Справа №2-313/10 14.09.2010
Провадження №22-ц-6962/10
Державний герб України
Справа № 22ц 6962/10 Головуючий першої інстанції: Кузьменко В.В.
Категорія: 52 Суддя-доповідач апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
14 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого: Лисенка П.П.,
суддів: Колосовського С.Ю.,
Базовкіної Т.М.,
при секретарі судового засідання: Завтурі О.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 червня 2010 року за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и л а :
10 грудня 2009 р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 19 листопада 2003 р. працював у відповідача на посаді старшого стрільця ВОХОР. Наказом № 156 від 3 серпня 2009 р. його звільнено з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Посилаючись на те, що звільнення було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки свої трудові обов`язки він виконував сумлінно та в повному обсязі, дисциплінарних стягнень не мав, позивач просив суд поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив суд про поновлення строку звернення до суду за поновленням порушених трудових прав, оскільки пропустив строк з поважних причин: у зв`язку з поганим станом здоров`я та правовою необізнаністю.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 червня 2010 року в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що добре виконував свої трудові обов`язки, його звільнення є наслідком помсти з боку керівництва військової частини за свідчення у кримінальній справі, що судом не взято до уваги, й просить рішення суду скасувати і розглянути справу по суті.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.
19 листопада 2003 р. наказом № 248 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду стрільця ВОХОР.
13 травня 2009 р. позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин 20 хвилин та допустив нетактовну поведінку по відношенню до начальника загону ВОХОР.
Наказом начальника військової частини НОМЕР_1 № 93 від 13 травня 2009 р. за скоєне порушення позивачу оголошено догану.
25 червня 2009 р. ОСОБА_1 також був відсутній на робочому місці без поважних причин з 10 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв., у зв`язку з чим наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 103 від 8 липня 2009 р. йому оголошено догану.
24 липня 2009 р. ОСОБА_1 без дозволу керівництва залишив робоче місце передчасно о 16 год. 45 хв., тоді як робочий день у військовій частині триває до 17 год. 45 хв. згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_1 на 2009 навчальний рік (а.с. 114-115).
На засіданні профспілкового комітету від 3 серпня 2009 р. за результатами розгляду подання командиру військової частини дано згоду на звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
Наказом № 156 командира військової частини НОМЕР_1 від 3 серпня 2009 р. ОСОБА_1 звільнено з роботи за систематичне невиконання трудових обов`язків, покладених трудовим договором за п. 3 ст. 40 КЗпП України.
У відповідності до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
Оскільки до позивача раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, які не втратили юридичної сили (не були зняті або скасовані у судовому порядку), за невиконання обов`язків, встановлених трудовим договором (наказами від13 травня 2009 р. та 8 липня 2009 р.), дисциплінарні стягнення були накладені з дотриманням процедури та порядку їх застосування, урахуванням специфіки несення служби на території військової частини, звільнення його за п. 3 ст. 40 КЗпП України за відсутність на робочому місці без поважних причин 23 липня 2009 р. відповідає вимогам трудового законодавства.
З урахуванням викладеного відсутні підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі у зв`язку з недоведеністю факту порушення його трудових прав.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що звільнення позивача є помстою з боку керівництва військової частини за його свідчення у кримінальній справі, не ґрунтується на доведених обставинах, оскільки звільнення було проведено за підтверджені наявними у справі доказами факти невиконання позивачем трудових обов`язків.
Що стосується посилань апелянта на невідповідність рішень відповідача положенням п. 4 ст. 40 КЗпП України, то таке не заслуговує на увагу, оскільки позивача звільнено не за прогули.
Однак, вирішуючи спір, суд зазначив підставою відмови у позові пропуск позивачем без поважних причин встановленого ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.
При цьому судом не було враховано, що відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самосійною підставою для цього.
За такого рішення суду в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно змінити в частині підстави відмови у позові, зазначивши, що підставою відмови у позові є не пропуск строку звернення з позовом до суду, а недоведеність позову.
Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів
в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 червня 2010 року змінити, зазначивши, що підставою відмови у позові є не пропуск строку звернення до суду, а недоведеність позову.
В решті рішення суду залишити без змін.
Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.
Головуючий:
Судді: