Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого судді: Товянської О.В.

суддів: Микитюк О.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі: Сапінській Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 01 жовтня 2010 року -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010р. ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом. Просила розірвати шлюб, укладений із відповідачем 22 жовтня 2004р. Сімейне життя не склалось. Неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4, 09.02.2005р.н. і дочку ОСОБА_5, 11.11.2008р.н. просила залишити з нею.

Рішенням Корольовського міськрайонного суду м. Житомира Житомирської області від 01 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дочку - ОСОБА_6, 11.11.2008р.н., залишено при матері - ОСОБА_2 Неповнолітнього сина - ОСОБА_7, 09.02.2005р.н., залишено при батькові - ОСОБА_3

В апеляційній скарзі позивачка просить рішення в частині залишення сина ОСОБА_4 із батьком скасувати, ухвалити нове - про залишення сина із нею. Суд порушив норми матеріального і процесуального права. Проігноровані всі дійсно важливі для доказування предмету позову обставини та докази, рішення ґрунтуються на недостовірних доказах, припущеннях та перекручених фактах.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи, сторони є батьками неповнолітніх дітей - сина Єгора, 09.02.2005р.н. і дочки ОСОБА_5, 11.11.2008р.н. Спору відносно місця проживання та виховання доньки між сторонами не існує.

Після переїзду ОСОБА_2 до Житомира в квітні 2010р. син залишився проживати із батьком у Києві.

Враховуючи положення ч.І ст.З Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Апеляційний суд погоджується із висновком органу опіки та піклування Соломянської районної у м. Києві державної адміністрації №14593 від 21.12.2010р. про доцільність проживання ОСОБА_7 із батьком. Суд враховує, що як у висновку цього органу, так і в акті обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 зазначено про характер ставлення дитини та батька одне до одного, наявність у них відповідного контакту, більшу прихильність хлопчика до батька, син займає окрему кімнату, перебуває в умовах, які можна визнати сприятливими для його правильного виховання та розвитку, він оточений піклуванням і доброзичливістю, відвідує дитячий садок у м. Києві із 2008р., разом із батьком відвідує спортивно-оздоровчий клуб (а.с.44,45,75,79).

Як вбачається із соціально-психологічного висновку психолога від 16.12.2010р. №751, наданого після бесіди із хлопчиком, „до членів своєї родини він відносить батька, маму, себе, сестричку, бабусь і дідуся. Батько для ОСОБА_7 є більш авторитетним, відносини з ним будуються на довірі, тато виступає орієнтиром і зразком для сина. Мамина турбота та емоційність також є бажаними для хлопчика, проте малює її дитина завжди після батька. ОСОБА_4 любить маму, бажає бачити її та сестричку, спілкуватись із ними, проте жити хоче із татом у звичному оточенні, в квартирі, де виріс, ходити у дитсадок, де має багато друзів. (а.с.101).

Колегія суддів вважає, що у батька дитина перебуває у середовищі, яке більш сприятливе для її виховання. Поведінка батька свідчить, що дитина тягнеться до нього, що він зможе, керуючись почуттям любові до дитини, проявити життєву мудрість щодо поступового переходу дитини від одних умов життя до інших.

Судом встановлено, що батько здатний забезпечити належні умови для життя, освіти, оздоровлення сина, займається його вихованням та розвитком. Він працює, має стабільний дохід, сплачує кошти на утримання дітей (а.с.77). Доказів, які б свідчили що ОСОБА_3 неналежно виконує свої обовязки по відношенню до сина, не приділяє йому достатньо уваги, що його поведінка може зашкодити розвитку дитини, позивачем не подано.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 підтвердила, що не заперечує, щоб син залишився проживати із батьком у Києві до початку навчання у школі.

З врахуванням викладеного, коли батько може забезпечити нормальні умови для розвитку і виховання дитини, після відїзду матері хлопчика до батьків у Житомир, залишився проживати із батьком у Києві, не чинить перешкод у спілкуванні матері із ОСОБА_7, підтримує родинний звязок між дітьми, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що підстави для передачі дитини для проживання від батька до матері відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-315,324,325 ЦПК України, колегія

суддів

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира Житомирської області від 01 жовтня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцята днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: