АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1182/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Кононенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи: Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, КП ДМБТІ, ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2009 року визнаний дійсним договір купівлі-продажу ? частин приміщень 1-1 та 1-2 домоволодіння по вул. Менделєєва, 95 в м. Дніпропетровську (згідно технічного паспорту на домоволодіння від 03.08.1979 року), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 17.06.1983 р., а також визнано за ОСОБА_3 право власності на ці приміщення.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та їх неповне зясування ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та відмовити в позові ОСОБА_3.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Судом встановлено, що на підставі договору забудови, посвідченого в 5-й Дніпропетровській Держнотконторі м. Дніпропетровська 31.07.1961 р. за р.№1-11131, зареєстрованого в Дніпропетровському Інвентарбюро 15.10.1974 р. за р.№306-132, ОСОБА_4 належало на праві власності домоволодіння по вул. Менделєєва, 95 в м. Дніпропетровську, 8/25 частин якого, а саме: в житловому будинку А-1 жилі кімнати 1-8 та 1-9, ? частини коридору 1-1 та ? частини тамбуру 1-1, вона за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.08.1979 р. продала ОСОБА_3, після чого 17.06.1983 р. ОСОБА_4 за укладеним в простій письмовій формі при свідках з посвідченням квартального комітету договором купівлі-продажу продала йому за 500 руб. іншу ? частину зазначеного коридору за умовами наступного нотаріального оформлення цього договору після складання акту ідеальних часток в домоволодінні, але в подальшому ОСОБА_4, посилаючись на виниклі у неї певні складні особисті обставини, відкладала отримання відповідних документів для нотаріального посвідчення договору, а 16.10.1994 р. - померла.

Згідно з ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» право власності на майно виникає в результаті укладення угод, які не заборонені законом.

Відповідно до ст.227 ЦК України (в редакції 1963 р.), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. А згідно зі ст.47 цього Кодексу якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При таких обставинах, дійшовши правильного висновку про виконання ОСОБА_3 всіх умов вказаного договору купівлі-продажу від 17.06.1983 р. у звязку з повною оплатою ним вартості придбаного майна і прийняттям його у володіння та ухилення ОСОБА_4 від нотаріального оформлення угоди, суд обґрунтовано на підставі ст.47 ЦК України ( в редакції 1963 р.), ч.2 ст.12 Закону України «Про власність» визнав дійсним цей договір та визнав за ОСОБА_3 право власності на спірні приміщення.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи ОСОБА_2 у скарзі про недоведеність придбання ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу спірного приміщення, оскільки стаття 16 ЦК України (в редакції 2003 р.) передбачає право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але з матеріалів справи не вбачається, що спірним договором купівлі-продажу були порушені майнові права та інтереси скаржника щодо домоволодіння по вул. Менделєєва, 95 в м. Дніпропетровську, спадкоємцем якого він не є після смерті ОСОБА_4, а в задоволенні його позовних вимог про визнання права власності на це майно було відмовлено рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2009 року. Крім того, викладені у скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: