АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-5390/10* Головуючий у 1-й інстанції Чабаненко В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді Лобова О.А., суддів Петренка В.М., Акопян В.І., при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах про перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, починаючи з 22 травня 2008 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач усупереч вимогам ст.51 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796) не виплачує позивачу додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2009 року позов задоволений: визнана протиправною відмова Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах районі здійснити

%

перерахунок додаткової пенсії позивачу; зобов'язано відповідача перерахувати позивачу розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, виходячи з 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до Закону №796 та здійснити виплати з 22 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про застосування величини мінімальної пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обрахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, є помилковим та таким, що суперечить ч.4 ст.28 цього ж закону.

Судом не взято до уваги, що органи Пенсійного Фонду України вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України на такі цілі, проте фінансування витрат, передбачених Законом №796, не проводилося.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до II категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право на отримання додаткової пенсії на підставі Закону №796.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що при розрахунку додаткової пенсії, передбаченої ч.І ст.51 Закону №796, застосуванню при її обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким надано правильну оцінку.

Відповідно до статті 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у виді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ст.51 Закону №796 особам, віднесеним до II категорії постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Статтею 53 Закону №796 встановлено, що виплата додаткової пенсії здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування величини мінімальної пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для нарахування розміру додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Положення частини третьої статті 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Порядок обчислення пенсій постраждалим від аварії на ЧАЕС, у тому числі додаткових пенсій за шкоду, заподіяну здоров'ю, визначається постановою КМУ №530 від 28 травня 2005 року.

Аналіз зазначеної постанови КМУ свідчить про те, що цим нормативним актом допущено звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених Законом №796, отже суд першої інстанції при вирішенні спору правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми постраждалим від аварії на ЧАЕС обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів органам Пенсійного фонду України для виконання покладених на них обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

________

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах

відхилити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

ОСОБА_3