Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2-4898/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2010р. Ленінський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого-судді Лихосенко МИ.О.,

при секретарі Череп М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП «ОБЛАСНИЙ ОСОБА_2» Запорізької обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до КП «Обласний центр молоді» Запорізької міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, а також середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якому вказала, що працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера з 11.06.09р.

Наказом №12 від 8.05.10р. вона звільнена з роботи з 21.05.10р. за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Втім, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач в день звільнення не провів з нею розрахунок, не виплатив їй заробітну плату за відпрацьований час, а також компенсацію за невикористану відпустку в загальній сумі 2262 грн. 43 коп., що підтверджено довідкою від 21.05.10р.

До теперішнього часу вказана заборгованість відповідачем не виплачена.

Просить стягнути з відповідача на її користь розрахунок, який складається з заборгованості по заробітній платі за травень м-ць 2010р., а також компенсації за дні невикористаної відпустки, в загальній сумі 2262 грн. 43 коп.

Оскільки на момент звільнення між нею та відповідачем був відсутній спір про розмір належних їй сум, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 22.05.10р., за 161 день в сумі 8243 грн. 20 коп., виходячи з середньоденної заробітної плати 51 грн. 20 коп.,

Всього просить стягнути з відповідача на її користь 10505 грн. 63 коп.

Представник відповідача заперечує проти позову, суду пояснив, що позивач дійсно працювала у них в установі до 21.05.10р.

В день звільнення їй був нарахований розрахунок за відпрацьований час в травні м-ці 2010р., а також компенсація за невикористану відпустку, в загальній сумі 2262 грн. 43 коп., які не були виплачені позивачу у звязку з відсутністю коштів на підприємстві, про що видана довідка від 21.05.10р.

На той час загальна заборгованість по заробітній платі на підприємстві складала 81188 грн. 68 коп.. Крім того вони мали борги по комунальним та іншим платежам, а тому не мали змоги розрахуватися з позивачем.

На момент її звільнення з роботи позивача між ними не було спору про розмір належних звільненому працівникові сум.

В серпні підприємство було перевірено КРУ та складено акт №003/0017 від 2.09.10р. яким встановлено зайва нарахована заробітна плата робітникам, в тому числі й позивачу в сумі 5287 грн. 50 коп.

Нарахованим позивачу розрахунком в сумі 2262 грн. 43 коп. була часткового погашена зайво нарахована та виплачена їй заробітна плата, у звязку з чим вони не мають на сьогоднішній день перед нею заборгованості по заробітній платі.

Середньоденна заробітна плата позивача складала 50 грн. 92 коп.

Просить в позові відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі надані докази в сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, адміністрація у всякому випадку повинна в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера з 11.06.09р., що підтверджено її трудовою книжкою.

Наказом №12 від 8.05.10р. вона звільнена з роботи з 21.05.10р. за п.1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

В день звільнення позивачу було нарахований розрахунок за відпрацьований час в травні м-ці 2010р., а також компенсація за невикористану відпустку, в загальній сумі 2262 грн. 43 коп., які в порушення вимог ст.. 116 КЗпП України не були виплачені їй у звязку з відсутністю коштів на підприємстві, про що видана довідка від 21.05.10р.

На той час загальна заборгованість по заробітній платі га підприємстві складала 81188 грн. 68 коп.. Крім того відповідач мав борги по комунальним та іншим платежам, втім , вказані обставини не є підставою для затримки розрахунку зі звільненим працівником.

Крім того, з пояснень представника відповідача видно, що в подальшому підприємство стало частково виплачувати заробітну плату працівникам, однак не розрахувалося з позивачем, посилаючись, що вона вже є звільненим працівником.

До теперішнього часу вказана заборгованість відповідачем не виплачена.

Таким чином, судом встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи між сторонами не було спору про розмір належних звільненому працівникові сум, тому відповідач повинен був розрахуватися з нею в день звільнення.

Судом також встановлено, що в серпні підприємство було перевірено КРУ та складено акт №003/0017 від 2.09.10р. , яким встановлено зайва нарахована заробітна плата робітникам, в тому числі й позивачу в сумі 5287 грн. 50 коп.

Нарахованим позивачу розрахунком в сумі 2262 грн. 43 коп. була часткового погашена зайво нарахована та виплачена їй заробітна плата .

Втім, представник відповідача не надав суду з цього приводу ніяких доказів.

Наказу про це на підприємстві не видано.

Крім того, відповідно до вимог ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середньомісячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подачі підприємством позову до суду.

Відповідач звернув стягнення на розрахункові кошти позивача без видачі наказу та ця сума значно перевищує розмір її середнього заробітку. Крім того, в цей час позивач вже не була працівником підприємства та питання відшкодування шкоди або виплати зайво нарахованих сум заробітної плати повинні були вирішувати в судовому порядку.

Відповідач з таким позовом до позивача не звертався.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Втім, суд не погоджується з розрахунком середньої заробітної плати, наданим позивачем.

Середньоденна заробітна плата позивача згідно наданої довідки складала 50 грн. 92 коп.

Період затримки розрахунку складає 157 днів.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7994 грн. 44 коп. /50.92х 157= 7994.44/. Вказана сума вже розрахована з урахуванням прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

Всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10256 грн. 87 коп. /2262 грн. 43 коп. + 7994 грн. 44 коп. = 10256 грн. 87 коп./

Оскільки по трудових спорах позивача звільнено від сплати судового збору та ІТЗ, то вони підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,60, 88, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з КП "Обласний центр молоді" Запорізької обласної ради на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 2262 грн. 43 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7994 грн. 44 коп., а всього 10256 грн. 87 коп.

Стягнути з КП "Обласний центр молоді" Запорізької обласної ради в доход держави судовий збір в сумі 102 грн. 56 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: