Придніпровський районний суд м.Черкаси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2010 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді Смоляра А.О.

при секретарі Олексієнко Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Черкасижитлосервіс» Черкаської обласної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Придніпровського району м. Черкаси про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

КП «Черкасижитлосервіс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та його дружини в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням - кімнатою № 58 в гуртожитку по бул. Шевченка, 276 в м. Черкаси, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач разом з дружиною та дитиною в кімнаті не проживають більше п'яти років, комунальні послуги оплачує нерегулярно, та проживають в іншому місці, а тому на думку позивача втратили разом з дитиною право користування кімнатою в гуртожитку

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що на підставі ордеру № 243 від 03 березня 1992 року на підставі рішення адміністрації та комітету профспілки Черкаського Облрембудтресту ОСОБА_1 на сім'ю з двох чоловік було видано ордер на вселення в кімнату № 58 в гуртожитку по бульвару Шевченка, 276 в м. Черкаси. Відповідно до по квартирної картки в кімнаті №58 зареєстровано чотири особи: ОСОБА_1О, ОСОБА_2, та їх діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. В зв'язку з тим, що відповідач з дружиною та дітьми в кімнаті не проживають, та проживають в іншому місці протягом більше ніж п'яти років, а також несвоєчасно вносять плату за комунальні послуги, вважають, що вони втратили право користування жилим приміщенням. Факт не проживання ОСОБА_1 та його сім'ї в кімнаті вони підтверджують актом перевірки, яка була здійсненна адміністрацією підприємства та жильцями гуртожитку. ; У зв'язку цим просять визнати відповідача, його дружину та неповнолітніх дітей такими, що втратили право на проживання в кімнаті гуртожитку.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що отримавши в 1992 році кімнату в гуртожитку відповідач разом з сім'єю там постійно проживав і проживає на даний момент. За даною адресою його сім'я отримує кореспонденцію, в 2009 році він брав довідку про склад сім'ї за вказаною адресою, і отримав її, також за цією адресою, його та членів його сім'ї регулярно підвозить їх знайомий таксист, в кімнаті №58 знаходяться їх речі, які використовуються у побуті, тому вважає, що всі доводи позивача про те, що його сім'я в кімнаті не проживає протягом тривалого часу є надуманими та не відповідають дійсності. Також пояснили, що дійсно мали заборгованість по комунальним (платежам, але вона виникала у зв'язку з фінансовою скрутою, та як тільки у них з'являлися |гроші, то вони гасили таку заборгованість. На даний момент, заборгованості по комунальним Платежам не мають. Вважають посилання позивача на обставини та підстави виселення такими, що не ґрунтуються на законі. Іншого місця проживання відповідач та його сім'я не мають. А тому просили відмовити в задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування Придніпровського району надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, та винести рішення на підставі наявних у справі Показів.

Свідок ОСОБА_5, який допитаний судом за ініціативою позивача пояснив, що він працював на КПЖ «Дахнівський» та був у складі комісії, яка перевіряла кімнати на предмет проживання в них зареєстрованих осіб. Під час проведення перевірок, в кімнаті №58 ніхто цвері не відкривав, а тому вони дійшли висновку, що в кімнаті ніхто не проживає та склали вдповідний акт.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які допитані судом за ініціативою відповідача пояснили, що він з дружиною та дітьми постійно проживають в кімнаті на протязі всього часу з моменту заселення, в кімнаті знаходяться меблі та речі відповідачів. При цьому ОСОБА_8 пояснив, що він працює таксистом, та сім'я ОСОБА_1 є його постійними клієнтами, він, неодноразово приїжджав за їх викликом саме на бул. Шевченка, та неодноразово привозив їх саме за цією адресою.

Суд заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Згідно вимог ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше ніж з підстав і в порядку визначених законом.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України, суд, при розгляді справи за позовом про визнання наймача, або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, повинен з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, в разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, ОСОБА_10О, ОСОБА_2, та їх діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у гуртожитку на законних підставах, так як вселилися в кімнату на підставі ордеру, що є єдиною, законною підставою для вселення в гуртожиток. Проживають та зареєстровані в ньому з 1992 року.

За період проживання у гуртожитку, вони оплачували комунальні послуги, що підтверджується оглянутими в ході судового засідання відповідними квитанціями, та хоча і мали певну заборгованість по таким платежам, але на думку суду, вони були викликані поважними причинами.

Твердження позивача, про те, що ОСОБА_11 1.0. та його сім'я без поважних причин не проживають в гуртожитку, а проживають в іншому місці, не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду справи. Так відповідачі заселившись в кімнату №58 в 1992 році, до цього час продовжують в ній проживати, в кімнаті знаходяться меблі та особисті речі 4 відповідачів, кімната замкнута та ключі від неї також зберігаються у відповідачів. Такі ! обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, як під час допиту свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, так і при дослідженні і матеріалів справи. Той факт, що під час проведення перевірки позивачем, в кімнаті відповідача ніхто не знаходився, про що складено відповідний акт, в співвідношенні з іншими і доказами по справі не може слугувати підставою для того, щоб вважати, що відповідачі в кімнаті не проживають.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців І гуртожитків», Забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на : яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, І придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частішою другою ; цієї статті.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. І На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 19 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових [прав мешканців гуртожитків», ст.ст. 9, 71 ЖК України,ст.ст.10, 208, 209, 214-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову комунального підприємства «Черкасижитлосервіс» Черкаської обласної ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням в гуртожитку та зняття з реєстрації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ: