Справа №22-ц-3407/10 Суддя-доповідач - Хвостик
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Попруги С.В.,

суддів Хвостика С.Г., Криворотенка В.І.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну скаргу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області, треті особи: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, ОСОБА_5, про визнання законним перепланування жилого приміщення та самовільного будівництва, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за його необґрунтованістю.

Це рішення позивачка оскаржила в апеляційному порядку в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповноту зясування істотних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги, пояснення представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 про залишення рішення без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням народного суду м.Суми Сумської області від 20 квітня 1970 року проведено розподіл будинковолодіння № 38, розташованого в м.Суми по вулиці Молодіжна (а.с.5-7). Частка позивачки у праві власності у цьому будинковолодінні становить 60/100 частин(а.с. 9,41).

Земельна ділянка не перебуває у приватній власності позивачки. На час звернення до суду позивачка самовільно побудувала сарай "П" та вбиральню "Н", а також в належній їй частині будинку самовільно перепланувала, шляхом зведення стіни і влаштування дверного прорізу, одну з кімнат (2-2 на технічному паспорті 1973 року), внаслідок чого утворилися дві кімнати (3-1 та 3-2 у технічному паспорті 2008 року) (а.с. 9-13).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання законним перепланування жилого приміщення та самовільного будівництва, визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, місцевий суд виходив з того, що без одержання відповідних дозволів субєктивне право позивачки на будівництво та перепланування не може бути реалізоване, ураховуючи також і обставини того, що вона не довела факту порушення свого цивільного права, що було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони узгоджуються з вимогами ст.ст.100,152 ЖК України, ст.ст.328,376 ЦК України, ст.ст.24,29,30-1 Закону України «Про планування і забудову територій», ст.18 Закону України «Про основи містобудування», Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року N 923 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 534), Правилами утримання будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207, та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Зокрема, позивачкою не доведено, що при здійсненні будівництва обєктів нерухомості, а також при переплануванні житлового приміщення нею був дотриманий відповідний порядок щодо будівництва сараю «П» та вбиральні «Н» і введення їх в експлуатацію та щодо проведення перепланування приміщення в жилому будинку.

Крім того, внаслідок самовільного будівництва сараю «П» порушуються права відповідачки ОСОБА_2, оскільки влаштування покрівлі сараю проведено з порушенням вимог будівельних норм і призводить до затоплення обєктів нерухомості, належних ОСОБА_2, на чому наголошується у висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 24 від 25 червня 2010 року (а.с.124-129).

Отже, ураховуючи, що позивачка не довела порушення свого цивільного права, що було предметом розгляду суду першої інстанції, тому вона не потребує захисту цього права у обраний нею спосіб.

Доводи апеляційної скарги про зворотнє, в тому числі і щодо зведення сараю «П» на місці старого, який їй належав на підставі рішення суду від 20 квітня 1970 року, висновків суду не спростовують і не містять посилань на такі порушення норм матеріального та процесуального права, що б могли бути підставою для заміни чи скасування рішення суду.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 30 червня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та з цього часу може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: