Справа №22-ц-4756 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

07 грудня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Гагіна М.В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету7 Великочернеччинської міської ради, треті особи - Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», Територіальна інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області, Сумська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_3, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування;

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем та факту прийняття спадщини, визнання права власності на 1А частину домобудівні,

встановила:

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано, що ОСОБА_5, померлому 01 серпня 2009 року, належало самовільно збудоване домоволодіння загальною вартістю 154609 грн., що складається з жилого будинку «Ж», гаража «З», сарая «Л», погреба «п-г», сараю-кухні «К», сіней «ж», веранди «ж-1», вбиральні «У», розташоване за адресою: с.Липняк Сумського району, вул.Заозерна, 15, та визнано за ОСОБА_5 право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт прийняття нею спадщини у вигляді 1/4 частини старого будинку №15 по вул.Заозерній в с.Липняк Сумського району, зареєстрованого в КП «Сумське МБТІ».

8 іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі та доповненні до неї ОСОБА_1 просить зазначене рішення суду змінити, задовольнивши її позов у повному обсязі, при цьому посилається на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що спірний будинок будували її батько та брат, тому

суд безпідставно задовольнив її вимоги лише частково, та не врахував їх докази, що новий будинок будувався також за участі їх батька - ОСОБА_6

Як встановлено судом першої інстанції, до 1975 року в будинку №15 по вул.Заозерній в с.Липняк Сумського району проживав ОСОБА_6 з дружиною та дітьми. Після одруження його сина - ОСОБА_5, в 1975 році останній до батьківського будинку, зареєстрованого в Сумському МБТІ, добудував половину будинку, обладнав окремий вхід, і ця прибудова була узаконена в 1986 році з оформленням права власності на ОСОБА_5, тобто будинок №15 належав на праві власності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по 1/2 частині кожному.

Приблизно у 1987 році ОСОБА_5 разом з дружиною на цій же земельній ділянці самочинно розпочав будівництво нового будинку. З 1989 року дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_3, разом з дітьми проживала у Росії. Станом на 1992 рік були зведені стіни та крівля без внутрішніх та зовнішніх робіт.

ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_6, після смерті дружини останнього у 1990 році, забрала його до себе, оскільки він потребував стороннього догляду. 03 серпня 1992 року ОСОБА_6 помер, похоронила його ОСОБА_1

Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з 1/2 частини житлового будинку по плану А-1 та деяких надвірних споруд за адресою: с.Липняк, вул.Заозерна, 15.

Спадкоємцями за законом стали його син - ОСОБА_5, та дочка - ОСОБА_1, які фактично прийняли спадщину.

ОСОБА_5 після переїзду його дружини до Росії став проживати зі співмешканкою, з якою і добудував самовільно розпочате будівництво: новий будинок по плану «Ж-1», гараж «З», сарай «Л», погріб «п-г», сарай-кухня «К», сіни «ж», веранду «ж-1», вбиральня «У», і після смерті якого його син - ОСОБА_7 звернувся з позовом про визнання права власності на ці будівлі.

Суд вважав, що домоволодіння побудовано у відповідності з вимогами ДБН, тому задовольнив позов.

Заслухавши пояснення апелянта та її представника, заперечення позивача ОСОБА_2, його представника та відповідачки ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та визначився у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець фактично прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судовим рішенням встановлений факт, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, а тому вона має право на % частину старого будинку та надвірних будівель. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржено.

Перевіряючи доводи апелянта, що суд не врахував її пояснень та доказів про те, що у будівництві нового будинку приймав участь її батько - ОСОБА_6, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів не надала доказів, які б свідчили про те, що між батьком ОСОБА_6 та його сином ОСОБА_5 існувала домовленість на створення спільної сумісної діяльності - зведення нового будинку за адресою вул.Заозерна, 15 с.Липняк.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11, на свідчення яких посилається апелянт, не вказали на ці обставини.

Крім того, апелянт ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не надала ніяких письмових доказів, які б свідчили про безпосередню участь її батька в будівництві будинку, який станом на 1989 рік був недобудованим, а в січні 1990 року ОСОБА_1 забрала батька до себе у зв'язку з його хворобливим станом, про це вона вказала в своїй позовній заяві (а.с.78).

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що з 1986 року будинковолодіння №15 по вул.Заозерній на праві приватної власності належало по Уг частині ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с.65-68).

В 1987 року ОСОБА_5 зі згоди свого батька ОСОБА_6 розпочав будівництво нового будинку під літерою «Ж-1», а у 1992 році - закінчив, що підтвердили сторони. За життя ОСОБА_6 не заперечував проти будівництва сином спірного будинку і не претендував на його частину та на проживання в ньому.

Ці обставини не спростувала також і апелянт.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І н.1, 308 , 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_12 відхилити, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 04 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -