Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2-6559/2010 p
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2010 р.

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Кучиної Н.Г.

при секретарі Собчуку А.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Мазанович Н.

третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи - адвоката Орловської Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Органу опіки і піклування Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування висновку органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року та визнання дій органу опіки і піклування некомпетентними та неправомірними.

встановив:

До Рівненського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4, органу опіки і піклування Рівненської міської ради про скасування рішення комісії при Рівненському міськвиконкомі від 03 лютого 2010 року.

В ході судового розгляду позивач неодноразово змінював позовні вимоги в порядку ст. 31 ЦПК України.

23 червня 2010 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 до Органу опіки і піклування Рівненської міської ради про скасування висновку органу опіки і піклування від 03 лютого 2010 року та визнання дій органу опіки і піклування некомпетентними та неправомірними.

08 липня 2010 року ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача була залучена ОСОБА_4.

13 липня 2010 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просить суд слово рішення ( вказане для скасування в позовних заявах) вважати як висновок від 17 лютого 2010 року засідання органу опіки та піклування від 03 лютого 2010 року. Скасувати висновок органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року, що був прийнятий на засіданні 03 лютого 2010 року як такий, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 161 СК України, зобов'язати орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому винести новий висновок щодо місця проживання дитини, визнати дії відповідача некомпетентними та неправомірними.

В судовому засіданні позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали повністю. Суду пояснили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході розгляду цивільної справи про розірвання шлюбі між сторонами, судом було надано запит до органу опіки і піклування Рівненського міськвиконкому про визначення місця проживання дитини. 03 лютого 2010 року на засіданні органу опіки і піклування було прийнято рішення про залишення дитини ОСОБА_6 на проживанні і вихованні матері. Дане рішення в подальшому було оформлено, як висновок органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року. Вважають, що висновок органу опіки і піклування є необґрунтованим та винесений всупереч вимогам закону, оскільки у відповідності до вимог ст. З Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" чітко визначено значення терміну „ місце проживання" - а саме це адміністративно - територіальна одиниця. Крім того, посилаються на те, що інколи орган опіки і піклування у своїх висновках вказує адресу місця проживання, тобто територіально - адміністративну одиницю, в даному випадку таке посилання у висновку відсутнє. Вважають, що орган опіки і піклування до розгляду питання щодо визначення місця проживання дитини підійшов формально, а відтак просять висновок органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року скасувати, зобов'язати винести новий висновок із зазначенням територіально - адміністративної одиниці, де має проживати дитина та визнати дії відповідача некомпетентними.

Представник органу опіки і піклування позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору щодо визначення місця проживання дитини , на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте, ніякого спору орган опіки і піклування в даному випадку не розглядав, відповідно і рішення не виносив. Висновок органу опіки і піклування є рекомендаційним, вимога позивача, щоб у висновку було зазначено адресу дитини є незаконною. Орган опіки і піклування визначає з ким із батьків має проживати дитина. А не адресу її проживання. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник третьої особи на стороні відповідача Орловська Я. в судовому засіданні пояснила, що у своїх поясненнях представник позивача наполягає на тому, що єдиним та основним аргументом позову є те, що оскаржуваним висновком не визначено місця проживання дитини у розумінні статті 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Однак, позивач та представник чомусь цю свободу хоче обмежити всупереч нормам Конституції та змусити позивачку та її малолітнього сина проживати за якоюсь конкретною адресою. Зазначає, що, позивач абсолютно не обґрунтував, яким чином Відповідач порушив права позивача, адже його висновок носить рекомендаційний характер для суду. Позивач не наводить норму права, якою передбачено оскарження такого висновку, адже він не породжує на даний час жодних юридичних наслідків для позивача, не порушує будь-яких прав позивача, а тому не може бути предметом спору у суді. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними в судовому засіданні та просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено і визнано сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Рівненського міського суду від 05 липня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, дитину залишено на проживанні з матір"ю.

При розгляді цивільної справи про розірвання шлюбу, судом було надано запит в орган опіки і піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Як вбачається з оглянутого в судовому засіданні висновку органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року, на підставі ст. 19 СК України орган опіки і піклування Рівненського міськвиконкому вважає за доцільне залишити малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на проживанні і вихованні його матері ОСОБА_4. (а.с.75)

Відповідно до ч. ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов'язковою є участь органу опіки і піклування, який подає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються справи.

Відповідно до положень ст. 214 СК України, ч. 1ст. 11 Закону України „ Про забезпечення організаційно-правових умов соціального дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування"(далі - Закон), органи опіки та піклування є державні адміністрації районів, районні в містах Києва та Севастополі виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно із роз'ясненнями наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду Украй від 19 грудня 2008 року "Про внесення змін до постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрації районів, міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Також висновку органу опіки та піклування мають бути додані документи, зазначені у ч. З ст. 253 ЦПК України.

Крім того, у відповідності до вимог ст. З Закону України „ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" чітко визначено значення терміну „ місце проживання" - а саме це адміністративно - територіальна одиниця.

Висновок органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року № 08-184 оформлений не у відповідності з законодавством, в ньому не зазначено за якою адресою має проживати дитина, не зазначено із яких саме принципів виходив орган опіки і піклування при визначенні місця проживання із матір'ю, а не з батьком, не надано обґрунтування чому відхиляються доводи щодо доцільності проживання дитини з батьком, який має постійне місце проживання, працює, характеризується позитивно, оскільки батьки у відповідності до вимог чинного законодавства мають рівні права та обов"язки щодо дитини, не підписаний уповноваженою особою.

Будь - яких доказів ( а саме, що міський голова перебував у відпустці чи на лікарняному) щодо права підпису висновку секретарем міської ради висновку органу опіки і піклування суду не надано.

Суд відхиляє доводи відповідача в тій частині, що орган опіки і піклування ніколи не вказує конкретну адресу місця проживання дитини, оскільки це суперечить вимогам закону, виходячи з наступного.

З оглянутого в судовому засіданні витягу з протоколу № 20 засідання комісії з питань прав захисту дитини при Рівненському міськвиконкомі від 21 квітня 2010 року вбачається, що орган опіки і піклування зазначив конкретну адресу, за якою мають проживати діти ( а.с.84), а відтак пояснення відповідача в цій частині є неправдивими.

Що стосується посилань третьої особи на той факт, що позивачем не обґрунтовано порушення його прав при пред'явленні позову до суду, то суд відхиляє їх з огляду на наступне.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 19 СК України рішення органу опіки і піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів з часу його винесення заінтересована особа не звернулась за захистом свої прав або інтересів до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, висновок органу опіки і піклування був прийнятий 17 лютого 2010 року, не погоджуючись з даним висновком позивач здійснив своє конституційне право і звернувся до суду з вищезазначеним позовом, наводячи при цьому аргументи порушення його прав.

За таких підстав, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині скасування висновку органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року є доведеними в судовому засіданні і підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання органу опіки і піклування винести новий висновок щодо місця проживання дитини, то в цій частині слід відмовити з огляду на наступне

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)визнання права;

2)визнання правочину недійсним;

3)припинення дії, яка порушує право;

4)відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обов'язку в натурі;

6)зміна правовідношення;

7)припинення правовідношення;

8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із вимогою про зобов'язання органу опіки і піклування винести новий висновок щодо місця проживання дитини

Проте така вимога про зобов"язання винести новий висновок не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Більше того, така вимога могла бути заявлена у суді при розгляді справи про розірвання шлюбу ( с.Діонісьєва Н.М.), на даний час по справі прийнято рішення, а тому така вимога не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Тому, з урахуванням викладеного, суд відмовляє позивачу у задоволенні їхнього позову за заявленою вимогою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88, 213-215,218,223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Органу опіки і піклування Рівненської міської ради, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_4 про скасування висновку органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року та визнання дій органу опіки і піклування некомпетентними та неправомірними - задоволити частково.

Скасувати висновок органу опіки і піклування від 17 лютого 2010 року.

В задоволенні позовних вимог про зобов'язання органу опіки і піклування винести новий висновок щодо місця проживання дитини - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення також може бути оскаржено і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г.Кучина