Дзержинський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

Справа № 2-7263/2010 рік

„16 листопада 2010 року

Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Лазюка С.В.

при секретарі Трегубовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань приміщення суду в м.Харкові цивільну справу:

за позовом (від 18.06.2010р.) третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради, КП „ОСОБА_5 міське БТІ про відновлення порушеного права на володіння та користування входом та загальними приміщеннями комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, звільнення займаного ОСОБА_4 приміщення комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, приведення ОСОБА_2 у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, визнання права власності на 34/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) літ.„В-1 в м.Харкові та компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень,

за позовом (від 12.10.2010р.) третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ДОНСКОВА ОСОБА_2 Юрійовича, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_1 Сергіївна, Харківська міська рада про відновлення порушеного права, приведення ОСОБА_2 у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові,

та за позовом (від 12.10.2010р.) третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви до ДОНСКОВА ОСОБА_2 Юрійовича, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_1 Сергіївна, ОСОБА_5 міська рада про відновлення порушеного права, приведення у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 03.01.2006р. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення літ.В-1, загальною площею 82,1 кв.м., яке розташоване на першому поверху будинку № 7 за адресою: Бурсацький узвіз 7, кв.10 у м.Харкові, яке складається з 66/100 частини квартир № 10 самовільно переобладнаної в нежитлове приміщення першого поверху будівлі літ.В-1 №№ 10-1-:-10-10, площею 56 кв.м. та підвального приміщення в будівлі літ.В-1 №№ 10-1-:-10-2 площею 26,1 кв.м. з додатковим окремим входом, визнати за ним право власності на гараж розташований за адресою: м.Харків, Бурсацький узвіз 7/14, загальною площею 24,3 кв.м.

Ухвалою суду від 17.02.2010р. позов був розєднаний на справи окремого провадження за предметом цивільних прав, тобто гараж та нежитлове приміщення.

Щодо вимоги про визнання права власності на нежитлові приміщенні в будівлі літ.В-1 від позивача ОСОБА_2 надійшла заява від 16.11.2010р. про залишення його позову без розгляду, яка була оголошена та підтримана в судовому засіданні особисто ОСОБА_2 та судом була задоволена, позов ОСОБА_2 про визнання права власності на обєкт самочинного будівництва залишений без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Після змін та уточнень суд розглядає остаточні вимоги інших учасників процесу такі:

1.Позов від 18.06.2010р. третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради, КП „Харківське міське БТІ про відновлення порушеного права на володіння та користування входом та загальними приміщеннями комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, звільнення займаного ОСОБА_4 приміщення комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, приведення ОСОБА_2 у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, визнання права власності на 34/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) літ.„В-1 в м.Харкові та компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

2.Позов від 12.10.2010р. третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_1, Харківська міська рада про відновлення порушеного права, приведення ОСОБА_2 у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові.

