РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ . Справа№2-14 ) 10 .

11листопада2010року.

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Невмержицького І.М., з участю секретаря Шуба В.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радомишлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання недійсними договорів дарування, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом в якому вказала, що з 03.11.1970р. по 20.04.1978р., перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, від якого 19.09.1970р. у них народилась дитина-дочка ОСОБА_5. 05.02.1972 року відповідно до договору, на підставі рішення виконкому Радомишльської міської ради №22 від 27.01.1972 року їм. було виділено 600 м-2, для будівництва індивідуального житлового будинку. 17.01.1984 р. вказаний житловий будинок був прийнятий в експлуатацію, про що свідчить акт на будинок за №17 по вул. Лєрмонтова, м. Радомишль, площею 120.1 м-2, з надвірними будівлями де позивач з донькою прописались.

Вважає, що незважаючи на те, що будинок був недобудований, на підставі рішення виконкому Радомишльської міськради №22 від 18.08.1975 року та згідно рішення виконкому № 193 від 14.07.1975 року ОСОБА_2 28.08.1975 року було безпідставно видане свідоцтво на право власності на 44/100 частини вказаного житлового будинку.

29.09.197 6 року рішенням Радомишльського райсуду за позовом ОСОБА_4, проведено розподіл будинку №17 по вул. Лєрмонтова, м. Радомишль, і їм з дочкою виділено 28/100 частини будинку. 03.11.197 6р. ухвалою судової колегії по цивільним справам Житомирського обласного суду, вказане рішення залишено без змін.

На підставі протесту прокурора Житомирської області Радомишльською міською радою відмінено рішення та акт про прийняття даного будинку в експлуатацію.

14.06.1988 року рішенням міськвиконкому №100 знову узаконено ОСОБА_2, жилий будинок, самовільно побудовані веранда та сарай, та дана вказівка Житомирському інвентарбюро видати ОСОБА_2 свідоцтво на право власності на 44/100-частини будинку №17 по вул. Лєрмонтова, м. Радомишлі Житомирської області.

05.03.1988р. ухвалою президії Житомирського обласного суду, на підставі протесту прокурора Житомирської області, рішення Радомишльського районного суду від 2 9.09.197 6р. та постанову судової колегії по цивільним справам Житомирського обл.. суду від 03.11.1976р. відмінено, а справа направлена на новий розгляд в Радомишльський районний суд.

07.04.1988 року ухвалою Радомишльського районного суду провадження по вказаній справі закрито, на підставі ч.4 ст.227 ЦПК УРСР у зв'язку з відмовою позивача від позову.

Таким чином у зв'язку з відміною рішень прийняття будинку в експлуатацію та визнання права власності на 44/100 частини будинку, на даний час фактичної весь будинок знаходиться у її з та ОСОБА_2 1.1, у спільній частковій власності.

Вважає, що Радомишльська міська рада, не маючи документів, що надають право власності на частину будинку, незаконно своїм рішенням від 14.06.1988 року №100 визнала власником ОСОБА_2, 44/100 частини вказаного житлового будинку.Вказує, що про вказане «беззаконня», що творилось з її житловим будинком, довідалась тільки в січні-лютому 2006р., а саме:

що рішенням Радомишльського міськвиконкому від 14.06.1988 року №100, безпідставно визнано право власності на вказаний будинок, за ОСОБА_2;що 29.10.1979 року ОСОБА_4 незаконно отримані за рішенням судів 28/100 частини вказаного будинку подарував своїй матері ОСОБА_2;

що 29.12.2004р. ОСОБА_2 знову подарувала сину, ОСОБА_4 72/100 44/100 + 28/100) частин даного житлового будинку;що 28.05.2005р. ОСОБА_4 подарував, а''фактично продав 72/100 частин вказаного житлового будинку, ОСОБА_3.

Вважає, що вказані рішення виконкомів, та договори дарування є недійсними, оскільки будинок був тільки її з ОСОБА_4, ніяких рішень судів по розподілу майна, фактично прийнято не було, тому ОСОБА_4 не мав права дарувати(продавати) іншим шляхом відчужувати майно, яке ні йому ні його матері не належать, тому просить суд усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом зобов»язання ОСОБА_6 повернути незаконно придбані 28)100 частин будинку, в т.ч. і незаконно захоплені 5,5 кв.м.,відмінити реєстрацію праввласності на спірний будинок та виготовити документи на будинок згідно рішення суду.

Вважає, що не пропустила строків, передбачених ст..286 ЦК України, бо дізналась про порушення її прав, про рішення виконкомів, про договори дарування тільки 25.01.2006 року та 02.02.2006 року.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, від дачі пояснень по суті відмовилась.

Відповідач ОСОБА_2, подала до суду заперечення на позовну заяву в якому просила розгляд справи проводити в її відсутність, в зв'язку з тим, що вона має похилий вік 90 років, та за станом здоров'я не може бути присутньою в судових засіданнях, в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3, просила розгляд справи проводити в її відсутності з участю її представника ОСОБА_7 який в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримав і суду пояснив,що позов заявлено з пропущеними декілька разів строками позовної давності, сам позов грунтується на непідтверджених обставинах, а ряд обставин свідомо тлумачаться всупереч їх реальному становищу, просить відмовити в позові виходячи з наступного: 1 позивачем зазначено у позові, що фактично весь будинок по вул..Лєрмонтова 17, находиться в її разом з дочкою спільній частковій власності, при ^цьому позивач посилається на те, що комісія 17.01.1984р. прийняла у неї готовий житловий будинок, а Радомишльська міська Рада незаконно рішенням № 100 від 14.06.1988р. визнала власником 44/100 будинку ОСОБА_8

Вказане спростовується тим, що акт приймання в експлатацію домоволодіння складено 17.01.1984р. На цей час ОСОБА_4 вже був розлучений з позивачем ще 20.04.1978р. Відповідно до п.4

Договору про надання у безстрокове, користування земельної ділянки для будівництва від Т)5.02.1972р, будівництво вказаного будинку мало бути закінчено до 05.02.197 5р., що малось бути підтверджено прийманням його в експлуатацію згідно п.9 цього ж договору. Але цього не сталось, і як слідує з рішення Радомишльського районного суду від 29 вересня 1976р, подружжя ОСОБА_4 припинило спільне життя, а матір відповідача ОСОБА_2 є власником 44/100 частини домоволодіння. Радомишльська міська рада надала дозвіл

за №249 від 19.05.1975р., на зміну договору про надання земельної ділянки ОСОБА_2 по вул..Лєрмонтова 17, м. Радомишль. Відповідно до рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради №100, від 14.06.1988 року, узаконено ОСОБА_2 та прийнято в експлуатацію 4 4/100 частини житлового будинку №17 по вул..Лєрмонтова, м. Радомишль. Доводи позивача проте, що ніяких рішень суддів по розподілу будинку фактично прийнято не було, тому всі рішення міськвиконкомів незаконні, спростовується п.10,13 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь...», затвердженої міністерством комунального господарства Української PCP від 31.01.1966р., згідно якої виконком міської ради має право вносити відповідне рішення про узаконення і відповідно власність фізичної особи будівлі, тому дозвіл та рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради №100, від 14.06.1988 року цілком відповідали діючому на час їх винесення законодавству. Також відповідно до п.Ю Постанови Пленуму Верховного Суду PCP «Про судову практику по вирішенню спорів, пов'язаних з правом особистої власності на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникає з моменту його реєстрації в виконкомі місцевої ради і здачі в експлуатацію. Відповідно на час прийняття будинку в експлуатацію в 1984р., позивач в шлюбі з ОСОБА_4 не перебувала з 1975р., і не мала з ним відносин спільної часткової власності подружжя. Не має підстав стверджувати, що дочка позивача -ОСОБА_4 1.1, мала будь- яку частку у спільній власності бувшого подружжя, так як була на час розлучення і на час прийняття будинку в експлуатацію неповнолітньою і не мала своєї самостійної частки власності у вказаному домоволодінні. Стосовно обставин прийняття будинку в експлуатацію відповідачЗ зазначила, що було прийнято в експлуатацію будинок, що складається з двох квартир, як тієї з 28/100 ідеальних частки, що користувалась позивач, так і тих 7 8/100 частки, що на той час належали ОСОБА_2 При цьому розміри домоволодіння зазначені у п.З акту від 17.01.1984р. повністю співпадають з інвентарними даними згідно технічного паспорту на домоволодіння, при цьому частка позивача складає 28/100 частки домоволодіння, при цьому не має правового значення хто саме з співвласників замовив прийняття домоволодіння в експлуатацію. Вказане слідує і з плану двох квартир, з яким з 1984 по 2006р. р. всі сторони були згодні. Окрім того в своєму запереченні відповідачЗ вказала, що стосовно доводу позивача про незаконність рішень судів і посилок .на протести прокурора Житомирської області від 18.02.1988р. на рішення Радомишльського районного суду від 29.09.1976р., є ухвала Радомишльського районного суду від 07 квітня 1988р., це остаточно прийнятий документ, що має вигляд судового рішення що вступило в законну силу, ніким не оскарженого, як по новому, так і по старому законодавству, і відповідно до ст..32 ЦПК України в редакції 1963р., та ст.. 14 ЦПК України в редакції 2004р., не потребує доведення. У вказаній ухвалі суд прийняв відмову від позову ОСОБА_4, з тих причин, що він 29 жовтня 1979р., подарував свою частину будинку своїй матері

