АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Міцнея В. Ф.

суддів: Винту Ю.М., Савчук М.В.

секретаря: Скрипник С.В.

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та її представника

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, Чернівецької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири та на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою в інтересах ОСОБА_7, на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2009 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6, ОСОБА_5 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_7, Чернівецької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири та на спадкове майно. Вказували на те, що 25 серпня 1994 року управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому було видано свідоцтво про право спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1, яка була приватизована їхнім батьком - ОСОБА_8 та ОСОБА_5 9 квітня 2005 року батько помер, внаслідок чого відкрилася спадщина на його частку у вказаній квартирі.

----------------------------------------------------------------------------------------------------

справа 22ц - 75/10 Головуючий у 1-й інстанції

категорія 2/5 ОСОБА_9

Суддя-доповідач ОСОБА_10

Вони та відповідачка як дружина їхнього батька є спадкоємцями першої черги за законом і кожному належить по 1/3 частині спадкового майна. У листопаді 2005 року під час звернення до нотаріальної контори ОСОБА_5 стало відомо, що відповідно до свідоцтва про право власності йому належить 2% спірної квартири, а батькові належало 98 % квартири, хоча ними було подано заяву про передачу спірної квартири в порядку приватизації у спільну сумісну власність. Однак невідомо яким чином у свідоцтві про право власності від 25 серпня 1994 року зявився запис про те, що спірна квартира передана у спільну часткову власність і частка ОСОБА_8 становить 98%, а частка ОСОБА_5 2%.

Вважали, що приватизація спірної квартири була здійснена з порушенням вимог ч.2 ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду.

Посилаючись на ці обставини, просили визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 25 серпня 1994 року управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, визнати ОСОБА_5 власником ? ідеальної частки у спірній квартирі, визнати за кожним з них та за відповідачкою право власності в порядку спадкування на 1/6 частку у спірній квартирі.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2009 року позов задоволено: визнано частково недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане 25 серпня 1994 року управлінням по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому, визнано за ОСОБА_5 право власності на ? ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності на спадкове майно, а саме на 1/6 частку у спірній квартирі за кожним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_7, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Вважає, що судом неправильно застосовано до правовідносин сторін положення ч.1 ст.64 ЖК України.

На думку апелянта, рішення органу приватизації від 22 серпня 1994 року не оскаржено позивачами, тому немає підстав для визнання свідоцтва про право власності на спірну квартиру недійсним.

Вказує також на те, що позивач ОСОБА_5 у заяві про приватизації просив передати йому у власність частку у спірній квартирі в розмірі 2% , тому висновок суду про те, що позивач просив передати квартиру у спільну сумісну власність не відповідає обставинам справи.

Окрім того, вважає, що ОСОБА_5 повинен був знати про прийняте органом приватизації рішення через місяць з дня подання заяви про приватизацію, тому суд повинен був відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском позовної давності.

В судовому засіданні відповідачка та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_5 та його представник апеляційну скаргу не визнали, вважають, що рішення суду є законним і підстав для його скасування немає.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_5 та його батько ОСОБА_8 до приватизації користувалися спірною квартирою відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з ч.1 ст.64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до п.5 ст.5 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

З копії розпорядження управління по комунальній власності Чернівецького міськвиконкому від 22 серпня 1994 року вбачається, що при приватизації спірної квартири були використані житлові чеки на суму 840000 крб. по 420000 крб. на кожного члена сімї (а.с.14).

Разом з тим, у свідоцтві про право власності від 25 серпня 1994 року зазначено, що ОСОБА_8 належить 98% спірної квартири, а ОСОБА_5 2% (а.с.16).

Окрім того, у відповідності до ст.3 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду однім із способів приватизації є безоплатна передача громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю.

Загальна площа спірної квартири, як вбачається із свідоцтва про право власності, становить 67,30 кв.м. (а.с.16).

Таким чином, приватизація спірної квартири здійснена з порушенням положень Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання вказаного свідоцтва частково недійсним та визнання за ОСОБА_5 права власності на ? частку у спірній квартирі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що обґрунтовано задоволено судом і вимоги позивачів про визнання права власності на спадкове майно.

Доводи апелянта щодо неможливості визнання свідоцтва про право власності на цю квартиру недійсним без оскарження розпорядження органу приватизації є безпідставними.

Необґрунтованими є доводи апеляції щодо пропуску позивачами позовної давності, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_5 лише в листопаді 2005 року довідався про порушення його права при приватизації спірної квартири.

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляції не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану в інтересах ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 2 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: