РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді - Бабкової Т.В.,

секретаря - Ріяко Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу , визнання недійсним договору іпотеки, визнання права власності , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу з ОСОБА_2 з 2000р., визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова № 914/1915/82/97154/1 від 11.02.2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2 для забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором від 11.02.2008р. на суму кредиту 140000 доларів США , в порядку поділу спільної сумісної власності визнати за позивачкою право власності на житловий будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова зі сплатою ОСОБА_2 грошової компенсації за належну йому частку у праві власності на вказане майно. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що з 2000р. вона перебуває у цивільному шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, вони мають спільну дитину ОСОБА_6 , 14.12.2002р.народження. В 2005р. за рахунок спільних зусиль та спільних накопичень вони придбали житловий будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова , в якому до 2007р. проводили перебудови та вдосконалення для покращення умов проживання їх родини. З врахуванням того, що будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова було придбано та добудовано спільними зусиллями та під час спільного проживання позивачки та ОСОБА_2 , він є їх спільною сумісною власністю. В зв'язку зі сваркою та погіршенням стосунків без відома та згоди позивачки 11.02.2008р. ОСОБА_2 було отримано кредит в ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» , для забезпечення грошового зобов'язання укладено іпотечний договір № 914/1915/82/97154/1, за яким в іпотеку переданий будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова. З врахуванням того , що іпотечний договір було укладено ОСОБА_2 без нотаріально посвідченої згоди співвласника ОСОБА_1, остання просить визнати його недійсним. Крім того, з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини, діяльності відповідача ОСОБА_2, яка поставила у скрутне положення їх родину, та того факту, що розділити в натурі будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова не надається можливим, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 2/3 його частини, за відповідачем на 1/3 частину , присудивши ОСОБА_2 грошову компенсацію замість належної йому частки , та визнати за позивачкою право власності на будинок в цілому.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_7 та її представник за довіреністю ОСОБА_8 позовні вимоги та обґрунтування цих вимог , викладені у вище , підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Підтвердив, що з 2000р. перебуває з позивачкою у фактичних шлюбних відносинах, мешкає з нею однією сімєю. Це підтверджується тим, що з цього часу вони мають реєстрацію за однією адресою , а також наявністю в них спільної дитини ІНФОРМАЦІЯ_1. Без відома та згоди позивачки 11.02.2008р. він отримав кредит та передав в іпотеку домоволодіння № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова, яке в 2005р. було придбано ним за спільні кошти їхньої з позивачкою сімї, а потім тривалий час перебудовувався та удосконалювався також за рахунок їх власних зусиль.

Представники ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проти позову заперечували. На їхню думку, звернення із зазначеним позовом продиктовано домовленістю між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зірвати виконання примусового стягнення грошового зобовязання останнього за рахунок предмету іпотеки - домоволодіння № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова.

Заслухавши пояснення сторін , їх представників, пояснення допитаних під присягою свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень п.5) ч.1 ст.256 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судовим розглядом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають спільну дитину - ОСОБА_6 , 14.12.2002р.народження, що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ВЛ № 236999969, виданим відділом РАГС Комінтернівського районного управління юстиції м.Харкова 01.05.2003р., актовий запис №291 (а.с.12).

Крім того , твердження позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 про те, що з 2000р. вони проживають однією сімєю також обєктивно підтверджуються даними про їх проживання за однією адресою : з 13.06.2000р. - в буд. № 3-Б по вул.. Саксаганського в м.Харкові, з 17.09.2005р. - в буд. № 52 по пр.Тракторобудівників в м.Харкові (а.с. 11,13).

Відповідно до довідки голови вуличного комітету на теперішній час в будинку № 52 по пр.Тракторобудівників в м.Харкові зареєстровані та мешкають однією сімєю : ОСОБА_2, його дружина - ОСОБА_1 , їхній неповнолітній син ОСОБА_6 , 14.12.2002р.народження , та діти ОСОБА_2 - ОСОБА_11 та ОСОБА_4 (а.с.94).

Допитаний під присягою в якості свідка син відповідача ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив , що приблизно 2001р. його батько та ОСОБА_1 проживають однією сімєю , мають неповнолітню дитину, ведуть спільне сумісне господарство.

В іншому зареєстрованому шлюбі в цей період часу позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не перебували.

За таких обставин доводи позивачки суд вважає доведеними, проте встановлює факт сумісного проживання з 01.01.2004р. з часу набрання законної сили Сімейного кодексу України , нормами якого вперше врегульовано питання про права на майно жінки та чоловіка , які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, з врахуванням того, що до 01.01.2004р. встановлення такого факту не тягне яких-небудь правових наслідків.

Як зазначено вище положеннями ст.74 Сімейного кодексу України передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю , але не перебувають у шлюбі між собою , майно, набуте ними за час спільного проживання , належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На підставі наведеного суд вважає, що житловий будинок № 52 з надвірними будівлями , що знаходиться : м.Харків, пр.Тракторобудівників, придбаний ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу 01.08.2005р. (а.с.18) під час проживання однією сімєю з ОСОБА_1, є їх спільною сумісною власністю.

Судовим розглядом встановлено, що 11.02.2008 року між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 914/1915/82/97154/1 для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором від 11.02.2008р. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно житловий будинок № 52 з надвірними будівлями , що знаходиться : м.Харків, пр.Тракторобудівників.

В супереч положенням ст.65 Сімейного кодексу України нотаріальна засвідчена згода ОСОБА_1 на укладення іпотечного договору № 914/1915/82/97154/1 11.02.2008 року отримана не була. Більш того на імя приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, яка посвідчувала зазначений договір, з боку відповідача ОСОБА_2 було надано заяву в якій в супереч обєктивній дійсності він стверджував, що на момент придбання житлового будинку № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова він не перебував у фактичним шлюбних відносинах та зареєстрованому шлюбі, неповнолітніх дітей, що мають право користування цим приміщенням не має.

Крім того, при укладені зазначеного правочину відповідачем було також проігноровано положення ст. 67 Сімейного кодексу України, якою закріплено право на укладення дружиною, чоловіком з іншою особою договору купівлі-продажу, міни, дарування , довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Положеннями ч.2 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено право дружини, чоловіка на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди , якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Ч.4 ст.369 ЦК України передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном , вчинений одним із співвласників , може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника , який вчинив правочин , необхідних повноважень.

На підставі наведеного вище позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним іпотечного договору № 014/1915/82/97154/1 від 11.02.2008 року суд задовольняє.

Ст.70 Сімейного кодексу України передбачено ,що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ним або шлюбним договором. Збільшення частки дружини та чоловіка допускається за рішенням суду лише у випадках , якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови , що розмір аліментів, які вони одержують , недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні справи встановлено, що з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини не утримуються, а тому підстав для розгляду питання щодо збільшення її частки при поділі спільного сумісного майна суд не вбачає, і визначає частки позивача та відповідача при поділі спірного домоволодіння рівними.

Положеннями ст.365 ЦК України передбачені випадки коли право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , зокрема , якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі ; річ є неподільною ; спірне володіння і користування майном є неможливим ; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї .

З врахуванням того , що іншого житла для проживання , ніж житловий будинок № 52 по пр.Тракторобудівників м.Харкова відповідач ОСОБА_2 не має, належна йому частка у праві власності на вказане майно є значною , даних про неможливість реального поділу спірного домоволодіння нема, вимоги ОСОБА_1 визнання за нею права власності на домоволодіння в цілому зі сплатою відповідачеві грошової компенсації за належну йому частку задоволенню не підлягають.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст.88 ЦПК України : в звязку із частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 на суму 76895 грн. (вартість спірного домоволодіння 153790 грн. : 2 = 76895) з відповідача ОСОБА_2 на її користь суд стягує судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,95 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн.

На підставі наведеного , керуючись ст. 67,69,70,71,74 Сімейного кодексу України ст.365,369 ЦК України, ст.212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 01.01.2004р. по теперішній час.

Визнати недійсним договір іпотечний договір № 014/1915/82/97154/1 від 11.02.2008 року, укладений між ВАТ «ОСОБА_3 ОСОБА_4» та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1право власності на ? частину житлового будинку № 52 з надвірними будівлями , що знаходиться : м.Харків, пр.Тракторобудівників.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,95 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн.

На вказане рішення через Фрунзенський районний суд м.Харкова може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також внесена апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя -