Справа 2-24/10
Номер провадження 2-24/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

адвокатів - ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, ОСОБА_3

про

відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди посилаючись на наступні обставини.

Будинок № 4 по вул. Крайня: с. Водиця належав на праві власності ОСОБА_3. У 1996 році він купив від ОСОБА_6, сина відповідачки, криту коробку літньої кухні за 1000 доларів СІНА. З Чехії, де у той час працював позивач, гроші були передані ним ОСОБА_6 через знайомого ОСОБА_7 Після придбання коробки літньої кухні він почав її добудовувати для проживання. Так, майстри, яким він особисто заплатив за роботу, проводили штукатурку, побудували сарай та погріб окремо від будинку. Усі будівельні матеріали були придбані ним за власні кошти. У даному будинку, позивач став проживати. 19 грудня 2006 року ОСОБА_3 подарувала будинок ОСОБА_2 і з ним і його літню кухню, погріб та огорожу. Цього ж року відповідач, ОСОБА_2 у судовому порядку виселив його з будинку і бажає продати дворогосподарство в цілому. Крім цього він постійно, у рахунок того, що бабка після своєї смерті залишить усе дворогосподарство йому, як вона обіцяла, зі своєю мамою допомагав їй розраховуватися за сінокоси всього з 1985 року по 2006 рік 25000 гривень, папивні дрова за ці роки 30000 гривень та взагалі від шести років, коли вона взяла позивача до себе, він служив їй як міг та допомагав. Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїми діями спричинила йому матеріальної шкоди на загальну суму 75610 гривень, з яких 20619 гривень на будівництво. 25000 гривень на оплату сінокосів, 30000 гривень придбання паливних дров. У зв'язку з наведеним просив винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно в його користь за спричинену йму матеріальну шкоду 75619 гривень, а також за сплату державного мита та ІТЗ в сумі 786 гривень та 500 гривень за надання юридичної допомоги.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Просить в позові задовільнити в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просить в задоволенні таких відмовити та по суті справи пояснив, що ОСОБА_3, належне їй майно подарувала йому, як онуку і відповідно до договору дарування він став власником даного майна.

Відповідачка, ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, просить відмовити в їх задоволенні, пояснивши, що ОСОБА_1 дійсно проживав з нею змалку і вона мала намір подарити належне їй майно йому. Однак позивач став відноситися до неї недобросовісно, ображав її, наносив побої, і через таку його поведінку вона подарила дворогосподарство своєму другому онукові, ОСОБА_2. При цьому недобудований будинок вона і її син не продавали. Позивач всі добудови до будинку здійснював добровільно, користувався ними, разом з цим без відповідної правової підстави.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши, матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 19 грудня 2006 року та додаткової угоди від 18 квітня 2007 року, власником житлового будинку № 4 разом з надвірними спорудами по вул. Крайня в с. Водиця Рахівського району Закарпатської області є відповідач, ОСОБА_2, якому згадане майно подаровано його бабкою, ОСОБА_3.

Поряд з цим позивач, ОСОБА_1 стверджує, що будинок на підставі його купівлі та обіцянок бабусі, перебував у його власності, відповідно до чого ним вчинялися побутові поліпшення даного будинку, на які він витратив чималі кошти. На підтвердження вказаних обставин, позивачем надано акт обстеження його матеріально- побутових умов, де комісією надано висновок про те, що ОСОБА_1 має право проживати надалі у спірному будинку і успадковувати його, тому, що доглядав за бабкою ( ІНФОРМАЦІЯ_1) і вклав багато грошей та здоров'я у ремонт будівель; висновок експерта № 532 від 25 січня 2010 року, де визначено орієнтовну вартість надвірних будівель будинковолодіння № 4 по вул. Крайня в с.Водиця Рахівського району Закарпатської області станом на 1 грудня 2008 року, яка складає 47568,30 грн.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Звідси випливає, що загальною умовою відшкодування шкоди, завданої громадянину, склад цивільно- правового правопорушення, який містить такі складові: наявність заподіяння потерпілому шкоди, протиправність поведінки того, хто вчинив шкоду, причинний зв'язок МІЖ цією поведінкою і шкідливим наслідком, вина того, хто заподіяв шкоду.

З огляду на викладене, судом під час розгляду справи і при дослідженні доказів, які містяться в матеріалах справи, не встановлено вину чи протиправну поведінку відповідачів щодо спричинення позивачу матеріальної шкоди. При цьому всі житлові поліпшення щодо надвірної споруди здійснювалися позивачем в добровільному порядку, без примушувань з боку відповідачів та за відсутності будь-яких законних, правових підстав щодо володіння будинком. Разом з цим доводи позивача щодо володіння згаданим майном на підставі договору купівлі - продажу, обіцянок та участі у допомозі і догляді за бабусею, зокрема витратах за сінокоси, заготівлі паливних дров, грунтуються виключно на поясненнях та припущеннях, що є недопустимим у відповідності до ст. 60 ЦПК України, де кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того посилання позивача, що він проживав з бабусею, у період з 1985 року по 2006 рік допомагав їй у господарстві, зокрема розраховувався за сінокоси, паливні дрова, на що витратив значні кошти, а саме 55000 гривень, і це дало йому право володіти на праві власності будинком, суд оцінює критично, оскільки відповідачка, ОСОБА_3 будучи живою здійснила своє волевиявлення щодо належного їй, на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №363048, майна, подаривши його своєму онукові ОСОБА_2. Наявність будь-яких договорів чи інших законних, правових підстав, для набуття ОСОБА_1 права власності на зазначений будинок і за не виконання яких, могла б відшкодовуватися шкода, судом не встановлено. При цьому набуття права власності на майно на підставі «обіцянок» не передбачено чинним законодавством, а отже й не може вимагатися відшкодування шкоди.

Поряд з цим факт здійснених поліпшень щодо надвірної споруди - літньої кухні, розташованої в с. Водиця по вул. Крайня, 4, знайшов своє підтвердження на підставі висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 січня 2010 року № 532. Однак такий, також не є доказом підстави володіння даним будинком, і підставою для відшкодування, заявленої позивачем, матеріальної шкоди.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем не доведено в судовому засіданні, що з вини відповідачів спричинено йому матеріальну шкоду, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо стягнення судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 6, 8,10,11, 15, 57- 60, 88, 212- 215, 223 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2. ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити вцілому.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення суду і поданням після цього протягом 20 - ти днів апеляційної скарга, з подачею її до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Тулик І.І.