Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-177/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

08 лютого 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06 липня 2009 року помер його дідусь ОСОБА_3. За життя ОСОБА_3 склав заповіт відповідно до якого заповів позивачу ОСОБА_1, у власність сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0224965 виданий КСП «40 років Жовтня» Петропавлівського району, Дніпропетровської області 10 червня 1997 року. Вказаний заповіт було складено 04.02.2002 року в с. Миколаївка, посвідчено секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під № 18.

Після смерті ОСОБА_3 позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак нотаріус оглянувши надані документи в усному порядку відмовила йому через те, що заповіт складено на сертифікат на земельну частку (пай), а за життя ОСОБА_3 отримав Державний акт на право приватної власності на землю.

Таким чином після складення заповіту, а саме 15.03.2002 року, ОСОБА_3 на підставі вказаного сертифікату отримав Держаний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 076621.

Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю видано на підставі сертифікату, то заповіт стосується вказаної земельної ділянки (паю), бо саме таке розпорядження на випадок своєї смерті зробив його дідусь. Від спадщини у вигляді земельної ділянки (паю) позивач не відмовлявся, фактично її прийняв, ніхто його право власності до суду не оспорив.

Отже позивач, фактично прийнявши спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті ОСОБА_3, не має змоги оформити її на своє ім'я та отримати правовстановлюючий документ через вказані обставини, а тому змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просить його задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника, з позовом згодні.

Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 06 липня 2009 року помер ОСОБА_3, який за життя залишив заповіт відповідно до якого заповів позивачу ОСОБА_1, у власність сертифікат на земельну частку (пай) серії ДП № 0224965 виданий КСП «40 років Жовтня» Петропавлівського району, Дніпропетровської області 10 червня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 277988, копією заповіту.

Вказаний заповіт було складено 04.02.2002 року в с. Миколаївка, посвідчено секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі під № 18.

Після смерті ОСОБА_3 позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак нотаріус оглянувши надані документи в усному порядку відмовила йому через те, що заповіт складено на сертифікат на земельну частку (пай), а за життя ОСОБА_3 отримав Державний акт на право приватної власності на землю.

Так судом встановлено, що після складення заповіту, а саме 15.03.2002 року, ОСОБА_3 на підставі вказаного сертифікату отримав Держаний акт на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 076621, що підтверджується копією вказаного державного акту.

Оскільки Державний акт на право приватної власності на землю видано на підставі сертифікату, то заповіт стосується вказаної земельної ділянки (паю), бо саме таке розпорядження на випадок своєї смерті зробив ОСОБА_3 Від спадщини у вигляді земельної ділянки (паю) позивач не відмовлявся, фактично її прийняв, ніхто його право власності до суду не оспорив.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Дружина померлого ОСОБА_5 відмовляється від належної їй обовязкової частки в спадковому майні, про що свідчить її письмова заява від 30 жовтня 2009 року посвідчена секретарем виконкому ОСОБА_2 сільської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218 1225, 1228, 1268,1241 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради

про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на спадкове майно, а саме на земельну ділянку (пай) площею 7.350 гектарів розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_3, який помер 06 липня 2009 року, на підставі Державного акту на право власності на землю серії IV-ДП № 076621, виданого15.03.2002 року на підставі розпорядження голови Петропавлівської районної державної адміністрації № 60-р від 01.03.2002 року.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя