.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод у користуванні спільним сумісним майном слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів про створення відповідачем перешкод у користуванні майном, крім того, позивач в судовому засіданні не заперечував, що має вільний доступ до спірного помешкання, безперешкодно користується гаражем та будинком.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1-4, 129-130), які з урахуванням приписів ст. ст. 80, 88 ЦПК України, підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача: 291 грн 66 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212, 215, 218, 292 ЦПК України, ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 60-61, 68-72 СК України, ст. 376 ЦК України, враховуючи розяснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/40 частин житлового будинку з належною частиною надвірних споруд, без прибудови а3-1 та сараю Е-1, що знаходиться по вулиці Малясова, 33 у місті Чернігові.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/40 частин житлового будинку з належною частиною надвірних споруд, без прибудови а3-1 та сараю Е-1, що знаходиться по вулиці Малясова, 33 у місті Чернігові.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 291 грн 66 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення, протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів, після подання заяви про апеляційне оскарження рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя Новозаводського

районного суду м. Чернігова Н.В.МАСЛЮК