Справа № 2-4534/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2010 року Рівненський міський суд

в особі головуючого

судді Кухарця В.М.

при секретарі Дадичиній Н.О.

з участю позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (далі - "ПриватБанк"), ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник співвідповідача - "ПриватБанк" в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що при укладенні банком зі співвідповідачем ОСОБА_3 оспорюваного ОСОБА_1 правочину кредитного договору №КОНРАЕ0000005б від 19 червня 2007 року, ОСОБА_3, як один із подружжя, (чоловік позивачки) діяв за згодою своєї дружини, яка була присутня в приміщенні банку під час укладення як кредитного договору, так і договору застави транспортного засобу, під який надавався кредит в розмірі 14 228,3 долара СІЛА. Вказав, що в силу ч.З ст.65 СК України, в даному випадку не вимагалася саме письмова згода другого з подружжя на укладення кредитного договору.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що укладаючи оспорюваний його дружиною кредитний договір, діяв без її згоди, а кредитні кошти використав не за цільовим призначенням, вклавши їх у власну будівельну справу, про що дружина також не знала. Що стосується зареєстрованого за ним 19 червня 2007 року Рівненським МРЕВ ДАІ автомобіля марки СІТКОЕИ ВЕКЬШСО, державний номерний знак НОМЕР_1, то цей транспортний засіб був придбаний за спільні заощаджені кошти їх родини й використовується в інтересах сім4 ї.

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги підтримала й з підстав, наведених нею у позовній заяві, просить позов задовольнити, визнавши кредитний договір №КОНРАЕ0000005б від 19.06.2007 р. й додаткову угоду №КОНРАЕ00000056/1 до нього недійсними. Просить застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши сторін кредитного договору повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2 0 07 року між ЗАТ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір МЮНРАЕ00000056 та додаткову угоду №КОНРАЕ00000056/1 до нього. Кошти надавалися банком ОСОБА_3 на придбання транспортного засобу -бувшого в користуванні легкового автомобіля марки СІТКОЕИ ВЕКЬШС-О, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2. Загальна сума позики - 14 228,3 долара США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором "ПриватБанк" і ОСОБА_3 19.06.2007 р. уклали договір застави рухомого майна №КОНРАЕ00000056, згідно якого співвідповідач надав у заставу зазначений вище автомобіль. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 06.05.2009 р. у нього перед банком утворилася заборгованість в розмірі 8366,32 долари США.

Наведені обставини учасниками цивільного процесу не оспорюються, однак, як стверджує позивач, про укладені її чоловіком правочини їй стало відомо лише 14 січня 2 010 року, коли на домашню адресу їх сім'ї - АДРЕСА_1, надійшло повідомлення №92/91 від 14.01.2010 р. від "ПриватБанк" про наявність у позичальника ОСОБА_3 заборгованості перед банком в розмірі 1128,17 доларів США (станом на 14.01.2010 р.). Вказує, що ОСОБА_3, не поставивши її до відома, що бере кредит в сумі 14228,3 доларів США на період до 18.06.2012 р. нібито для придбання автомобіля, поставив їх сім'ю у скрутне матеріальне становище, чим порушив її право, як подружжя, за взаємною згодою розпоряджатися майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як і її чоловік, стверджує, що транспортний засіб був придбаний за спільні заощаджені кошти їх родини, а не за кредитні кошти банку.

Проте, з таким твердженням позивачки суд погодитися не може та вважає встановленою відсутність факту, яким обґрунтовувалися її вимоги, а саме - що ОСОБА_1 не було відомо про укладений її чоловіком оспорюваний правочин.

Так, відповідно до ч.ч.І, 2, 4 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Зі змісту абзацу 2 ч.І ст.31 ЦК України й змісту оспорюваного правочину вбачається, що укладений ОСОБА_3 з "ПриватБанк" кредитний договір №КОНРАЕ00000056 від 19 червня 2 007 року виходить за межі дрібного побутового.

Разом з тим, одержане ОСОБА_3 за договором майно - легковий автомобіль марки СІТКОЕИ ВЕВ.ЬШС-0, 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, було використане в інтересах сім'ї Лукач, оскільки транспортний засіб був зареєстрований співвідповідачем в органах МРЕВ ДАІ 19 червня 2 007 року (саме в день отримання кредиту) , використувався ним протягом 2007 - 2010 років й на даний час використовується, про що його дружині було достовірно відомо.

Пояснення співвідповідача ОСОБА_3 про нецільове використання кредитних коштів, а також пояснення сторін по справі - подружжя Лукач про те, що автомобіль був придбаний за спільні заощаджені кошти їх родини суд оцінює критично, оскільки ці пояснення не є джерелом доказів в контексті ч.2 ст.57 та ст.62 ЦПК України, згідно яких джерелом доказів є пояснення сторін, допитаних за їх згодою як свідків про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Таким чином, договір, укладений одним із подружжя (в даному випадку - ОСОБА_3Я.) в інтересах сім'ї, створив обов'язки для другого з подружжя - позивачки ОСОБА_1 нести спільно з чоловіком витрати на погашення заборгованості перед банком за отриманий кредит на придбання автомобіля.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити, за безпідставністю позовних вимог, в задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 2 94 Цивільного процесуального Кодексу, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення цього рішення; апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Головуючий: