Яготинський районний суд Київської області
____________________________________________________________________
Справа № 2-909/2010
РІШЕННЯ

Іменем України

06 грудня 2010 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Бугіль В.В.

при секретарі Моргун О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в Яготинському районному суді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В становив:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з даним позовом в якому зазначила, що з 06.08.2010 року сторони уклали договір. Відповідно п. 1 Договору відповідач взяв в борг у позивача суму в розмірі 75 000 гривень та зобовязувався повернути її в строк до 06.09.2010 року.

Відповідно до п. 3 Договору - відповідач (позичальник) в забезпечення виконання зобовязання по поверненню позивачу (позикодавцю) боргу у встановлений строк, передав в заставу (іпотеку) належне йому нерухоме майно, а саме - земельну ділянку площею 0,0914 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Яготин вул. Щевченка, 362-Б (цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд).

Нерухоме майно, яке за Договором було передано Відповідачем в заставу, належить йому на праві приватної власності, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065744, що виданий на імя ОСОБА_2.

Враховуючи, що станом на 06.09.2010 року і до цього часу (строк повернення позики за умовами договору) відповідач не виконав взятих на себе за договором зобовязань по поверненню позики, позивачка просить визнати дійсним договір іпотеки, що був укладений 06.08.2010 року одночасно з укладанням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі та визнати за позивачкою право власності на зазначену земельну ділянку.

Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності та підтриманням позовних вимог.

Представник відповідача в судовому, засіданні повідомив, що між позивачем та відповідачем дійсно було укладено договір позики та іпотеки нерухомого майна. Відповідач ухилився від його нотаріального посвідчення, так як між сторонами в усній формі досягнуто домовленості про те, що всі витрати по нотаріальному посвідченню договору іпотеки нерухомого майна покладаються на відповідача, а на той час у відповідача не було достатніх коштів на оплату витрат на нотаріальне посвідчення цього договору. На момент розгляду справи борг у розмірі 75 000, 00 грн. відповідачці не повернено. Відповідач не заперечує проти того, щоб його зобовязання за основним договором були виконані в рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, на тих умовах, які зазначені в договорі від 06.08.2010 року. Тобто, відповідач визнав позов.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків.

Так, матеріалів справи вбачається, що 06.08.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір, умовами якого було передбачено, що позивач надає відповідачу позику грошових коштів в сумі 75 000, 00 грн. строком до 06.09.2010 р., а відповідач в забезпечення повернення позики передає в заставу (іпотеку) позивачеві нерухоме майно, що належить йому на праві власності, а саме на земельну ділянку площею 0,0914 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Яготин, вул. Шевченка, 362-Б (цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд). Вказана земельна ділянка, що за договором передається в заставу (іпотеку) належить відповідачу на праві власності, що посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 065744, що виданий на імя ОСОБА_2. Вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065744 зареєстрований Управлінням земельних ресурсів в Яготинському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26 липня 2010 р. про що в Книгу внесено запис за № 63. 06.08.2010 р.

Відповідно до положень п. 2, п. 5 договору, які були виконані сторонами під час підписання договору та підтверджено поясненнями представника, відповідач дійсно отримав у позику суму в розмірі 75 000, 00 грн. та передав позивачу правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки).

Тобто сторонами в момент підписання договору було вчинено дії направлені на його виконання як частині договору позики грошових коштів так і в частині договору застави (іпотеки).

Як вбачається з тексту договору від 06.08.2010 року, його зміст визначає порядок виконання основного зобовязання (суму позики та строк повернення) і спосіб забезпечення його виконання, а саме - за рахунок нерухомого майна, що є власністю позичальника (Відповідача). Тобто в одному документі поєднано договір позики та договір застави (іпотеки), що забезпечує виконання основного зобовязання.

Таким чином викладення договору позики та договору іпотеки в одному документі не протирічать вимогам законодавства, так як відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України від 05.06.2003 р. № 898-ІУ Про іпотеку, іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобовязання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій вимогам встановленим законом для договору, який визначає основне зобовязання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо сума договору не менш як у десять разів перевищує встановлені законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (на момент укладення договору равному 170 грн.). В звязку з дотриманням сторонами форми та змісту договору позики, цей договір позики вважається укладеним та створює права та обовязки для сторін.

Відповідно до ст. 18 ЗУ Про іпотеку, іпотечний договір укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню а також має містити в собі всі істотні умови, що передбачені законом.

Сторонами Договору було дотримано змісту договору іпотеки та зазначено всі істотні умови цього договору, що підтверджується безпосередньо самим текстом Договору, але не було дотримано форми договору іпотеки, так як договір іпотеки було укладено в тій же формі, що і договір позики, тобто в простій письмовій формі, в той час, як закон вимагає нотаріального посвідчення договорів іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 4 ЗУ Про іпотеку, - обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, суд вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210, 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Проте, положення п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 не підлягають застосуванню до договірних відносин в сфері іпотеки в частині неможливості застосування норм ст. 220 ЦК України до правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, в звязку з чим такі правочини вважаються не укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Таким чином законом не встановлено наслідку недійсності договору іпотеки, в звязку з недотриманням умови щодо його державної реєстрації, так як у випадку відсутності державної реєстрації договору іпотеки іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами було укладено договір позики та договір іпотеки шляхом викладення цих договорів в одному договорі від 06.08.2010 р. Текст договору містить всі істотні умови, що передбачені для договору позики та для договору іпотеки. Вказаний договір було укладено в простій письмовій формі та не було посвідчено нотаріально в зв'язку з ухиленням відповідача від його нотаріального посвідчення. Вказаний договір сторонами було частково виконано, а саме: передано кошти в позику та передано правовстановлюючі документи на предмет застави (іпотеки).

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Можуть бути визнані в судовому порядку дійсними лише ті договори для яких момент вчинення не повязується з їх державною реєстрацією.

Відповідно до ст. 640 ЦК України, ст. 4 ЗУ Про іпотеку, момент вчинення договору іпотеки не повязується з його державною реєстрацією, в звязку з чим підлягаєдо задоволення вимога про визнання дійсним договору іпотеки, що був укладений між позивачем та відповідачем 06.08.2010 р. одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями представника відповідача, відповідачем не було виконано вчасно свої зобовязання по поверненню позивачу боргу в сумі 75 000, 00 грн. в строк до 06.09.2010 р.

Відповідно до ст. 37 ЗУ Про іпотеку, відповідно до якої, - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Враховуючи те, що у договорі від 06.08.2010 р. міститься застереження про те, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем основного зобов'язання (повернення 75 000, 00 грн. в строк до 06.09.2010 р.) позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем зобовязання по поверненню в установлений строк позики, вимога про набуття позивачем права власності на предмет іпотеки підлягає до задоволення.

З огляду на наведене вище та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, ще позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 220 ч. 2, 640 ч 3, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 1, 2, 4, 18, 37 Закону України Про іпотеку, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, задовольнити.

Визнати дійсним договір іпотеки, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.08.2010 р. одночасно з укладенням договору позики шляхом викладення обох договорів в одному документі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну площею 0,0914 га, що розташована за адресою: Київська область, м. Яготин. вул. Шевченка, 362-Б (цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд) право приватної власності на яку посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 065744, що виданий на імя ОСОБА_2, зареєстрований Управлінням земельних ресурсів в Яготинському районі в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 26 липня 2010 р. про що в Книгу внесено запис № 63.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Бугіль