Справа №22-ц-3591/10 Суддя-доповідач - Смирнова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 червня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Буринської міської ради

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання рішення виконкому міської ради недійсним і

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Буринської міської ради та державного нотаріуса Буринської державної нотаріальної контори ОСОБА_3

про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка за адресою: м. Буринь вул. Д.Бідного, 35, загальною площею 0,18га, з яких 0,15га - для ведення особистого селянського підсобного господарства та 0,03га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, і це її право посвідчено свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом. Право спадкодавця ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку було підтверджено рішенням Буринської міської ради від 20.03.1998 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність». Навесні 2008 року для виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку вона звернулася до землевпорядних органів, які прибувши на місце розташування ділянки та зробивши відповідні заміри встановили, що частина земельної ділянки, яка належить їй, площею 0.0537 перебуває у користуванні відповідача ОСОБА_1, при цьому останній надав рішення міської ради від 13.04.1995 року, про те що вказана земельна ділянка передана йому в користування. Посилаючись на те, що спадкодавець ОСОБА_4 заяв про відмову від вказаної частини земельної ділянки не подавала, а позивачка належним чином оформила свої спадкові права, просила зобов'язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 0,0537га для ведення особистого селянського підсобного господарства та визнати рішення виконавчого комітету Буринської міської ради від 13.04.1995 року №62, в частині передачі ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0.05га у тимчасове користування недійсним.

ОСОБА_1 подав зустрічний позов в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 16 серпня 2000 року, яке одержала ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку та визнати недійсним рішення виконкому Буринської міської ради від 25 березня 1998 року № 52 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0, 05 га за адресою м. Буринь вул. Д.Бідного, 35.

Він посилався на те, що зазначеною частиною земельної ділянки користується тимчасово на підставі рішення виконкому Буринської міської ради № 62 від 13.04.1995 року, земля у нього не вилучалась, а тому не було підстав передавати її у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_2 не має законних підстав її успадковувати.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 25 червня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_1 звільнити спірну частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розташовану по вулиці Дем'яна Бідного,35 в м. Буринь Сумської області та не чинити перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні нею ОСОБА_2

Визнано незаконним та скасоване рішення виконавчого комітету Буринської міської ради від 13.04.1995 року №62 «Про надання земельних ділянок у користування» в частині надання ОСОБА_1 в тимчасове користування для городництва земельної ділянки в районі вулиці Дем'яна Бєдного, площею 0,05га із земель ОСОБА_5.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 11 грн. 75 коп. та на користь Сумської регіональної філії ДП «Центр земельного Кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» 260 грн.62 коп. - за складання кадастрового плану.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду є незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, оскільки суд не надав їм належної оцінки. Вказує, що виписка з рішення виконкому Буринської міської ради від 20.03.1998 року про передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_4, яка була надана суду першої інстанції, не відповідає оригіналу самого рішення, а тому не може бути доказом по даній справі. Рішення Буринської міської ради від 20.03.1998 року про передачу громадянам земельної ділянки у приватну власність, суперечить нормам чинного законодавства та підстав для припинення ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою у міської ради не було.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення апелянта, його представника, підтримавших апеляційну скаргу, заперечення ОСОБА_2 та її представника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок за адресою м. Буринь вул. Д.Бідного, 35 належав ОСОБА_4, після смерті якої у 2000 році, за заповітом, жилий будинок успадкувала ОСОБА_2 (а.с. 7 т. 1 Свідоцтво про спадщину від 16 серпня 2000 року), одночасно вона успадкувала і земельну ділянку площею 0,18 га.

При оформленні документів на одержання державного акту на земельну ділянку вона встановила, що ОСОБА_1 користується 0,05 га її земельної ділянки.

Вважаючи своє право порушеним просила захистити та відновити право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1 наполягав на своєму правомірному користуванні спірною часткою земельної ділянки, при цьому послався лише на рішення виконкому Буринської міської ради від 13.04.1995 року № 62 про надання йому в користування спірної частини земельної ділянки.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не довів свого права користування земельною ділянкою,яка належала ОСОБА_4, а потім перейшла до ОСОБА_2 оскільки в нього відсутній договір оренди земельної ділянки, а також акт відведення її в натурі на місцевості, тому ним не дотримано вимог ст.ст. 22, 23, 24 ЗК України 1991 року, які діяли на той час.

Ці висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи. Так у ОСОБА_1 відсутній договір на право тимчасового користування землею, чим не дотримано ст. 24 ЗК України.

Право тимчасового користування землею закінчується шляхом розірвання договору (ст. 27 ч. 7 ЗК України 1991 року), а внаслідок того, що ОСОБА_1 договір не укладав, то він і не розривався.

Таким чином безпідставними є посилання ОСОБА_1 на те, що в нього земля не вилучалась, оскільки законом передбачено інший порядок припинення користування.

ОСОБА_1 користувався спірною часткою земельної ділянки до тих пір, поки йому це дозволяв постійний користувач ОСОБА_4, а поскільки новий користувач ОСОБА_2, вона ж власник ділянки, не дозволяє ОСОБА_1 користуватися своєю землею, у ОСОБА_1 відсутні підстави для захисту неіснуючого права.

Крім того, текст рішення виконкому Буринської міськрайоної ради № 62 від 13.04.1995 (а.с.13) на який послався ОСОБА_1 дослівно викладений таким чином : «надати в тимчасове користування для городництва (оформлення права користування) ОСОБА_1, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 0,05 га землі в районі вул. ОСОБА_6 з землекористування ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_2»

В цьому рішенні взагалі не зазначено ділянки ОСОБА_4 та її адреси, не зазначено строк користування. А сам позивач ОСОБА_1 всупереч цього рішення не оформив право користування.

За таких обставин, при недоведеності свого права на користування спірною земельною ділянкою, ОСОБА_1 не мав ніяких підстав оспорювати спадкові документи ОСОБА_2, адже він не довів про порушення свого права.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не надав доказів правомірності користування спірною земельною ділянкою, а тому суд вірно відмовив йому у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності позивачкою ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки про порушення своїх справ вона дізналася у 2008 році при обмірі ділянки землевпорядником.

Інші доводи скарги висновки суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -