АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія : Договірні Доповідач - Кірсанова Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.

суддів - Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року позивач ОСОБА_1М звернувся до суду з позовом до сестри ОСОБА_2 про визнання заповіту, складеного батьком ОСОБА_3 і посвідченого 22.02.2002 р. 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою на користь відповідачки недійсним, посилаючись на те, що батько заповідав належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями № 279 по вул. Молодіжній у м. Харкові, проте його волевиявлення не відповідало його волі і заповіт складено під примусовим впливом відповідачки, яка ніякої участі по утриманню житлового будинку не приймала. Надалі позивач уточнив свої вимоги і просив також визнати частково недійсним договір дарування 61/100 частин житлового будинку, засвідченого 14.10.1986 р. 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою від імені батька ОСОБА_3 на користь сестри, оскільки батько розпорядився 11/100 частинами будинку, що належать матері ОСОБА_4 в порядку спільного майна подружжя та просив визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 10 травня 2008 р. В подальшому, позивач уточнив свої вимоги і просив визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку, потім на 1/6 частину. В остаточній редакції ОСОБА_1 змінив свої вимоги і просив визнати за ним право власності на 39/200 частин житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері (а.с. 4-5,66, 89-90,100-101).

Відповідачка, заперечуючи проти основного позову, звернулася з зустрічним позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом на 13/200 частин житлового будинку після смерті матері і на 26/100 частин - в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 12.06.2008 р.. Уточнивши свої вимоги, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на 39/100 частин житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті батька і стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат (а.с.31-34, 69-70, 105-106).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спільного сумісного майна подружжя відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України на 39/200 частин жилого будинку з надвірними будівлями № 279 по вул. Молодіжній в м. Харкові.

Визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на 13/200 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, 279 в м. Харкові за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, яка померла 10 травня 2008 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 26/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Молодіжній, буд. 279 в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 12 червня 2008 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що його представник без його згоди змінив позовні вимоги, його про це не повідомив. Він пять разів подавав уточнені позовні заяви, в яких підписи за відомо не вірно робив від його імені. Ці підписи не схожі ні на його підписи ні на підписи представника.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.1972 р., мають сина ОСОБА_1 і дочкуЕмірджанову ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 6, 41,42). На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 17.02.56 р., за ОСОБА_3 був зареєстрований КП «Харківське БТІ» 19.11.1975 р. жилий будинок з надвірними будівлями № 279 по вул. Молодіжній у м. Харкові (а.с. 9- 10).

Відповідно до договору дарування, посвідченого 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою 14.10.1986 р., ОСОБА_3, з відома дружини ОСОБА_4, подарував дочці ОСОБА_2 61/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями.(а.с.103-104). При цьому, житловий будинок знаходився у спільній сумісній власності подружжя, долі спадкодавців не були визначені, жоден з подружжя не ставив питання про виділення своєї частки і ОСОБА_4 скористалася своїм правом та дала згоду на оформлення дарування частини спільної суміжної власності, а тому 61/100 частин житлового будинку, що належить подружжю, перейшла до ОСОБА_2, а у власності батьків сторін залишилося 39/100 частин спірного житлового будинку.

10 травня 2008 р. ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.37).

Згідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування, розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та їх частки у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлене домовленістю між ними.

В звязку з наведеним районний суд обґрунтовано визначив, що ОСОБА_4 набула права власності на зазначений жилий будинок на підставі ст. 60 Сімейного Кодексу України, що відповідає вимогам ст.ст. 22, 28, Кодексу про шлюб та сім'ю України та ч. З ст. 368 ЦК України, як на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 39/200 частин житлового будинку. Спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_3, діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які постійно проживали разом із спадкодавцем і на підставі ч.З ст. 1268, ч.І ст.1269 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину, а тому кожному із спадкоємців належить по 13/200 частин жилого будинку з надвірними будівлями.

12.06.2008 р. помер ОСОБА_3, якому на час смерті належало 39/200 частин будинку, а також 13/200 частин в порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_4, а всього - 26/200 частин. Спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 22.02.2002 р. 4-ю Харківською державною нотаріальною конторою, яким заповідав належний йому на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями № 279 по вул. Молодіжній в м. Харкові ОСОБА_2 (а.с. 35). З урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 не має права на обов'язкову долю, право власності на 26/100 частин жилого будинку переходить до ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Посилання апелянта, що його представник, не повідомивши його , без його згоди змінив позовні вимоги, пять разів подавав уточнені позовні заяви, в яких підписи за відомо не вірно робив від його імені та ці підписи не схожі ні на його підписи ні на підписи представника є безпідставним.

Матеріали справи містять довіреності від ОСОБА_1 на представників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ( а. с. 19,99), які були присутніми в судовому засіданні суду першої інстанції у всіх судових засіданнях. З довіреності, виданої ОСОБА_6 убачається, що ОСОБА_1 довіряв йому подавати та підписувати від його імені будь- які документи, включаючи позовні заяви, подавати позови за нових обставин ( а. с.9). З довіреності, виданої на ім.я ОСОБА_8 убачається, що ОСОБА_1 довіряв їй подавати позови, в тому числі повністю або частково змінювати підстави або предмет позову, підписувати позовні заяви, доповнення, уточнення до них.

Вказані довіреності на час розгляду справи не були скасовані, що підтвердив ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду. Крім того, він не звертався до правоохоронніх органів зі скаргами на неправомірні дії представників.

Вказане свідчить, що представники мали право, надане ним ОСОБА_1 вказаними довіреностями, змінювати підстави і предмет позову, змінювати та уточнювати позовні вимоги.

В звязку з наведеним судова колегія вважає, що рішення районного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Згідно до ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни постанови суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України в 2-місячний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий : Судді: