РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2010 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді: Турецького О.С.

при секретарі: Курченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про захист честі, гідності і ділової репутації та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Викладення позову.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступним: у 2002 р. між ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк» був укладений договір №03N-0000010-K02-OD1 про відкриття банківського рахунку. Незначний проміжок часу позивач користувався даним рахунком та, через декілька місяців, коли на останньому майже не залишалось грошових коштів позивач перестав ним користуватися та взагалі забув про його існування. Починаючи з того часу і до лютого 2009 р. від відповідача не було жодних звісток, дій, листів тощо відносно даного рахунку та договору.

З лютого 2009 р. до позивача почали надходити невиразні та не чітко обґрунтовані вимоги щодо сплати якогось «боргу». Із дня у день вимоги сплатити частішали та набували брутального характеру. Їх форма змінювалась від звичайних телефонних дзвінків різних посадових осіб до яскравих гарно оформлених листів на фірмовому бланку із вимогою «сплатити борг».

Певний час «нагадування про заборгованість» із вимогами сплатити останню займались уповноважена на це відповідачем (як видно із відповідних листів, які додаються до позову) спеціалізована фірма ТОВ «Кредит ОСОБА_2».

Позивач впевнений, що ним немає (і не може бути) будь-якої заборгованості перед відповідачем з приводу згаданого договору, оскільки при наявності останньої, банк (відповідач) у терміновому та безумовному порядку звернувся би до позивача з конкретною обґрунтованою вимогою щодо погашення, а цього не сталося.

Позивач, будучи впевненим у неможливості існування з його боку будь-якої заборгованості перед відповідачем, усіма силами та можливими законними шляхами намагався прояснити для себе дану ситуацію та вирішити дане питання, однак, через відсутність будь-якої адекватної реакції з боку відповідача, йому це зробити не вдалося.

Задля цього, з метою зясування усіх обставин по даній справі, законного та справедливого вирішення ситуації, що склалася позивачем у адресу відповідача було направлено листа за вих. №48 від 13.07.2009 р., з проханням надати копію згаданого договору. Однак, до сьогоднішнього дня відповіді на даний лист не поступило.

Як наслідок майже піврічного психологічного тиску з боку відповідача, у позивача суттєво погіршилось самопочуття і здоровя почало здаватися: слабість, віддишка при навантаженні, запаморочення у голові та постійне відчуття тривоги, погіршився сон та змінився його звичайний образ життя. Враховуючи свій далеко не молодий вік (понад 60 років) позивач вирішив терміново звернутися до медичного закладу для обстеження.

12 травня 2009 р. позивач пройшов обстеження і відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого Одеської міської лікарні №8, останньому було поставлено діагноз: ішемічна хвороба серця. Стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, цукровий діабет 2-го типи середньої важкості, діабетична ангіопатія сосудів сітчатки.

На цьому підґрунті у позивача різко погіршився зір та 21 липня 2009 р. останній звернувся до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Академії медичних наук України». Йому було призначено стаціонарне лікування у відділі мікрохірургії катаракти з діагнозом: незріла ускладнена катаракта правого ока. Початкова ускладнена катаракта лівого ока, діабетична ретино терапія, непроліферативна стадія, гемологічна форма, псевдо ексфоліативни синдром обох очей, артифакія.

22 липня 2009 р. позивачу було проведено оперативне лікування лівого ока: УЗ-факоемульсифікація з імплантацією ІОЛ та ПЗНК.

30 вересня 2009 р. позивачу було проведено оперативне лікування лівого ока: УЗ- факоемульсифікація з імплантацією ІОЛ та ПЗНК.

Лікування та придбання ліків для позивача коштувало значних коштів і, урахуванням ряду причин, нажаль, лише частину з яких останній може довести документально, а саме: 13670 грн. (тринадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 00 коп.) (копії квитанції додаються).

Душевні переживання за своє життя та здоровя, психологічні страждання, фізичні болі у звязку із новими тяжкими хворобами (деякі з них є невиліковними) та пережиті операції спричинили негативні наслідки на його особисте життя. Психологічний стан та фізичне здоровя вже ніколи не відновиться.

Окрім цього відповідачем продовжується (не припиняється) психологічний тиск стосовно даного питання і з дня у день цей тиск лише набуває нових та більш жорстких форм. Наприклад. З травня 2010 р. по сьогоднішній день із засобів звязку відповідача (та від його імені) регулярно (о 09.00, о 14.00 та о 18.00) здійснюються телефоні дзвінки технічними засобами у автоматичному режимі із приблизним змістом: «Вас турбує Укргазбанк….ваша заборгованість становить….терміново погасить борг…» тощо.

Позивач оцінює понесену моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп).

Судове засідання.

Позивач у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання зявився, надав заперечення проти позову та докази в їх обґрунтування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення зявившихся сторін, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотивувальна частина.

Як встановлено ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» за №2121- III від 07.12.200 р., із відповідними змінами та доповненнями, інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг і розголошення якої може завдати матеріальної чи моральної шкоди клієнту, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, : 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи клієнта, ії керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї. Що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Укладаючи вищевказаний договір з повивачем, відповідач взяв на себе важливе зобовязання - не розкривати банківської таємниці, відповідно до вимог наведеної норми закону. Однак, надавши відповідні матеріали (включаючи) даний договір) та відомості про рахунок позивача тощо, третій особі, а саме: ТОВ «Кредит ОСОБА_2». Відповідач не виконав вимог закону щодо поряду розкриття банківської таємниці, чим грубо порушив права позивача.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязань внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо не встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як зазначено у ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Частиною 6 ст. 23 Закону України «Про інформацію» №2657-ХII від 02.10.1992 р., передбачено, що інформація про особу охороняється законом.

Відповідно до частини 3, 4 ст. 277 Цивільного кодексу України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка ії поширила, не доведе протилежного. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Пунктом 15 Постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р., встановлено, що при розгляд і справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Є сукупність таких обставин; а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Зважаючи на це, можна зробити відповідні висновки що:

-відповідачем було доведено до відома третьої особи ТОВ «Кредит ОСОБА_2» - інформацію про позивача;

-поширена відповідачем інформація стосується певної фізичної особи позивача;

-відповідачем була поширена недостовірна інформація, тобто така, яка не відповідає дійсності стосовно наявності боргу;

-поширення даної інформації відповідачем, що порушує особисті немайнові права завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та спричиняє фізичні та психологічні страждання (моральну шкоду).

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім*і та права вимагати вилучення будь якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної коди, завданої збиранням, зберіганням та поширенням такої недостовірної інформації.

Якщо пропустити можливість існування за позивачем перед відповідачем будь-якого боргу за даним договором, суд звертає увагу на той факт, що відповідно до положень ст. ст. 256-257 Цивільного кодексу України, у відповідача строк позовної давності закінчився ще у 2005 р. Таким чином, будь-які вимоги з боку відповідача стосовно цього є безпідставними та незаконними, а отже порушують права позивача.

Як було доказано у процесі судового розгляду справи, позивач, усіма силами та можливими законними шляхами намагався прояснити для себе дану ситуацію та вирішити дане питання, однак, через відсутність будь-якої реакції з боку відповідача, йому це зробити не далося.

В матеріалах справи знаходиться листи на адресу відповідача за вих. №48 від 13.07.2009 р., з проханням надати копію згаданого договору, це свідчить, про бажання позивача зясувати всі обставин по даній справі, вирішити законно та справедливо ситуацію. Однак, до сьогоднішнього дня відповіді на даний лист не поступило.

Суд вважає, що позивачем у судовому засіданні було доведено, що в наслідок майже піврічного психологічного тиску з боку відповідача, у позивача суттєво погіршилось самопочуття і здоровя почало здаватися, про що свідчить надана до суду медична документація.

12 травня 2009 р. позивач пройшов обстеження і відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого Одеської міської лікарні №8, йому було поставлено діагноз: ішемічна хвороба серця. Стабільна стенокардія, дифузний кардіосклероз, цукровий діабет 2-го типи середньої важкості, діабетична ангіопатія сосудів сітчатки.

21 липня 2009 р. позивач звернувся до Державної установи «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова Академії медичних наук України», де йому було призначено стаціонарне лікування у відділі мікрохірургії катаракти з діагнозом: незріла ускладнена катаракта правого ока.

22 липня 2009 р. позивачу було проведено оперативне лікування лівого ока: УЗ-факоемульсифікація з імплантацією ІОЛ та ПЗНК.

30 вересня 2009 р. позивачу було проведено оперативне лікування лівого ока: УЗ- факоемульсифікація з імплантацією ІОЛ та ПЗНК.

Лікування та придбання ліків для позивача коштувало 13670 грн. тринадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 00 коп., копії квитанції долучені до матеріалів справи.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частинами 2, 3, 4 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів; у принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, крім того, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до абзацу першого пункту 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» №4 від 31.03.1995 р., з наступними змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Суд дійшов до висновку, що душевні переживання за своє життя та здоровя, психологічні страждання, фізичні болі у звязку із новими тяжкими хворобами та пережиті операції спричинили негативні наслідки на особисте життя позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8, 32, 92, 129 Конституції України, 10, 11, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК ст. ст. 16, 256-257, ч. ч. 3,4 ст. 277, 526, 611, 615 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» за №2121-III від 07.12.2000 р., ч 6 ст. 23 Закону України «Про інформацію» №2657-ХII від 02.10.1992 р., п. 15 Постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 р. та керуючи ст. ст. 3, 27, 30, 40, 42, 118, 119, 120 Цивільного кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Зобовязати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк» спростовувати недостовірну інформацію щодо заборгованості ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк».

Зобовязати Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбану», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк» припинити будь-який психологічний тиск на ОСОБА_1, а саме: надсилання листів (повідомлень) вимогами чи нагадуваннями про сплату заборгованості за договором №03Т-0000010-К02-OD1, здійснення телефонних дзвінків (у тому числі у автоматичному режимі).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 13670 грн. (тринадцять тисяч шістсот сімдесят гривень 00 коп.) у рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.) у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», у особі Одеського філіалу ВАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 411 грн. 70 коп., понесені позивачем по даній справі.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.С.Турецький

02.11.2010