Справа №2-1152/10
РІШЕННЯ

Іменем України

04 жовтня 2010 г. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у

складі:

головуючої судді Завізіон Т.В.

при секретарі Пасічник Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Жовті Води цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково- виробничий комплекс» «Автоматика та машинобудування» про зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 11.08.2105 року звернувся до Жовтоводського міського суду з позовом та просив постановити судове рішення, яким змінити формулювання причин його звільнення з роботи на Державному підприємстві «Науково-виробничий комплекс» Автоматика та машинобудування» /далі ДП НВК АтМ/ з ч. 1 ст. 38 КЗпП України на ч. З тієї ж статті, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 652 грн. 48 коп. та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 6 478 грн. 34 коп. / а.с. 2-3/

В судовому засіданні позивач заявив клопотання про залишення його вимог, що стосуються стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 652 грн. 48 коп. без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України і ухвалою Жовтоводського міського суду зазначене клопотання було задоволене. / а.с. /

Підтримуючи свої вимоги в судовому засіданні позивач посилався на те, що він з 11.01.2007 року перебував у трудових стосунках з відповідачем, який з початку 2010 року перестав виконувати вимоги законодавства про працю, а саме став виплачувати йому заробітну плату не регулярно та не в повному обсязі.

У звязку із зазначеними обставинами 12.07.2010 року він звернувся до роботодавця із заявою з проханням звільнити його з роботи за власним бажанням у звязку із порушенням працедавцем законодавства про працю, тобто по ч. 3 ст. 38 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги при звільненні у відповідності із ст. 44 цього ж кодексу.

Однак, не дивлячись на таке його волевиявлення, відповідач наказом № 170/лс від 13.07.2010 року звільнив його з роботи за власним бажанням у відповідності до ст. 38 КЗпП України без зазначення причини звільнення та без конкретизації норми закону, у відповідності до якого з працівником припинені трудові відносини та не здійснив йому виплати вихідної допомоги.

Вважаючи своє звільнення таким, що не відповідає діючому трудовому законодавству, позивач просив його вимоги задовольнити, змінити формулювання причин його звільнення з роботи та стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 6 478 грн. 34 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні, не заперечуючи того факту, що на час звільнення позивача відповідач дійсно мав заборгованість перед першим по не виплаченій заробітній платі, тим не менш, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі та посилався на те, що, на думку підприємства, невиплата заробітної плати позивачу у строки передбачені ст. 115 КЗпП України не змушувала його звільнятися з роботи та на те, що фактично позивач звільнився з роботи оскільки йому було запропоновано роботу на іншому підприємстві. Оскільки, на думку представника відповідача, підстав звільняти ОСОБА_1 за ч. З ст. 38 КЗпП України та виплачувати йому вихідну допомогу при звільненні у адміністрації підприємства не було, перший просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як безспірно встановлено в судовому засіданні із досліджених судом копії трудової книжки ОСОБА_1 / а.с. 6-9/, копії наказу про звільнення / а.с. 11/ позивач з 2007 року перебував у трудових стосунках з НПКАіМ ДП СхідГЗК, яке у квітні 2009 року, шляхом виділення із структури ДП СхідГЗК, реорганізувалося у самостійну юридичну особу - ДП НВК АтМ та наказом № 170/лс від 13.07.2010 року був звільнений з роботи за власним бажанням у відповідності, як зазначено в самому наказі, до ст. 38 КЗпП України.

В наказі про звільнення позивача також зазначено, що підставою для видачі такого наказу стала заява самого ОСОБА_1

Втім, як вбачається із заяви позивача про звільнення, що він звернувся із нею до адміністрації відповідача 12.07.2010 року / а.с. 10/, перший просив звільнити його з роботи у відповідності до ч. З ст. 38 КЗпП України у звязку із порушенням умов трудового договору та законодавства про оплату праці, а саме у звязку із порушенням ст. 115 КЗпП України в часині строків виплати заробітної плати. Окрім того, позивач зазначив у заяві, що він просить провести із ним повний розрахунок, в строки, що передбачені ст. 116 цього ж кодексу та просить виплатити йому тримісячну вихідну допомогу у відповідності із ч. 2 ст. 44 КЗпП України.

Не дивлячись на таке волевиявлення працівника, щодо підстав розірвання трудового договору з його ініціативи, як вже зазначалося, адміністрація відповідача звільнила його по ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, без зазначення конкретної частини згаданої норми закону.

Суд вважає, що адміністрація відповідача, звільнивши позивача із зазначеним вище формулюванням діяла всупереч вимогам закону та припустилася порушень прав позивача.

Так, стаття 38 КЗпП України врегулювала питання розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, передбачивши у першій частині, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи зумовлена неможливістю продовжувати роботу ( переїзд на нове місце проживання, вступ до навчального закладу, неможливість проживання у даній місцевості, вагітність, догляд за дитиною), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, який просить працівник.

Частина 3 ст. 38 КЗпП України, у свою чергу, передбачила, що працівник також має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням,

Доводи представника відповідача про те, що звільнення позивача проведене адміністрацією ДП НВК АтМ із дотриманням норм діючого законодавства та що він не має права претендувати на отримання вихідної допомоги при звільненні, не можуть бути взяті судом до увагою, оскільки така позиція представника відповідача обумовлена свавільним та не компетентним тлумаченням вимог трудового законодавства.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені ним по оплаті послуг адвоката у розмірі 300 грн. 00 коп., а також на користь держави 71 грн. 68 коп. на відшкодування судового збору та 120 грн. 00 коп. - на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. 21, ч. З ст. 38, 44, 115 КЗпП України і на підставі ст.ст. 10,11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс» «Автоматика та машинобудування» про зміну формулювання причин звільнення та стягнення вихідної допомоги при звільненні - задовольнити частково.

Змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 в наказі №170/лс від 13.07.2010 року, що його було видано адміністрацією Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс» «Автоматика та машинобудування» та вважати його звільненим по ч. З ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку із порушенням роботодавцем законодавства про працю.

Зобовязати адміністрацію Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс» «Автоматика та машинобудування» внести у трудову книжку ОСОБА_1 відповідні зміни.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс»

«Автоматика та машинобудування», юридична адреса якого вул. Гагаріна, будинок 4 в м. Жовті Води на користь ОСОБА_1 6 318 грн. 90 коп., із яких: 6 018 грн. 90 коп. - в рахунок виплати суми вихідної допомоги при звільненні та 300 грн. 00 коп. - на відшкодування витрат, повязаних із отриманням юридичної допомоги.

Виплату суми вихідної допомоги підприємству провести після утримання із неї обовязкових податків.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити - у звязку з їх безпідставністю.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс» «Автоматика та машинобудування» на користь держави 71 грн. 68 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. на відшкодування витрат по інформаційно-технічному забезпеченню розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене Апеляційному суду Дніпропетровської області шляхом подачі через Жовтоводський міський суд на протязі десяти днів апеляційної скарги.

Суддя