ОСОБА_2 Суд визнає у вказаній у'хвалі, що ОСОБА_9 на момент її винесення не є навіть співвласником майна. Суд визнав в цій ухвалі, що відмова від позову не суперечить будь-чиїм інтересам. Позивач не надала суду, в якості доказу, будь-яке рішення судів про те, що вона або її дочка визнана власником іншої частини будинку ніж 28/100. Позивачкою зазначено , що вона не пропустила строків передбачених ст..286 ЦК України, бо вона дізналась про порушені її права, про рішення виконкомів, про договори дарування тільки 25.014.200бр. та 02.02.2006р. Вказане не відповідає дійсності, оскільки є підпис самої ОСОБА_1 під записом про ухвалу Радомишльського районного суду "Від 07.04.1988р., в якій є пряма посилка на договір дарування від 29.10.1979р. і вказано його учасників. Прокурором Радомишльського району у відпоеіді від- 11.05.1988р. №379 на адресу самої ОСОБА_1 -СЯ. роз'яснюється її право звернутись в суд для визнання конкретного договору дарування недійсним /обидва вказані документи подані разом з позовною заявою позивачем/, що свідчить про її детальну обізнаність з обставиною пропуску нею позовної давності. Вищевказане стосується і для пред'явлення позову до матері ОСОБА_4-ОСОБА_2, стосовно визнання свідоцтва на право власності на частину будинку недійсним. Також факт пропуску позивачем позовної давності по будь- яким майновим спорам з своїм бувшим чоловіком - ОСОБА_4 слідує з обставини отримання нею 20 квітня 1978р. свідоцтва про розірвання шлюбу з бувшим чоловіком, саме з цієї дати слідує відлік трьох річної позовної давності, передбачений ст..76 ЦК України в редакції 1963р. Тим більше строк оскарження рішення Радомишльського районного суду від 29.09.1976р. позивачем було пропущено і вказане рішення стало підставою для реєстрації як правовстановлюючий документ згідно діючого на той час законодавства. 4. Стосовно визнання недійсними договорів дарування, то в вказаних договорах вказано, якими документами підтверджували право власності сторони і нотаріуси при їх укладанні. В позові не наведено жодної підстави, з числа передбачених ЦК України в редакції 2003р., для визнання вказаних договорів недійсними, а є тільки міркування.Також зазначив,що його довірителька ОСОБА_3 ніяким чином не перешкоджає ОСОБА_1 в користуванні її частиною будинку, а навпаки - остання будь-якими методами пеешкоджає їй користуватися своєю частиною будинку, в зв»язку з чим вона неодноразово зверталася з письмовими заявами до Радомишльського РВ УМВС України в Житомирській області.

Вислухавши пояснення сторін ,дослідивши матеріали справи,оцінивши надані сторонами дакази на підтвердження їх вимог та заперечень, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 03.11.1970р. по 29.09.1976р., позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, та 19.09.1970р. у них народилась дитина-дочка ОСОБА_5. 05.02.1972 року відповідно до договору, на підставі рішення виконкому Радомишльської міської ради №22 від 27.01.1972 року, ОСОБА_4 було виділено 600 м-2, для будівництва індивідуального житлового будинку. Згідно п.п.4,9 вказаного договоре будинок мав бути побудований на прийнятий в експлуатацію де 05.02.1975р., відповідно тоді можна було ставити питання пре визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю подружжя, але цього не сталось, і було подано позов що суду про розподіл спільнот® майна подружжя. Рішенням Радомишльського районного суду від 2! вересня 197 6р. було встановлено майнові відносини подружжя, щод< спірного будинку. Цим рішенням було визначено, що ОСОБА_10ОСОБА_4 є власниками тільки 56/100 ідеальних частин будинку, де інші 44/100 належать матері ОСОБА_4, та ОСОБА_4 з її донькою виділено 28/100 ідеальних частин будинку, тобто встановлено майнові відносини сторін, і вони, як і на даний час, є власниками спільної часткової власності, а не сумісної як зазначає позивач. 03.11.197 6р. Ухвалою судової колегії по цивільним справам Житомирського обласного суду, вказане рішення залишено без змін.

05.03.1988р. Ухвалою президії Житомирського обласного суду, на підставі протесту прокурора Житомирської області, Рішення Радомишльського районного суду від 29.09.1976р. та Постанову судової колегії по цивільним справам Житомирського обл.. суду від 03.11.197 6р. відмінено, а справа направлена на новий розгляд в Радомишльський районний суд.

07.04.1988 року Ухвалою Радомишльського районного суду провадження по вказаній справі закрито, на підставі ч.4 ст.227 ЦПК УРСР у зв'язку з відмовою позивача від позову.

З моменту набрання вказаною Ухвалою законної сили почав перебіг строку позовної давності, встановлений ч.З ст.2 9 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969р., яка встановлювала для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя трирічний строк позовної давності, який закінчився 07.04.1991р.

Також судом встановленого згідно рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради №100, від 14.06.1988 року - узаконено ОСОБА_2 та прийнято в експлуатацію 44/100 частини житлового будинку №17 по вул..Лєрмонтова, м. Радомишль. Доводи позивача проте, що ніяких рішень судів по розподілу будинку фактично прийнято не було, тому всі рішення міськвиконкомів незаконні, спростовується п.10,13 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь...», затвердженої міністерством комунального господарства Української PCP від 31.01.1966р., згідно якої виконком міської ради має право вносити відповідне рішення про узаконення і відповідно власність фізичної особи будівлі, тому дозвіл та рішення виконавчого комітету Радомишльської міської ради №100, від 14.06.1988 року цілком відповідали діючому на час їх винесення законодавству. Також відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду PCP «Про судову практику по вирішенню спорів, пов'язаних з правом особистої власності на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникає з моменту його реєстрації в виконкомі місцевої ради і здачі в експлуатацію. Відповідно на час прийняття будинку в експлуатацію в 1984р., позивач в шлюбі з ОСОБА_4,не перебувала з 1976р., і не мала з ним відносин спільної часткової власності подружжя. Не має підстав стверджувати, що дочка позивача -ОСОБА_4 1.1, мала будь- яку частку у спільній власності бувшого подружжя, так як була на час розлучення і на час прийняття будинку в експлуатацію неповнолітньою і не мала своєї самостійної частки власності у вказаному домоволодінні. Стосовно обставин прийняття будинку в експлуатацію необхідно зазначити, що було прийнято в експлуатацію будинок, що* складається з двох квартир, як тієї з 28/100 ідеальних частки, що користувалась позивач, так і .тих 72/100 частки, що на той час належали ОСОБА_2 При цьому розміри домоволодіння зазначені у п.З акту від 17.01.1984р. повністю співпадають з інвентарними даними згідно технічного паспорту на домоволодіння, при цьому частка позивача складає 28/100 частки домоволодіння, при цьому не має правового значення хто саме з співвласників замовив прийняття домоволоціння в експлуатацію. Вказане слідує і з плану цвох квартир, з яким з 1984 по 2006р.р. всі сторони були згодні.

Позивачем зазначено 'в позові, що вона не пропустила строків передбачених ст..28 б ЦК України, бо вона дізналась про порушенні її права, про рішення виконкомів, про договори дарування тільки 25.014.200бр. та 02.02.2006р. Вказане не відповідає дійсності, оскільки є підпис самої ОСОБА_1 під записом про Ухвалу Радомишльського районного суду від 07.04.1988р., в якій є пряма посилка на договір дарування від 29.10.197 9р. і вказано його учасників. Прокурором Радомишльського району у відповіді від 11.05.1988р. №379 на адресу самої ОСОБА_1 роз'яснюється її право звернутись в суд для визнання конкретного договору дарування недійсним , що свідчить про її детальну обізнаність з обставиною пропуску нею позовної давності. Обставину обізнаності її зі змістом ухвали від 07.04.1998р., та отримання нею листів з прокуратури з роз'ясненням її діючого на той час законодавства позивач підтвердила в судовому засіданні. Також факт пропуску позивачем позовної давності по будь-яким майновим спорам з своїм бувшим чоловіком - ОСОБА_4 слідує з обставини отримання нею 2 0 квітня 197 8р. свідоцтва про розірвання шлюбу з бувшим чоловіком, саме з цієї дати слідує відлік трьох річної позовної давності, передбачений ст..76 ЦК України в редакції 1963р. Стосовно визнання недійсними договорів дарування, то в договорах вказано, якими документами підтверджували право власності сторони і нотаріуси при їх укладанні. В позові не наведено жодної підстави, з числа передбачених ЦК України в редакції 1963 та 2004р.р, для визнання вказаних договорів недійсними, а є тільки міркування.

Вимога до ОСОБА_6 про зобов»язання останньої усунути перешкоди в користуванні спірним домоволодінням є безпідставною, оскільки позивач не надала доказів та не вказала жодної підстави, окрім міркувань, щодо незаконності користування відповідачкою частиною будинку.

Також суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 так як остання не є власником (або співвласником) спірного домоволодіння, останні шість років постійно проживає за межами м.Радомишля та Радомишльського району, є нерухомим інвалідом.

З викладеного вище вбачається,що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності на жилий будинок №17 по вул..Лєрмонтова в м.Радомишлі Житомирської області також є безпідставними.

Поважних причин пропуску строків відповідач не зазначила., оскільки з моменту останнього юридичного факту, який вплинув на права, та обов'язки сторін (ухвала Радомишльського суду від 07.04.1988р.), минуло більше 18 (вісімнадцяти років), протягом яких позивач мала безліч можливостей звернутися до суду, за захистом свого оспорюванного права, або законного інтересу, і не використала їх без поважних причин.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку що позовні вимоги позивача про визнання недійсними договорів дарування:

від 29.10.197 9 року про дарування ОСОБА_1 Ігорем- Якимовичем 28/100 частини будинку №17 по вул. Лєрмонтова в м. Радомишлі Роговченко ОСОБА_11;

- від 09.12.2004р. про дарування ОСОБА_2 72/100 частини будинку №17 по вул..Лєрмонтова в м.Радомишлі Роговченко ОСОБА_12;

- від 28.05.2005р. про дарування ОСОБА_4 72/100 частини будинку №17 по вул.Лєрмонтову в м.Радомишлі Максимчук ОСОБА_13 - є безпідставними і такими, що заявлені з порушенням строків позовної давності, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60,7 9,88, 208,209,212-215 ЦПК України,ст.ст.16, 215, 216, 256-268,358 ЦК України , 71,85 ЦК України 1963р. ч.З ст.29 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969р.суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та визнання недійсними договорів дарування, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Житомирської області через Радомишльський районний суд протягом десяти днів починаючи з дня його проголошення.Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Радомишльського

районного суду ОСОБА_14