Справа №22-ц-1660/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2010 року

у справі за позовом відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської обасті від 25 березня 2010 року позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» 56133,80 грн. заборгованості за кредитним договором, судові витрати по справі в сумі 340 грн. 67 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що вона як фізична особа - підприємець рішенням суду визнана банкрутом, і з моменту порушення справи про банкрутство вона не могла здійснювати платежі на користь банку, а банк не вправі нараховувати штраф та пеню за її зобовязаннями.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів, які вважаються сповіщеними про розгляд справи належним чином відповідно до положень абз. 5 ч.5 ст. 74 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника банку, яка заперечує проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» (далі банк) у січні 2010 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 16 червня 2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір про надання кредиту на суму 9800 доларів США з строком повернення до 15 червня 2011 року зі сплатою відсотків у розмірі 15,5% річних. З ОСОБА_2 16 червня 2006 року був укладений договір поруки. Відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором не виконала, у звязку з чим банк набув права вимагати дострокового повернення кредиту.

Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь банку 56 133 грн. 80 коп. заборгованості за кредитним договором, в тому числі кредиту 49231 гр., відсотків - 5812,38 гр., пені 1090,42 гр., та судові витрати.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала своїх зобовязань перед кредитором за укладеним кредитним договором, порушивши права позивача, а тому вона та поручитель повинні сплатити банку спірні суми.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 16 червня 2006 року між позивачем ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Сумське регіональне управління «Слобожанщина» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 09/2006/430166029, згідно якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 9800 доларів США строком до 15 червня 2011 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 15,5 % річних. ОСОБА_1 зобовязалась повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, штрафи, пеню та винагороду в строки та на умовах зазначеного договору.

В забезпечення виконання зобовязань з ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким останній, в разі невиконання боржником зобовязань за кредитним договором відповідає перед позивачем за зобовязаннями ОСОБА_1 в повному обсязі, включаючи сплату суми кредиту, процентів, нарахованих за його використання, винагороди, штрафних санкцій, пені та інших платежів.

Станом на 16 грудня 2009 року борг ОСОБА_1 перед банком становив 5613380 гр., що еквівалентно 7040,31 доларів США, з них заборгованість по кредиту 49231 гр. (6174,56 доларів США), заборгованість за відсотками 5812,38 гр. (728,99 доларів США), пеня 1090,42 гр. (136,76 доларів США).

Відповідно до ст. ст. 526, 530 ч.1 ЦПК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч.1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом.

Ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач довів, що ОСОБА_1 отримала кредит як фізична особа і як боржник допустила порушення зобовязань за договором кредиту, а тому у нього виникло право достроково стягнути солідарно з боржника і поручителя всю суму кредиту та відповідних нарахувань за відсотками і пені.

Відповідач не надала доказів, які б спростували висновки суду. Не містить посилань на такі докази і апеляційна скарга.

Посилання відповідача як на підставу для скасування рішення на порушення господарським судом відносно неї як фізичної особи - підприємця справи про банкрутство та на те, що вона визнана постановою господарського суду Сумської області від 2 липня 2009 року банкрутом, що унеможливлює, на її думку, застосування до неї штрафних санкцій за невиконання кредитного договору, є безпідставними.

З змісту кредитного договору вбачається, що відповідач як фізична особа уклала з банком кредитний договір з метою отримання коштів для придбання напівпричіпу і в забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором передала вказаний напівпричіп в заставу.

Статус боржника як підприємця в кредитному договорі не зазначений, а тому суд зробив вірний висновок про те, що положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо мораторію на застосування до боржника фінансових санкцій за порушення виконання кредитних зобовязань, на відповідача не поширюються.

Таким чином, та обставина, що постановою господарського суду від 2 липня 2009 року ОСОБА_1 як фізична особа підприємець визнана банкрутом, не впливає на законність рішення суду. Посилання відповідача на те, що вимоги банку за даним кредитним договором враховані господарським судом в реєстрі вимог кредиторів як першочергові як такі, що забезпечені заставою напівпричепа, на який було видано кредит, не підтверджені доказами в справі і не спростовують висновків суду, оскільки вказана обставина не надає спору в даній справі характеру господарського.

З огляду на зазначене є безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що суд повинен був застосувати до даного спору положення норм господарського права, а саме Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Обставини, на які посилається відповідач, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали об'єктивну оцінку. Рішення суду узгоджується з доказами, наявними у справі, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 березня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді