Справа № 2-337/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2010 року Соломянський районний суд м. Києва

у складі : головуючого судді Коробенко С.В.

при секретарі Маршалюк К.О., Бусленко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні права щодо розпорядження квартирою,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з первісним позовом до Відповідачів і просили визначити порядок користування належним їм на праві спільної власності будинком №23 по вул.Кондукторській, 23 в м.Києві.

В подальшому Позивачі змінили свої позовні вимоги і просили суд зобов'язати Відповідачів не чинити їм перешкоди у здійсненні ними права користування будинком № 23 по вул. Кондукторській в м.Києві та вселення.

Позивачі пояснили, що домоволодіння № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві є їх з Відповідачами спільною частковою власністю.

ОСОБА_1 є власником 2/7 частин домоволодіння № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві згідно договору дарування від 26.10.1980 року, посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого з реєстрі № 5 ДН-12312. А ОСОБА_2 має у власності 1/7 частину зазначеного домоволодіння, що посвідчується договором дарування від 27.06.1998р., посвідченого Першою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №ДН-7387.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 володіють на праві власності по 1/7 частині домоволодіння № 23 по вул. Кондукторьській в м. Києві кожен.

Позивачі стверджують, що Відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні власністю, а саме не впускають в будинок, не дають ключів до вхідних дверей.

Рішенням Солом'янського районного суду від 23.04.2008р. Відповідачів вже було зобов'язано не чинити перешкоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у користуванні їх частинами у власності, проте, як вказують Позивачі, виконавче провадження по зазначеному рішенню було закрите виконавцем без фактичного його виконання. Подальше оскарження дій державного виконавця позитивного результату не дало, а тому Позивачі вдруге змушені звернутись до суду з аналогічними вимогами.

У судовому засіданні Позивачі позов підтримали, просили суд його задовольнити. Уточнили, що Відповідач ОСОБА_6 насправді у спірному будинку не проживає, та фактів учинення ним перешкод Позивачам у вселенні чи користуванні будинком не було.

Відповідач ОСОБА_6 через канцелярію суду подав клопотання про слухання справи у його відсутність, проти позовних вимог не заперечував.

Від Відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшло клопотання про перенесення справи на інший день у зв'язку з оздоровленням її неповнолітніх дітей. Інші Відповідачі, хоча і були повідомлені про слухання справи, з невідомих причин до суду не з'явились.

При вирішенні питання про поважність неявки у судове засідання ОСОБА_3 суд керується наступним.

В матеріалах справи наявні аналогічні заяви про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 від 09.12.09р., ОСОБА_4 від 03.02.2010р., ОСОБА_5 від 11.03.2010р., ОСОБА_5 від 21.04.2010р. Жодного разу Відповідачі не підтвердили поважність причин неявок у судові засідання.

Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць.

Справа перебуває в провадженні суду з липня 2009 року, а з грудня 2009 року суд не має можливості розглянути справу по суті.

Неявка Відповідачів у судові засідання протягом шести місяців поспіль без належного обґрунтування поважності її причин, на думку суду, свідчить про свідоме затягування розгляду справи, що є порушенням ч.3 ст.27 ЦПК України, згідно якої особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Суд звертає увагу на те, що позиція Відповідачів з приводу суті позовних вимог була висловлена ними під час судових засідань 16.10.2009р. та 13.11.2009р., у яких вони наполягали на тому, що право власності Позивачів на частку у домоволодінні хоч і визнають, проте не бажають, щоб вони проживали у будинку, оскільки він є замалий для проживання в ньому такої кількості людей.

За таких обставин суд вважає можливим закінчувати розгляд справи у відсутність Відповідачів на підставі наявних матеріалів справи.

Заслухавши пояснення Позивачів, Відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що право власності на приватний будинок № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві зареєстрований у частках за:

- ОСОБА_2 1/7 частина будинку (Договір дарування, посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою 27.06.1980 року);

- ОСОБА_1 2/7 частини будинку (Договір дарування від 26.10.1980 року, посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою);

- ОСОБА_6 1/7 частина будинку (Договір дарування, посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою 06.08.1954 року);

- ОСОБА_7 - 3/7 частин будинку (Свідоцтво про право на спадщину за законом посвідчене 13.10.2003 року Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою). Встановлено, що ОСОБА_7 02.08.2007 року померла, спадкоємцями першої черги після якої є Відповідачі по справі ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Встановлено, що Позивачам чиняться перешкоди у користуванні будинком Відповідачами по справі ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які дані обставини у судовому засіданні визнали.

Випадків учинення перешкод Позивачам у здійсненні ними права власності щодо будинку з боку ОСОБА_6 не встановлено.

Відповідно до ст. 382 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати своє помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 317, 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб, із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно ст.386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Враховуючи викладене вище, норми чинного законодавства та той факт, що Позивачі є співвласниками будинку по вул. Кондукторській № 23 в м. Києві, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог до Відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, та про відмову у задоволенні вимог до ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з Відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 сума державного мита в розмірі 51 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 317, 319, 321, 356, 382, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11, 57, 60, 88, 154, 209, 213, 214, 215 ЩІК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні 2/7 частинами в будинку № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві.

Вселити ОСОБА_1 в будинок № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві.

Зобов'язати ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні 1/7 частиною будинку № 23 по вул. Кондукторській в м.Києві.

Вселити ОСОБА_2 в будинок № 23 по вул. Кондукторській в м. Києві.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 51 гривню державного мита та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви протягом десяти днів з дня проголошення рішення або протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: