Справа № 2-294/10 Провадження № 2-294/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2010 . Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Цюмрака М.Д.

при секретарі Опока Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жидачеві справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Баковецької сільської ради та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися з позовом до Баковецької сільської ради та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 листопада 2008 року під час розгляду справи в апеляційному суді Львівської області позивачі дізналися, що хату, на яку вони претендують в порядку спадкування, відповідачка ОСОБА_3 купила у ОСОБА_5 ще у 1989 році і такий договір був укладений в Баковецькій сільській раді Жидачівського району Львівської області.

Позивачі вважають, що оскільки сільська рада не уповноважена була укладати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими приміщеннями, тому такий договір слід визнати недійсним.

В судові засідання позивачі не з»явилися, однак в письмовій заяві просили суд справу розглянути у їх відсутності, свій позов вони підтримують.

Відповідачі проти позову заперечили і суду пояснили, зокрема, представник сільської ради ОСОБА_6, яка працює на посаді секретаря Соколівської сілької ради суду пояснила, що до березня місяця 1991 року у склад Баковецької сільської ради входили села Баківці, Соколівка, П»ятничани. 28.03.1989 року ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 свій житловий будинок з погосподарськими будівлями і такий договір був посвідчений на той час діючою Бавковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області. Представник відповідача пояснила, що на той час сільські ради мали право укладати такі договори, тому представник вважає, що ніякого порушення ні сільська рада, ні ОСОБА_3 не допустили.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечила і суду пояснила, що позивачі проживають у м.Львові і ніколи ОСОБА_5 не провідували, а коли та померла, то її не поховали. Ще при житті ОСОБА_5 запропонувала відповідачці купити її будинковолодіння, на що остання погодилася і 28.03.1989 року вони уклали в Баківецькій сільській раді договір купівлі-продажу будинковолодіння, яке знаходиться у с.Соколівка Жидачівського району і належало ОСОБА_5. ОСОБА_5 була рідною матір»ю ОСОБА_3 Позивачка ОСОБА_1 була ОСОБА_5 невісткою, а позивач ОСОБА_2 - її внуком. Вони ніколи не цікавилися як мати живе, чи має що їсти, чи здорова, не провідували її, а в даний час домагаються спадщини після смерті матері. Відповідачка пояснила, що ОСОБА_5 на час смерті вже не була власником будинковолодіння, оскільки його продала.

Відповідачка ОСОБА_3 вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку і господарських будівель 28.03.1989 року законний, а вимоги позивачів безпідставні, тому просить у позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши письмові докази, дав їм оцінку і вважає, що в позові слід відмовити з таких міркувань.

Згідно договору купівлі-продажу від 28.03.1989 року, який нотаріально посвідчений секретарем виконавчого комітету Баковецької сільської ради ОСОБА_7, ОСОБА_5 продала житловий будинок з господарськими будівлями в с.Соколівка Жидачівського району Львівської області ОСОБА_3 за 3 тис.20 крб.

З пояснення відповідачів вбачається, що на укладення такого договору була добра воля ОСОБА_8 і такий договір вона уклала добровільно, при цьому була перевірена її дієздатність.

Позивачі вважають договір купівлі-продажу недійсним тому, що такий договір повинен був завірятися державним нотаріусом, а не сільською радою. Але таке твердження позивачів помилкове, оскільки в населених пунктах, де немає нотаріальних контор, договір купівлі-продажу будинку в той час міг бути завірений в сільській раді, що було передбачено в Законі Української PCP «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 p., а також Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних і сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої Міністерством юстиції УРСР 09.01.1976 p., а також Інструкцією про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерстром комунального господарства УРСР 31.01.1966 p., а вже згідно закону України «Про нотаріат», який вступив в дію з 01.01.1994 року сільським радам було заборонено реєструвати договори купівлі-продажу житлових будинків, оскільки це прерогатива тільки нотаріальних контор.

Отже, при таких обставинах вимоги позивачів незаконні, а тому на підставі наведеного та керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, ст.227 ЦК України (в редакції 1963 p.), Законом Української PCP «Про державний нотаріат» від 25.12.1974 p., Інструкцією «Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних і сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої Міністерством юстиції УРСР 09.01.1976 p., а також Інструкцією про порядок реєстрації будинків і будинковолодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерстром комунального господарства УРСР 31.01.1966 p., суд-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Баковецької сільської ради та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу недійсним відмовити за безпідставністю позовних вимог.

На рішення може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня оголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуючий суддя М.Д. Цюмрак

Примітка: оригінал рішення знаходиться в суді в справі №2-294/10