Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2010р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я. Д.

суддів Стефанів Н.С., Пнівчук О.В.

секретаря Юрків І.П.

з участю: представників апеллянта ОСОБА_1 ОСОБА_2

та адвоката ОСОБА_3,

апелянта ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

позивача ОСОБА_6 та її представника - адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_9 державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2004 року, заповіту від 03.01.2003 року, визнання права власності на будинковолодіння та на земельну ділянку - за апеляційними скаргами ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2009 року , -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулися в суд з позовом до відповідачів про визнання недійсним заповіту, складеного 03.01.2003 року ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11, та свідоцтва, виданого ОСОБА_9 державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року, поновлення ОСОБА_8 строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_10 та визнання за нею права власності на 1/6 частину, а за ОСОБА_6 на 5/6 частин будинку №148 по вул. Незалежності в с. Угринів

_______________________________________________________________________

Справа №22-ц-1875/2009р. Головуючий у 1 інстанції - Дузінкевич І.М.

Справа №22-ц-93/2010р.

Категорія 5 Суддя - доповідач - Горблянський Я.Д.

Тисменицького району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

У лютому 2009 року ОСОБА_6 уточнила позовні вимоги та просила визнати

недійсним свідоцтво, видане ОСОБА_9 державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року, визнати за нею право власності на будинок №148 по вул. Незалежності в с. Угринів Тисменицького району в порядку спадкування за законом після смерті матері

ОСОБА_10, та визнання за нею права власності на земельні ділянки загальною площею 0,3062 га, що належали покійній ОСОБА_10

Рішенням Тисменицького районного суду від 31.03.2009 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_9 державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року в користь ОСОБА_11, та зареєстроване в реєстрі за №3-2479.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на будинковолодіння № 148 вартістю 32746 грн. по вул. Незалежності в с. Угринів Тисменицького району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, та право власності на земельні ділянки загальною площею 0,3062 га, що належали ОСОБА_10 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29.12.1997 року Угринівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за №13-37-2/704 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10

В позові ОСОБА_8 про визнання недійсним заповіту від.03.01.2003 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2004 року, видане ОСОБА_11, поновлення строку для прийняття спадщини, визнання права власності на ? частину будинковолодіння та на ? частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом після смерті матері відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, до якої приєдналися ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а ОСОБА_4 теж від свого імені подав апеляційну скаргу. Апелянти в своїх апеляційних скаргах посилаються на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Задовольняючи позов ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину по заповіту, виданого 22.09.2004 року ОСОБА_11М після смерті матері з мотивів пропуску останнім строку на прийняття спадщини, суд водночас відмовляє ОСОБА_8 в задоволенні їй такої ж вимоги, тим самим підтвердивши чинність такого свідоцтва. Щодо права на спадщину ОСОБА_11, то суд у рішенні зазначає що ОСОБА_11 не прийняв спадщину у встановлений законом шестимісячний строк з моменту її відкриття, так як з померлою спільно не проживав. Однак зібрані докази спростовують дану позицію. ОСОБА_10 03.01.2003 року виявила свою волю щодо розпорядження майном і склала заповіт на сина, про складення якого позивачі знали і не оспорювали. Суд посилається і на те, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_10 слід вважати її останнє місце проживання, тобто місце проживання позивачки ОСОБА_6,оскільки та на час смерті проживала у дочки, що є неправильним і спотворює дочірній обовязок її перед матірю. Їхні будинки знаходяться рядом і обовязок дочки допомагати матері. До дня смерті померла ОСОБА_10 була дієздатною, свідомо орієнтувалася в часі, розпоряджалася своїм майном, обробляла город та здавала будинок в найом. Опікувався житловим будинком і ОСОБА_11, ремонтував та обробляв земельну ділянку, спільно з нею проживав, про що свідчать надані суду докази. Відповідно до ст.1268 ЦК України ОСОБА_11 прийняв спадок після смерті матері як спадкоємець по заповіту, про що до нотаріальної контори подав заяву. Спадкоємці по закону в даному випадку не отримали право на спадкування після смерті спадкодавця. Суд у рішенні також зазначив що спадкоємцями по закону першої черги після смерті ОСОБА_10 є ОСОБА_6 та ОСОБА_8, і що інших спадкоємців немає, цим самим виключив із числа спадкоємців першої черги ОСОБА_11 Судом не враховано і те, що позивачі, претендуючи на спадщину, повинні були протягом шести місяців з часу відкриття спадщини подати заяву до нотаріальної контори. При пропуску даного строку вони повинні були звернутися до суду про надання додаткового строку на прийняття спадщини, а не про визнання за ними права власності на спадкове майно відповідно до ст.1272 ЦК України. Не обгрунтованим є і висновок що строк позовної давності позивачці ОСОБА_6 слід обчислювати з червня 2008 року, оскільки вона знала про видачу свідоцтва ОСОБА_11, та що вони опікуються будинком і земельною ділянкою. Суд також перекрутив їхні покази дані в судовому засіданні що вони станом на 2000 рік підтвердили своє проживання в с. Павлівка.

