Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 2-24/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі: головуючого судді Олійника П.В.

при секретарі Панчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача в інтересах ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача 5275 грн. 25 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що її чоловік ОСОБА_2 був травмований автомобілем, яким керував відповідач. Вважає, що діями відповідача їй та її сімї було причинено майнову та моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю та по аналогічних мотивах. Просять позов задоволити.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що ДТП сталося через те, що потерпілий ОСОБА_2, який перебував в нетверезому стані, йшов по дорозі порушуючи правила дорожнього руху. Вважає позов необгрунтованим і просить в задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 показала, що потерпілий ОСОБА_2 був доставлений в

лікарню після ДТП у дуже важкому стані. Його лікування здійснювалося за рахунок потерпілого.

Свідок ОСОБА_5 показала, що потерпілий ОСОБА_2 після ДТП нікого не впізнавав. Зараз він є інвалідом 1 групи. Самостійно він себе не обслуговує.

Свідок ОСОБА_6 показав, що 23.02.2006 р. він разом з потерпілим йшов від автовокзалу по вул.1 Травня. Він йшов по тротуару, а потерпілий ОСОБА_2 вів велосипед по проїзній частині дороги. Як саме сталася ДТП він не бачив, а лише пізніше побачив, що ОСОБА_2 збила машина. Перед ДТП він з потерпілим ОСОБА_2 вживали спиртні напої.

Свідки ОСОБА_7. та ОСОБА_8 показали, що проводили перевірки по факту ДТП. Вини ОСОБА_3 у ДТП не було встановлено. При перевірці було встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 йшов по дорозі, порушуючи Правила дорожнього руху. Ними було винесено постанови про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін і свідків, зясувавши обставини та дослідивши

письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 23 лютого 2006 року о 19 год. в м.Костопіль по вул.1 Травня сталася ДТП з участю пішохода ОСОБА_2 та автомобіля під керуванням ОСОБА_3 В результаті ДТП ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження. По факту даного ДТП працівниками міліції проводилася перевірка, однак, матеріали цієї перевірки відсутні в Костопільському РВ УМВС України в Рівненській області, в

управлінні МВС України в Рівненській області, у відділенні ДАІ з обслуговування

адміністративної території Костопільського району та автомобільно-технічної інспекції при УДАІ МВС України в Рівненській області, в прокуратурі Костопільського району та у Волинському відділенні Львівського науково-дослідного інституту судових медицин. По факту зникнення відмовних матеріалів проводилася службова перевірка, однак, вона позитивних наслідків не дала. В звязку з цим, обставини справи встановлювалися на підставі окремих документів, які були надані суду та показань свідків.

Як зясовано в судовому засіданні, за наслідками перевірки по факту ДТП 23.02.2006 р. було встановлено, що причиною виникнення ДТП стало порушення вимог ПДР ОСОБА_2 В звязку з цим, старшим інспектором ПС Костопільського РВ УМВС ОСОБА_7 З травня 2006 р. було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3

З пояснень сторін та свідків встановлено, що постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 3 травня 2006 р. була скасована прокурором Костопільського району і матеріали по ДТП були направлені для проведення додаткової перевірки. З пояснень свідка ОСОБА_8 встановлено, що він проводив повторну перевірку по факту даного ДТП. За результатами повторної перевірки було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3, яка є аналогічна попередній.

Проаналізувавши висновок № 0104 дослідження спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 від З травня 2006 р. та показання свідків суд приходить до висновку, що вину відповідача у скоєнні ДТП не встановлено. По факту ДТП відповідач ОСОБА_3 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався. Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 дії водія ОСОБА_3 не мають причинного звязку з виникненням та наслідками ДТП, а причиною виникнення ДТП стало порушення вимог ПДР потерпілим ОСОБА_2, який перебуваючи в нетверезому стані йшов по проїжджій частині дороги при наявності прочищених тротуарів, чим порушив вимоги п.п. 4.1, 4.14а, 4.14.г ПДР.

Згідно ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 3 ст. 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. При цьому зазначено, що правила про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т. п.), а не проста необачність.

Згідно висновку № 0104 дослідження спеціаліста-автотехніка ОСОБА_9 причиною виникнення ДТП з технічної точки зору є те. що небезпека для руху водію автомобіля ВАЗ 21011 (відповідачу) виникла на відстані, що є недостатньою для уникнення наїзду на пішохода в даній дорожній обстановці.

Враховуючи, що з боку водія ОСОБА_3 порушень допущено не було, що встановлено органами попереднього слідства, а з боку потерпілого ОСОБА_2 було встановлено порушення п.п. 4.1, 4.14а, 4.14.Г ПДР, які він допустив перебуваючи в стані алкогольного спяніння, то суд вважає, що саме груба необережність потерпілого сприяла виникненню наслідків ДТП.

За таких обставин суд вважає, що підлягає застосуванню ч. З ст. 1193 ЦК України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», згідно яких розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

На підставі наведеного суд наполовину зменшує розмір відшкодування матеріальної шкоди та відмовляє в задоволенні моральної шкоди.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що позов в частині відшкодування моральної шкоди необгрунтований, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ці кошти були витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених судових вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 60, 212 ЦПК України, ст.1187, 1193 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2637 ( дві тисячі шістсот тридцять сім ) грн. 63 коп. у відшкодування витрат на лікування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 26 грн. 37 коп. судового збору та 60 грн. на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскраження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: