Новоодеський районний суд Миколаївської області
Справа №2-382/2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Баранкевич В.О. при секретарі Андрусенко В.А., за участю ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2010року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 20.04.2007року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №08/04/2007/840 К-266 згідно якого ОСОБА_1 отримав у банку кредит на суму 24000 доларів США, з відсотковою ставкою 12,99% річних, на строк 19років (кінцева дата повернення кредиту 20.04.2026року.

Позивач ВАТ КБ «Надра» вказує на те, що свої обовязки за кредитним договором він виконав повністю, однак ОСОБА_1 не належним чином виконуються його обовязки як позичальника за вказаним кредитним договором, у звязку з чим станом на 14.12.2009року у нього виникла заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 3257,30 доларів США та 430,75коп. пені.

У звязку з вищевикладеним посилаючись на п.4.2.4 кредитного договору та ч.2 ст. 1050ЦК України позивач просив достроково стягнути з ОСОБА_1 залишок тіла кредиту, а також заборгованість по відсоткам та пені.

31 травня 2010року позивач звернувся до суду із зустрічним позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним кредитний договір №08/04/2007/840 К-266 від 20.04.2007року, зобовязати ВАТ КБ «Надра» прийняти від ОСОБА_1 суму у розмірі 90900гривень з розстрочкою платежів на 192 місяці, за таких умов, що місячний платіж буде складатиме 473,44гривень та у звязку з недійсністю кредитного договору визнати недійсність іпотечного договору укладеного 20.04.2007року укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за №1011 від 20.04.2007року. В своїх вимогах ОСОБА_1 посилався на те що, в результаті укладення вказаного кредитного договору у банку перед ним виникло зобовязання надати грошові кошти еквівалентні 24000доларів США, однак згідно ст. 524 ЦК України саме зобовязання мало бути виконане банком в гривні, відповідно у ОСОБА_1 виникло зобовязання і відповідно до ст.533 ЦК України він має виконати в гривні.

Позивач вказав, що згідно ст. 99 Конституції України, ст. 35 Закону України «Про Національний банк України»ст. 524, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» грошові зобовязання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо субєкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, і такі операції потребують індивідуальної ліцензії. Таким чином суттєві умови спірного кредитного договору не відповідають чинному законодавству. Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, зокрема якщо зміст правочину суперечить цьому Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. ОСОБА_1 вказав, що зважаючи на вищевикладене кредитний договір №08/04/2007/840 К-266 від 20.04.2007року та іпотечний договір укладений 20.04.2007року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за №1011 - слід визнати недійсними.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України.

Судом встановлено, що 20 квітня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №08/04/2007/840 К-266 згідно якого ОСОБА_1 отримав у банку кредит на суму 24000 доларів США, з відсотковою ставкою 12,99% річних, на строк 19років (кінцева дата повернення кредиту 20.04.2026року.

На підставі п.п. 1.1. кредитного договору Позивачем отримані кошти в розмірі 24000доларів США, що в еквіваленті на момент надання коштів за офіційним курсом НБУ складає 121200гривень що сторонами не заперечується.

Відповідно інформації по кредиту, наданої до суду представником банку ОСОБА_1 було сплачено по погашенню кредиту суму у розмірі 694,14 доларів США, по сплаті процентів за користування кредитом суму у розмірі 8209,89 доларів США, а також пеня - 430,75доларів США, що разом складає 9334,78 доларів США

Таким чином загальна сума, яка була сплачена ОСОБА_1 за кредитним договором №08/04/2007/840 К-266 згідно курсу НБУ станом на 20.04.2007року, складає 47140,64 грн.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у звязку з чим грошове зобовязання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч. 1 ст. 192 ЦК України відповідно якої законним платіжним засобом на території України, є грошова одиниця України.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобовязання повинно бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобовязаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватися Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ЦК України, виконання грошових зобов'язань грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Згідно цієї ж статті грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України.

Згідно Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, а саме п. 1 ст. 3, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

У відповідності з підпунктами "а", "в" та "е" підпункту 6.1. та підпунктів 6.2, Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України від 30 травня 2007 р. № 200, фізичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у наступних випадках:

- сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

- сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

- оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Згідно підпункту 6.3. пункту 6 зазначених Правил фізичні особи, а також юридичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на в'їзд (вивіз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.

Відповідно до підпункту 7.1. пункту 7 означених Правил НБУ використання готівкової іноземної валюти на території України, резиденти - суб'єкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках (ярмарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.

Таким чином використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно п. 2 та 3 ст. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Підпунктами (В), (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно п.5 ст. 5 Декрету НБУ одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

При розгляді судової справи ВАТ КБ «Надра» не було надано доказів, які б підтверджували отримання останнім відповідної індивідуальної ліцензій для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Таким чином, Суд приходить до висновку, що при наданні банком та отриманні позичальником кредиту у доларах США, а також здійснення позичальником платежів по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США були порушені наступні норми закону: статтю 99 Конституції України, згідно якої грошовою одиницею України є гривня; статтю 524 Цивільного кодексу України, яка визначає , що зобовязання повинно бути визначено в грошовій одиниці України гривні; статтю 3 Закону України № 2346-III „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України; статті 6,7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007р. „Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, які чітко встановлюють випадки використання фізичним та юридичним особами (резидентами України) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України та статтю 3 Декрету Кабінету міністрів України від 19.02.1993р. „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, яка встановлює, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено валютним законодавством України.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Отже подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. 3 ЦК України принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позивача, споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, банк перекладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання ВАТ КБ «Надра» долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позичальника, як споживача порівняно з банком (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для позичальника відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів, за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним.

Таким чином, суд вважає, що в задоволені позову Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним задовольнити, у звязку з чим у відповідності із ст. 216 ЦК України , кожна із сторін за кредитним договором зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору. У звязку з визнанням кредитного договору недійсним, договір іпотеки укладений між сторонами 20.04.2007року посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрований в реєстрі за №1011 від 20.04.2007року слід визнати недійсним.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 5, п. 5 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів, ст. 3 Декрету Кабінету міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст. 3 Закону України № 2346-III „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , ст. ст. 6, 7 Постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007р. „Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, ст. ст. 13, 16, 203, 215, 216, ч. 2 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 3 ст. 533 ЦК України, абз. 2 та 4 ст. 17 Закону України „Про іпотеку, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 217, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Відкритого Акціонерного Товариства комерційного Банку «Надра» третя особа приватний нотаріус ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №08/04/2007/840 К-266 укладений 20.04.2007року між Відкритим Акціонерним Товариством комерційним Банком «Надра» та ОСОБА_1.

Визнати недійсним іпотечним договір укладений 20.04.2007року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 посвідчений приватним нотаріусом Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 зареєстрований в реєстрі за №1011 від 20.04.2007року.

Зобовязати приватного нотаріуса Новоодеського районного нотаріального округу ОСОБА_3 виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано у іпотеку за договором іпотеки укладеними між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 20.04.2007року, а саме житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Миколаївська області м. Нова Одеса, вул. 70 років Жовтня, 36, який належить ОСОБА_1.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів із дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя: В.О. Баранкевич