Врахувавши вище наведені доводи просять рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши сторони, оцінивши зібрані докази колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Колегією суддів встановлено що згідно заповіту від 03.01.2003 року (а.с.54) ОСОБА_10 , яка померла 20.01.2004 року(а.с.53), все своє майно заповіла синові ОСОБА_11

Як вбачається із спадкової справи №611, ОСОБА_11 22.09.2004 року (а.с.52) подав до ОСОБА_9 державної нотаріальної контори заяву про прийняття та видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій вказує що спадкове майно складається з житлового будинку та господарських будівель і споруд, які знаходяться в с.Угринів вул. Незалежності №148 Тисменицького району. На підставі цієї заяви та наданих ним документів, ОСОБА_11 ОСОБА_9 державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом(а.с.58)., згідно якого дане спадкове майно складається з житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнаючи недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22.09.2004 року ОСОБА_11, суд першої інстанції зіслався на те, що він пропустив шестимісячний строк, передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України для подачі заяви про прийняття спадщини, а оскільки покійна на день смерті проживала з дочкою ОСОБА_6, тому дочка ОСОБА_6 відповідно до вимого ч.3 ст.1268 ЦК України фактично прийняла спадщину і є спадкоємцем всього спадкового майна після смерті матері ОСОБА_10

Колегія суддів вважає що до такого висновку суд першої інстанції прийшов без врахування зібраних доказів та дійсних обставин справи.

В судовому засіданні встановлено що у спірному будинку разом із спадкодавцем ОСОБА_10 був зареєстрований спадкоємець ОСОБА_11, який як до смерті матері, так і після її смерті, періодично проживав у ньому, проводив ремонт та здавав в оренду, оплачував комунальні послуги, про що не заперечують і сторони.

Виконуючи волевиявлення матері, після її смерті, відповідно до чинного законодавства, ОСОБА_11 оформив право власності на вказане спадкове майно та розпоряджався ним до своєї смерті. Жодних претензій на будинковолодіння позивачами за життя ОСОБА_11, який помер 20.01.2008 року, не ставилося.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, ОСОБА_10 проживала періодично як у своєму будинку разом з сином ОСОБА_11, так і у дочки ОСОБА_6, у будинку якої і померла. Земельною ділянкою розміром 0,2074 га, яка примикає до будинковолодіння ОСОБА_6 по. вул. Незалежності,47 в с. Угринів, за життя ОСОБА_10, та після її смерті користувалася і користується позивач ОСОБА_6, тобто фактично після смерті матері вона вступила у володіння цією земельною ділянкою, а її покійний брат з часу відкриття спадщини і до дня своєї смерті не претендував на спірну земельну ділянку та не оформив право власності на неї. Даний факт в судовому засіданні не заперечували і сторони по справі.

Тому колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_6 в частині визнання за нею права власності на 0,2074 га спірної земельної ділянки.

Оскільки колегія суддів не знаходить передбачених ст.1301 ЦК України підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2004 року, видане ОСОБА_11, то дане рішення в цій частині підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Колегія суддів вважає що рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_8 ухвалено з дотриманням чинного законодавства на підставі зібраних доказів, з чим та погодилася і рішення не оскаржувала.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 31 березня 2009 року в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане ОСОБА_9 державною нотаріальною конторою 22.09.2004 року в користь ОСОБА_12 та зареєстроване в реєстрі за №3-2479, рішення в частині визнання за ОСОБА_6 право власності на будинковолодіння №148 вартістю 32746 грн. по вул. Незалежності в с. Угринів Тисменицького району в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10, та визнання за нею права власності на земельні ділянки загальною площею 0,3062 га, що належали ОСОБА_10 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29.12.1997 року Угринівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі за №13-37-2/704 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_10 скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на частину земельної ділянки розміром 0,2074 га що належали ОСОБА_10 згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого 29.12.1997 року Угринівською сільською радою та зареєстрованого в реєстрі №13-37-2/74.

В решті позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення в частині відмови в позові ОСОБА_8 залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Судді: Горблянський Я.Д.

ОСОБА_13

ОСОБА_14