3.Позов від 12.10.2010р. третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_5 міська рада про відновлення порушеного права, приведення у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що постійно проживає та є зареєстрованою в комунальній квартирі № 10 в житловому будинку № 7/14 по Бурсацькому узвозу в м.Харкові. Крім того, з вересня 2008 року вона є основним наймачем житлового приміщення. В 2005 році ОСОБА_2, скориставшись відсутністю сімї ОСОБА_1 у помешканні в звязку з відпочинком у с.Старий Салтів, самовільно заклав вхід до спільних приміщень та входу комунальної квартири із кімнати сімї ОСОБА_1, а в подальшому самовільно перебудував приміщення квартири у магазин. Здійснюючи захват та незаконну перебудову комунальної квартири ОСОБА_2 діяв зухвало, з використанням фізичної сили найманої охорони. Незаконними діями спричинив страждання родині ОСОБА_1, створивши тяжкі умови проживання. Від завданих моральних страждань на протязі трьох років померли мати і батько ОСОБА_1 Тому остання оцінює в якості належної суму компенсації завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень. Незаконно вилучене у ОСОБА_1 та перебудоване приміщення було відчужено спочатку на користь ОСОБА_7, а в подальшому на користь ОСОБА_4, яка і володіє приміщенням на теперішній час. ОСОБА_1 вважає, що приміщення, яке незаконно вибуло з її володіння, має бути витребувано у набувача ОСОБА_4 та приведено у попередній стан винною особою ОСОБА_2 В звязку з незаконною перебудовою ОСОБА_2 приміщення комунальної квартири та невизначеністю статусу 34/100 частини комунальної квартири КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» відмовило у оформленні технічного паспорту на житлове приміщення для приватизації, а Харківська міська рада в особі Управління комунального майна та приватизації відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності в порядку приватизації. Тому остання просить суд визнати її право власності на 34/100 частину комунальної квартири та зобовязати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати реєстрацію нежитлових приміщень за вказаною адресою за ОСОБА_4, відновити реєстрацію житлового приміщення комунальної квартири № 10 та зареєструвати право власності ОСОБА_8 на 34/100 частини комунальної квартири.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, який діє також у якості представника своєї дружини ОСОБА_10, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, зазначивши що придбав частину приміщення комунальної квартири в 2003 році вже з відокремленим входом.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_11 заперечувала проти вимог ОСОБА_1 щодо визнання права власності на 34/100 частину приміщення комунальної та його реєстрації КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації». Проти задоволення решти позовних вимог не заперечувала. Заперечуючи проти визнання права власності ОСОБА_1 на житлове приміщення посилалась на фактичну відсутність житлового приміщення згідно технічного паспорту 2003 року.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 заперечувала проти позовних вимог щодо звільнення ОСОБА_4 займаних нею приміщень комунальної квартири та скасування реєстрації нежитлових приміщень за вказаною адресою за ОСОБА_13. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що є добросовісним набувачем, не несе відповідальності за незаконні дії ОСОБА_2, про які їй під час придбання приміщення відомо не було. Разом з тим представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 заявила про свою згоду на переобладнання приміщення з метою відкриття доступу до комунальної квартири, де мешкає ОСОБА_1 Проти решти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала.

Представник третіх осіб ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_14 проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував та підтримав позовні вимоги ОСОБА_6, Свято-Покровського монастиря, просив суд зобовязати ОСОБА_2 за власний рахунок привести у попередній стан комунальну квартиру №10 відповідно до технічного паспорту, що існував до реконструкції, тобто станом на 12.09.2003 року момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням незаконними діями ОСОБА_2 обовязків добросусідських відносин згідно ст.103 Земельного кодексу України.

Представник ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря, посилаючись на те, що вказаними третіми особами не надано доказів фактів порушення ОСОБА_2 їхніх субєктивних прав.

ОСОБА_2, який діє також в якості представника своєї дружини ОСОБА_3, та представник третьої особи ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 підтримали заперечення представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_9 та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви.

Представник ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_11 не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви.

Представник КП «ОСОБА_5 міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_15 в суд не зявився, направив суду заяву про розгляд справи без його участі.

Зясувавши обставини справи та дослідив надані сторонами докази, вислухавши представників сторін та третіх осіб суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 а також про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_16 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви.

Судовим розглядом встановлено.

У вересні 2003 року ОСОБА_2 придбав у гр.ОСОБА_17 66/100 частини комунальної квартири № 10 з відповідною частиною місць загального користування будинку № 7 по Бурсацькому узвозу в м.Харкові. В цілому квартира складалась з трьох кімнат, житловою площею 32,5 кв.м., загальною площею 58,8 кв.м.

ОСОБА_1 мешкає в комунальній квартирі № 10 по Бурсацькому узвозу, 7 м.Харкова в якості члена сімї наймача, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м.Харкові ради № 132/28 від 07.08.2003р.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м.Харкові ради № 322/4 від 09.09.2008р. змінені умови договору житлового найму та ОСОБА_18 визнана наймачем однієї кімнати житловою площею 11,1 кв.м. у комунальній квартирі № 10 по Бурсацькому узвозу, 7 в м.Харкові.

В січні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом про визнання за ним права власності, зокрема, на самовільно перебудовані приміщення придбаної квартири. В позові зазначалось, що скарг від мешканців будинку з приводу самовільної перебудови не поступало. Сусіди ОСОБА_2 в комунальній квартирі ОСОБА_19 та ОСОБА_1 до участі у справі не залучались. Рішенням суду від 20 січня 2006 року позовні вимоги були задоволені, рішення суду набрало чинності. В лютому 2007 року ОСОБА_2 подарував зареєстровані за ним на підставі зазначеного судового рішення нежитлові приміщенні колишньої комунальної квартири ОСОБА_3 В якості адреси приміщень зазначено будинок № 7/14 по Бурсацькому узвозу в м.Харкові.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2008 року судове рішення від 20 січня 2006 року було скасоване, справа направлена на новий розгляд в іншому складі суду. Рішення щодо повороту виконання скасованого рішення по справі відповідно до ст.380 ЦПК України апеляційним судом не приймалось.

При новому розгляді справи ухвалою суду від 16.11.2010р. на підставі заяви позивача ОСОБА_2 його позов залишений без розгляду в порядку п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Відповідно до ст.380 ЦПК України цією ухвалою допущено поворот виконання скасованого рішення суду від 20.01.2006р., чим зобовязано ОСОБА_2 привести самочинно переобладнане приміщення у попередній стан на 12.09.2003 року момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1.

Тому, позовні вимоги до ОСОБА_2 про приведення приміщення у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, розвязанню у цьому рішенні не підлягають, оскільки ухвалою суду від 16.11.2010р. вони вирішені в порядку повороту виконання скасованого рішення суду від 20.01.2006р., передбаченого ст.380 ЦПК України.

Під час судового розгляду справи в квітні 2009 року нежитлові приміщення колишньої комунальної квартири № 10 в зазначеному будинку були відчужені ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2009р. на користь ОСОБА_4

Як вбачається із досліджених судом заяви ОСОБА_19 до Дзержинського районного суду м.Харкова від 12 жовтня 2005 року та листа Інспекції ДАБК від 26 квітня 2007 року в дійсності сусіди ОСОБА_2 по комунальній квартирі № 10 скаржились до різних інстанцій на незаконні перебудови, які здійснювались ОСОБА_2

Як свідчать матеріали справи власником нежитлових приміщень колишньої комунальної квартири № 10 є ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу. Зазначений договір купівлі-продажу учасниками процесу не оспорюється. Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_12 в судовому засіданні заявила про свою згоду на переобладнання нежитлових приміщень з метою відкриття вільного доступу до комунальної квартири, де мешкає ОСОБА_1 за власний рахунок.

Але суд зазначає, що приведення приміщення у попередній стан повинно відбуватись за рахунок особи, яка зробила це самочинне переобладнання, як підстава для існування цивільно-правової відповідальності наявність винних дій особи, тобто ОСОБА_2 А ОСОБА_4 повинна тільки забезпечити доступ до цих приміщень, та не чинити перешкод у здійсненні робіт по приведенню приміщення у попередній стан, з метою відновлення порушених житлових прав ОСОБА_1 та відкриття вільного доступу ОСОБА_1 до свого житлового приміщення та місць загального користування.

Також слід зазначити, що в свою чергу ОСОБА_4 має право на предявлення позову до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу придбаного нежитлового приміщення від 01.04.2009р. та відшкодування спричинених збитків.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Згідно п.11 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на частину комунальної квартири в порядку приватизації слід зазначити таке. Орган приватизації відмовив ОСОБА_1 у приватизації до зясування статусу приміщення, який змінився, змінилось і саме приміщення, перестало бути житловим у звязку із самочинним переобладнанням та самозахватом частини площі місць загального користування квартири, здійсненим ОСОБА_2 Суд погоджується з такою відмовою органа приватизації і вважає її правомірною, оскільки не існувало того обєкту цивільних прав, обєкту нерухомості житлової площі, на яку в порядку приватизації може виникнути право власності ОСОБА_18, а тому немає предмету цивільного обороту. В судовому засіданні представник ОСОБА_5 міської ради ОСОБА_11 пояснила, що після відновлення первісного стану житлового приміщення, можливо буде у встановленому законом порядку розглянути питання щодо приватизації цієї житлової площі.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення 100 000 гривень в рахунок компенсації моральної шкоди, суд знаходить можливим задовольнити їх частково.

У відповідності з п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Чинним законодавством, а саме ч.3 ст.386 ЦК України, передбачено право власника майна, права якого порушено, на відшкодування моральної шкоди. Діями ОСОБА_2, направленими не незаконне припинення володіння ОСОБА_1 приміщеннями комунальної квартири, ускладнення захисту її порушеного права шляхом свідомо незаконного відчуження самовільно перебудованого приміщення спричинено моральні страждання останній. Так, в результаті вчинених перешкод в користуванні допоміжними приміщеннями комунальної квартири істотно ускладнились умови її проживання. Житлове приміщення залишилось без опалювання. ОСОБА_1 змушена на протязі декількох років звертатись до різних інстанцій для захисту своїх прав. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. ОСОБА_1 не надала суду будь-яких доказів, які б підтверджували причинний зв'язок між смертю ОСОБА_19, а також ОСОБА_20 з діями або бездіяльністю ОСОБА_2 За викладених обставин в рахунок компенсації завданої моральної шкоди у звязку з порушеними житловими правами ОСОБА_18 суд визначає та підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 гривень.

Щодо позовних вимог третіх осіб ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.: 10, 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених фізичними та юридичними особами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Позовні вимоги третіх осіб ОСОБА_6 та Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви до відповідачів про приведення приміщення у попередній стан відповідно до технічного паспорту, що існував до самовільної реконструкції, станом на 12.09.2003р. момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові, суд зазначає, що ухвалою суду від 16.11.2010р. вони вирішені в порядку повороту виконання скасованого рішення суду від 20.01.2006р., передбаченого ст.380 ЦПК України. Зобовязано ОСОБА_2 привести самочинно переобладнане приміщення у попередній стан на 12.09.2003 року момент купівлі ОСОБА_2 66/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1.

Але, ОСОБА_6 та Свято-Покровський монастир ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви не були залучені до участі у розгляді справи на час постановлення судом рішення 20.01.2006р., тому їх вимоги підлягають розгляду в цьому рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Треті особи ОСОБА_16 та Свято-Покровський монастир ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви не надали суду доказів насамперед існування, а також порушення їх особистих прав, свобод чи інтересів діями ОСОБА_2 щодо перебудови комунальної квартири № 10, оскільки їх частина приміщення знаходиться у іншій частині будівлі, та не повязана місцями загального користування із спірними приміщеннями. Інші обставини в позовах не мотивовані, в чому полягає порушення принципу добросусідніх відносин в судовому розгляді не доведено.

За таких обставин, керуючись ст.ст.: 10, 15, 60, 61, 209, 212, 217 ЦПК України, ст.ст.: 16, 23 ЦК України, ст.ст.: 8,11 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради, КП „ОСОБА_5 міське БТІ про відновлення порушеного права на володіння та користування входом та загальними приміщеннями комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові визнання права власності на 34/100 частини комунальної квартири № 10 в будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) літ.„В-1 в м.Харкові та компенсації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно завданої моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 поновити порушене право ОСОБА_1 на володіння та користування місцями загального користування комунальної квартири № 10 будинку № 7 (7/14) по вул.Бурсацький узвіз (вул.Клочківська 14/7) в м.Харкові шляхом надання вільного доступу до вказаних місць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (пять тисяч) гривень в рахунок компенсації завданої моральної шкоди порушенням житлових прав.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_21 - відмовити.

В задоволенні позовних вимог Свято-Покровського монастиря ОСОБА_5 єпархії Української Православної Церкви - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено та надруковане власноручно суддею Лазюк С.В. у нарадчій кімнаті.

Головуючий: суддя С.В.Лазюк