Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-3986/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 року Київський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

при секретарі - Півень Я.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним кредитного договору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 серпня 2006 року між ним та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком "Надра" було укладено кредитний договір № 414/06-А, за яким відповідач надав позивачу кредит у розмірі 6307 доларів США придбання транспортного засобу зі сплатою 10 % річних.

Позивач вважає, що кредитний договір був укладений з грубим порушенням його прав як споживача кредитно-фінансових послуг та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки грошовою одиницею України є гривня та зобовязання повинно бути виражено в грошовій одиниці України гривні. Таким чином єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Також позивач зазначає, що всупереч вимог чинного законодавства кредит в іноземній валюті йому відповідачем видано при відсутності індивідуальної ліцензії на право здійснення такої операції.

Тому його зобовязання як позичальника в кредитному договорі мали бути визначені в національній валюті України гривні. Таким чином враховуючи те що ані на момент укладання договору, ані в подальшому позивач не мав індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу, також не мав такої індивідуальної ліцензії і відповідач, то передбачене в кредитному договору зобовязання в іноземній валюті є незаконним.

На підставі наведеного позивач просить визнати кредитний договір № 414/06-А від 23 серпня 2006 року, укладений між ним та ВАТ КБ "Надра", недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники адвокати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Після оголошеної перерви представники позивача в засідання не зявились, не повідомивши суду про причини неявки.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила, пославшись на правомірність дій відповідача. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази у справі, встановив, що 23 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ "Надра" було укладено кредитний договір № 414/06-А, за яким відповідач надав позивачу кредит у розмірі 6307 доларів США для придбання транспортного засобу зі сплатою 10 % річних.

Пункт 1 ст. 99 Конституції України, ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. З Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України не містять заборони на вираження грошових зобов'язань в іноземній валюті.

Відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства.

Можливість вираження грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті прямо передбачено Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 533 цього ж Кодексу, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У нормах ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями), зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону.

Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа може здійснювати кредитування як валютні операції в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом, тобто, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно з визначенням, наданим в ст. 2 Закону «Про банки і банківську діяльність» банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність; згідно з п.1.2 Положення НБУ №275 письмовий дозвіл Національного банку - документ, який видає Національний банк у порядку і на умовах, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність" та цим Положенням, на підставі якого банки мають права здійснювати окремі операції, передбачені статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Частиною 2 статті 5 Декрету "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та Іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Постановою Правління Національного банку України від 9 серпня 2002 року N 297, на виконання вказаної норми, Національним банком України затверджено Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв'язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій. Спеціальний нормативно-правовий акт, який би передбачав необхідність та порядок отримання банківськими установами генеральної ліцензії - додатково до банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями - Національним банком України на даний момент не прийнятий.

Таким чином, банківська ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення банком валютних операцій, видані Національним банком України, відповідно до ст. 47 Закону про банки в порядку, визначеному Положенням НБУ №275, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій у розумінні ч.2 ст.5 Декрету Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Тобто, операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету.

ВАТ КБ «Надра» було отримано банківську ліцензію за № 21 від 26.10.1993 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями, копії яких долучено до матеріалів справи. Невід'ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл за № 191-1 з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати з валютними цінностями, копія якого також долучена до матеріалів справи (а.с.39).

Тобто, ВАТ КБ «Надра» має право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (що також передбачено Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 275 від 17.07.2001), тобто кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії.

Щодо посилання позивача у позовній заяві на необхідність отримання індивідуальної ліцензії для здійснення операції з надання і одержання кредиту в іноземній валюті, як підставі для визнання кредитного договору недійсним, слід зазначити, що виходячи з аналізу визначень термінів «валютна операція», «валютні цінності», наданих в статті 1 Декрету, надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій.

Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія НБУ, наданий у частині 4 цієї статті.

Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Пункт «в» частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії НБУ на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Виходячи з наведеного, індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерії їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування.

Ця обставина, з огляду на відсилочний характер норми Декрету, не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, пов'язані з наданням резидентами (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті іншим резидентам.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст.5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії (банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

На момент укладення кредитного договору позивач, відповідно до вимог ст. 203 Цивільного кодексу України, мав необхідний обсяг дієздатності, який дозволяв в повній мірі усвідомлювати наслідки здійснення юридично значимих дій, мало вільне волевиявлення. Про це свідчить факт підписання Позивачем не тільки кредитного договору, але й інших документів на отримання кредиту, що передувало укладенню зазначених договорів та отримання кредитних коштів Банку.

На момент укладання кредитного договору позивач був обізнаний з усіма істотними умовами кредитного договору та наслідками за невиконання узятих зобов'язань.

Таким чином, при укладенні договору кредиту вимоги ст. 203 ЦК України порушено не було ані в частині невідповідності актам цивільного законодавства, ані в частині вільного волевиявлення позивача, тому що правочини було вчинено добровільно з наявністю належної оцінки позивачем умов кредитного договору та адекватного уявлення мети й характеру цього правочину.

Щодо використання іноземної валюти як засобу платежу, то підпунктом г) пункту 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», встановлено, що індивідуальної ліцензії потребує така операція як використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Однак, відповідно до п. 1.5. положення про порядок видачі, Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями); у випадках, передбачених законами України.

Отже, у зв'язку з тим, що отримувачем грошових коштів в іноземній валюті є ВАТ КБ «Надра», який отримав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, то позивач може використовувати іноземну валюту як засіб платежу за кредитним договором без отримання індивідуальної ліцензії.

Зважаючи на зазначене, Кредитний договір укладений відповідно до положень чинного законодавства та з дотриманням вимог ст. ст. 203, 205, 207, 208, ч. 2 ст. 524 і ст. 533 Цивільного кодексу України, та в межах повноважень відповідача, щодо здійснення валютних операцій на підставі банківської ліцензії.

Посилання позивача на те, що насправді йому був виданий гривневий кредит, спростовується даними кредитної справи. З вказаної справи вбачається, що після видачі позивачу кредиту банком було здійснено валютно-обмінну операцію по обміну доларів США в сумі 6307доларів по курсу 5,040 грн. за 1 долар на загальну суму 31787,28 грн. І лише після цього кошти в сумі 31787,28 грн. перераховані «Лада-Транс» як оплата за автомобіль ВАЗ 2107 в інтересах ОСОБА_1

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але відсутні в судовому засіданні, у 10-денний строк з дня одержання копії рішення.

Головуючий О.А.Самсонова

27.10.2010