Апеляційний суд Вінницької області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: судді Гуцола П.П.

Суддів: Луценка В.В., Денисенко Т.О.

При секретарі Зозулі Н.Р.

За участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду від 18 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року звернувся з позовом ОСОБА_1 до суду про стягнення боргу в сумі 50600 гривень та штрафу в розмірі 2455,50 грн. з відповідача ОСОБА_2 Посилаючись на те, що 26 червня він уклав договір позики з відповідачем, згідно якого він передав ОСОБА_2 гроші в сумі 50600 грн., а ОСОБА_2 дав йому про це розписку і зобовязався згідно розписки повернути борг в строк до ЗО серпня 2009 року, але у визначений строк у розписці ОСОБА_2 йому не повертає борг, тому просить стягнути з відповідача на його користь 50600 грн. основного боргу, а також інфляційні від суми позики та 3 % річних, а всього на загальну суму 53055 грн. 50 коп., т.я. ОСОБА_2 в добровільному порядку не повертає суму боргу згідно договору позики.

Крім того, ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, оскільки розписка ним про укладення договору позики 50600 грн. була ним написана під впливом обману та під психічним впливом, а гроші ОСОБА_1 йому не передавав.

Зазначає, що підставою написання ним розписки про укладення договору позики грошей у ОСОБА_1 послужило те, що була нестача грошових коштів у СПД «Лотос», де він працював касиром ігрових автоматів, а ОСОБА_1 був власником вказаних автоматів. А 26 вересня 2009 р. ОСОБА_1 ввів його в оману про існуючу недостачу грошових коштів по залу ігрових автоматів СПД «Лотос», та уговорив його написати розписку позики грошей, яка не має під собою правових наслідків, т.я. він змусив його написати боргову розписку на суму 5060 грн.

В звязку з цим просив визнати договір позики від 26.06.2009 p., який був укладений згідно розписки між ним та ОСОБА_1 таким, що є неукладеним.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено. А зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору позики від 26 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 50600 грн. визнано таким , що не укладався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а в зустрічному позові ОСОБА_2 до нього про визнання договору позики таким, що не укладався відмовити.

Зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, між ним та ОСОБА_2 26 червня 2009 року в присутності двох свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були передані ОСОБА_2 гроші в сумі 50600 грн., які ОСОБА_2 зобовязався повернути йому до ЗО серпня 2009 року, про що власноручно написав розписку, в які даний фактор підтвердили свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Крім того, в обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 не було надано доказів, які б стверджували його позовні вимоги, а навпаки ОСОБА_2 неухильно бажає уникнути від повернення боргу і виконати свої боргові зобовязання.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, розглянувши справу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню і ухвалення нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення боргу з ОСОБА_2 та відмови у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики грошей таким, що не укладався з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 п.п. З, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправільне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу згідно договору позики і задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1П, про визнання договору позики таким, що не укладався, виходив з того з показань ОСОБА_2, що передачі грошей в сумі 50600грн. ОСОБА_1 ОСОБА_2 фактично не відбулося. В договір позики був укладений в звязку недостачі грошових коштів, які виникли під час роботи ОСОБА_2 касиром гральних автоматів в СПК «Лотос», що, як стверджував ОСОБА_2, стало підставою написання ним розписки, а так як фактично передачі грошей не відбулось, то і не настало обовязку повертати вказаний борг.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, оскільки вказані висновки не відповідають фактичним обставинам по справі, не ґрунтуються на доказах перевірених судом.

Встановлено, що 26 червня 2009 році ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 50600грн. на строк до ЗО серпня 2009 року, про що свідчить розписка ОСОБА_2 про одержання вказаних грошей і повернення богу до 30.08.2009р. Даний договір був укладений в присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, які підтвердили факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів згідно договору позики ОСОБА_2

Тому доводи ОСОБА_2 про те, що він не одержував у ОСОБА_2 грошей є безпідставними.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

А також згідно із ст. 1047 ЦК України форма договору позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено судом, що ОСОБА_2 дав ОСОБА_1 розписку, яку сам написав, що він позичив у ОСОБА_1 50600грн., які зобовязався, як зазначено в розписці, повернути в строк до ЗО серпня 2009 року, про що свідчили свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначений договір позики між сторонами відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, тому твердження ОСОБА_2, що договір позики не укладався фактично є безпідставними.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову сум/т відповідно до статті 625 ЦК України, тобто повернути борг з урахуванням індексом інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, неустойки, які підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 в передбачений розпискою строк не виконав взяті на себе зобовязання по поверненню позичених грошових коштів ОСОБА_1 чим порушив вимоги, передбачені ст. 1049 ЦК України, де зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням вищевикладеного колегія судді вважає, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 53055,50грн. підлягає задоволенню.

Підстав для звільнення ОСОБА_2 від сплати штрафних санкцій колегія суддів не вбачає. Даних про те, що договір займу був укладений під застосуванням ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обману і психологічного вплив' відсутні по справі, а також даних, які б підтверджували факт недостачі грошових коштів у ОСОБА_2 перед СПД «Лотос», які, як стверджує ОСОБА_2 стали причиною написання розписки, є надуманими ОСОБА_2 з метою уникнути повернення боргу ОСОБА_1

Колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним задоволенню не підлягає, оскільки доказів про це немає і в суді не доведено, а навпаки був укладений між сторонами договір позики.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 18 травня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 тисяч 600грн. основного боргу і 2 455грн. 50коп. суми штрафу, а всього на загальну суму 53055грн. 50коп.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: