Справа №22-ц-4074/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.,

Суддів - Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Сумської області на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» про визнання дійсним договору та визнання права власності на земельну ділянку, -

встановила:

У лютому 2008 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ВАТ «Інтернафтогазбуд» (далі-ВАТ, Товариство) про визнання дійсним договору від 20 листопада 2003 року з додатком № 1 до договору від 20 листопада 2003 року та про визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 010110001 за адресою: м.Суми, вул.Бузкова, 1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі вищезгаданого додатку до договору Товариство передало йому у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, вартістю 20833 грн. 33 коп., що належить ВАТ на підставі державного акту про право приватної власності на землю серія СМ № 099487 від 27 січня 2005 року. Право власності на згадану земельну ділянку у нього виникло з моменту підписання 04 травня 2006 року акту приймання- передачі. Між учасниками цієї угоди відбулась домовленість щодо усіх істотних умов, проте відповідач ухилився від нотаріального посвідчення вищезгаданого договору з додатком № 1.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 серпня 2008 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дійсним договір від 20 листопада 2003 року з додатком № 1 між відкритим акціонерним товариством «Інтернафтогазбуд» та ОСОБА_2 на придбання земельної ділянки площею 0, 1000 га за адресою м.Суми, вул. Бузкова, 1.

Визнано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку 0, 1000 га за адресою м.Суми, вул. Бузкова, 1.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Сумської області фактично посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Заступник прокурора області доводить, що відповідно до закону договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації. Положення ч.2 ст.220 ЦК України, які застосував суд першої інстанції, вирішуючи спір, не застосовуються щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків сторін.

Перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що

апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суду першої інстанції виходив з того, що 20 листопада 2003 року між ВАТ, та ОСОБА_2 було укладено договір з додатком № 1 до договору, за умовами якого, ВАТ продало належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,1000 га в м.Суми, вул. Бузкова, 1, ОСОБА_2, за ціною 20833,33 грн. без урахування податку на додану вартість. Названа земельна ділянка передана ОСОБА_2 згідно з актом приймання-передачі від 04 травня 2006 року.

Сторони визнавали, що ВАТ ухиляється від нотаріального посвідчення вищезгаданого договору купівлі-продажу земельної ділянки. Пославшись на положення ч.2 ст.116, ч.2 ст. 15 > ЗК України, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Так, як убачається з фотокопії державного акта про право власності на земельну ділянку від 27 січня 2005 року ВАТ є власником земельної ділянки площею 0,1000 га в м.Суми, вул. Бузкова, 1.

20 листопада 2003 року між Товариством та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вищезгаданої земельної ділянки за ціною 20833,33 грн. без ПДВ, в якому зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить з моменту підписання акту приймання-передачі земельної ділянки, що був підписаний сторонами 04 травня 2006 року.

Названий договір нотаріально не посвідчувався, його державна реєстрація не проводилась.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договоре не вимагається.

Згідно з вимогами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Виходячи з цих положень закону, норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Положення ч.2 ст. 116, ч.2 ст. 158 ЗК України на правовідносини між сторонами не поширюються.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки ухвалено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з позивача на користь держави 129 грн. 25 коп. судового збору за вимогами майнового та немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307, п.4 ч.І ст.309, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Сумської області задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 21 серпня 2008 року.

Відмовити в позові ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» про визнання дійсним договору та визнання права власності на земельну ділянку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 129 грн. 25 коп.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: