Справа № 2-9101/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді Куценка О.В.

при секретарі - Панковій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно і встановлення юридичних фактів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власнсоті на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та встановлення юридичних фактів.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав повністю і заявив зустрічний позов про визнання права власності на спадкове майно, підтримав його в повному обсязі та просив задовольнити. Позивач за основним позовом позовні вимоги за зустрічним позовом визнав.

За таких обставин суд обмежився дослідженням матеріалів справи та встановив наступне.

ОСОБА_3, батьку сторін, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 квітня 1980 року Новенською селищною Радою народних депутатів Кіровського району міста Кіровограда, по реєстру № 11, належав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями під № 12 по вулиці Туркенича Івана в місті Кіровограді.

13 лютого 1997 року ОСОБА_3 помер, що підтверджуєтсья свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 285052, виданим 15.02.1997 року Новенською селищною радою Кіровського району міста Кіровограда, актовий запис № 13. Після його смерті спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4, яка водночас являється матірю позивачів за основним та зустрічним позовами, у відповідності із статтею 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини (в редакції 1963 року), як спадкоємець який фактично вступив в упавління або володіння спадковим майном. Свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 не отримувала.

19 березня 2008 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОЛ № 065159, виданим 19.03.2008 року Новенською селищною радою Кіровського району міста Кіровограда, актовий запис № 27. Після її смерті спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як спадкоємці за законом першої черги, шляхом подачі відповідних заяв до нотаріальної контори. Крім них є ще спадкоємець за законом першої черги це їхня спільна сестра та водночас дочка померлої ОСОБА_5, яка відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_1.

В квітні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак після вивчення документів нотаріус надала письмову відповідь, в якій зазначила, що видати свідоцтво про право на спадщину не зможе.

Так, редакцією ст. 14 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» визначено, що у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів мали право посвідчувати договори. Згідно адміністративно-територіального устрою територія Новенської селищної Ради віднесена до Кіровського району м. Кіровограда.

Крім цього, договір купівлі-продажу викладений на 2 аркушах і при цьому не прошитий, що суперечить вимогам абзацу 4 п. 16.2 нині діючої Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, яка передбачає, що не приймаються порвані документи та документи, викладені на двох і більше окремих аркушах якщо аркуші не прошито у спосіб, що унеможливлює їх розєднання без порушення цілісності, а аркуші не пронумеровано і не скріплено підписом посадової (уповноваженої на те) особи та печаткою юридичної особи, яка видала документ. Позивач звернувся до Новенської селищної ради з вимогою прошити і скріпити документ підписом уповноваженої особи та печаткою. Договір був прошитий та скріплений печаткою, однак печатка, якою був скріплений договір суттєво відрізняєтсья від тієї, яка була при укладенні договору. Для нотаріуса це є неприйнятним і за таких обставин він все одно не може прийняти такий документ до провадження та видати свіоцтво про право на спадщину.

Стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу) передбачала обовязкову нотаріальну форму договору купівлі-продажу жилого будинку.

Суд приймає до уваги той факт, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26114968 виданого 14 травня 2010 року в книзі № 2, номер запису 221 право власності на житловий будинок під № 12 по вулиці Туркенича Івана в місті Кіровограді зареєстроване за ОСОБА_3 батьком сторін саме на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 24 квітня 1980 року Новенською селищною Радою народних депутатів Кіровського району міста Кіровограда, по реєстру № 11.

Крім цього, в документах, які необхідні ОСОБА_1 для оформлення спадщини, мають місце розбіжності.

Так, 09 січня 1938 року між батьками позивача був укладений шлюб. По-батькові ОСОБА_3 в свідоцтві про укладення шлюбу взагалі не можна прочитати, а ОСОБА_4 по батькові в свідоцтві про шлюб зазначена Федрівна, а у свідоцтві про смерть мати по батькові зазначена Федорівна. Аналогічна ситуація з по батькові ОСОБА_4 просліджується і в свідоцтві про народження ОСОБА_1. Так, ОСОБА_1 народився 01 січня 1939 року, батьками в його свідоцтві про народження були зазначені на російській мові ОСОБА_6 и ОСОБА_7, а в свідоцтві про смерть, як вже зазначалося, паспорті і свідоцтві про народження ОСОБА_2 брата позивача, ОСОБА_4 по батькові була зазначена Федорівна.

За таких обставин суд дійшов висновку, що основний та зустрічний позови підлягають задоволенню.

З урахуванням поданих до нотаріальної контори заяв про прийнятя та про відмову від прийняття спадщини суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має належати 2/3 частини спадкового житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, а ОСОБА_2 1/3 частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або осопорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Частина 1 ст. 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Стаття 392 цього ж кодексу передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК України визначено коло спадкоємців першої черги за законом до яких, зокрема, відносяться діти спадкодавця та той із подружжя, який пережив спадкодавця.

На підставі ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 328, ст.ст. 392, 1217, 1218, 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, керуючись ст.ст.88, 208-209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Основний та зустрічний позови задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_3, який помер 13 лютого 1997 року, та ОСОБА_4, яка померла 19 березня 2008 року, проживали в зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1938 року по 13 лютого 1997 року, по день смерті ОСОБА_3

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється сином ОСОБА_4, яка померла 19 березня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під № 12 по вулиці Туркенича Івана, в місті Кіровограді.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями під № 12 по вулиці Туркенича Івана, в місті Кіровограді.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Кіровського О. В. Куценко

районного суду

м.Кіровограда