Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 393
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності, визнання дій протиправними, усунення перешкод в користуванні власністю, вселення і зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 12 травня 2008 року звернулися до суду з позовом до відповідачів виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради і ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання дій протиправними, усунення перешкод в користуванні власністю, вселення і зобовязання вчинити певні дії, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. Позивачі в своєму позові та в ході судового засідання посилалися на те, що їм на праві власності належить ? частина квартири АДРЕСА_1, ? частина цієї квартири належить відповідачу ОСОБА_3, а ще ? частина належала їх брату ОСОБА_4 Брат помер. Вони як спадкоємці мають право на спадкову частину власності, але вказаний відповідач перешкоджає в цьому, не пускає їх в спірну квартиру, чинить перешкоди в мешканні їх там, створює загрозу реалізації їх права власності, цей відповідач порушує їх права, не надає документи, не визнає право на житло, в добровільному порядку спір не вирішено, питання потрібно вирішити в судовому порядку. Просили визнати за ними право власності за кожним на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування по закону після смерті брата ОСОБА_4, визнати незаконними дії ОСОБА_3, спрямовані на перешкоджання позивачам у здійсненні та реалізації їх права власності на вказану квартиру, усунути перешкоди позивачам з боку цього відповідача в користуванні та реалізації свого права власності стосовно спірної квартири, вселити їх у вказану квартиру, зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати позивачам здійснювати та реалізовувати їх право власності після вселення в квартиру АДРЕСА_2, задовольнивши позов в повному обсязі.

Представники відповідачів виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради та виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявилися, про день і час слухання справи повідомлялися належним чином, не заперечували проти заявлених позовних вимог, просили рішення винести на розсуд суду за наявними матеріалами справи по закону, справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи без участі цих представників третіх осіб згідно зі ст. 169 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що дійсно позивачі мають право на спадкову частину спірної квартири після смерті їх брата і він це визнає, але квартира однокімнатна і мешкати втрьох там неможливо, тому він заперечує проти вселення. Просив в задоволенні вимог про усунення перешкод, вселення та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Представник Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке міститься в матеріалах справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. В письмовому зверненні до суду просив справу розглянути без участі їх представника за наявними матеріалами і рішення винести на розсуд суду. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника зацікавленої особи згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача і представника позивача, відповідача, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 1998 року помер ОСОБА_5 батько позивачів, що підтверджується свідоцтвом про смерть, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 207. Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 позивачами отримали 08 березня 1998 року. Після смерті їх батька відкрилася спадщина на належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. За час свого життя спадкодавець не зробив жодних розпоряджень щодо належної йому квартири АДРЕСА_3 (свідоцтво на право власності № ж-4222 від 04 жовтня 1993 року).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями першої черги після смерті свого батька стали позивачі, його діти - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, та дружина батька ОСОБА_6. Всі вони мешкали разом із спадкодавцем на час його смерті. Відповідно до ч. 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тому, фактично кожний із спадкоємців першої черги прийняв у спадщину по 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

27 березня 1998 року померла дружина батька позивачів - ОСОБА_6. Спадкоємцем належного їй майна є її син від першого шлюбу - ОСОБА_3. 16 березня 1999 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом і отримав у спадок 1/4 частину квартири АДРЕСА_4. 19 грудня 2004 року помер брат позивачів - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1181. ОСОБА_4 фактично (свідоцтво про право власності він отримати не встиг) належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_3. 3 дня смерті ОСОБА_4, тобто з дня відкриття спадщини, до теперішнього часу ніхто із спадкоємців першої черги до нотаріальної контори не подавав заяву про прийняття спадщини, а саме 1/4 частини квартири АДРЕСА_3. Про смерть брата - ОСОБА_4 позивачам стало відомо лише в 2005 році, коли позивач ОСОБА_1 приїхала до їх матері в м. Тихвін, Ленінградської області, Російської Федерації. Свідоцтво про смерть брата вони отримали 20 червня 2005 року, що підтверджує той факт, що їм своєчасно не було відомо про його смерть. Внаслідок не своєчасного повідомлення нас про час відкриття спадщини вони пропустили строк для її прийняття. Після приїзду до м. Дніпропетровська позивачі займалися перевезенням з Російської Федерації їх матері - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1 є інвалід 2 групи, у неї тяжко хворіє чоловік, вони літні люди, тому сили і можливості займатися переоформленням документів вони не мали.

04 листопада 2009 року кожний з позивачів отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/12 (тобто 1/4) частини квартири АДРЕСА_3 після померлого батька ОСОБА_5 Але залишилося спірним та не вирішеним питання щодо визнання за нами в рівних частиках права власності в порядку спадкування на 3/12 частини квартири АДРЕСА_5 після померлого брата ОСОБА_4 Крім того, 16 грудня 2009 року позивачі отримали кожний окремо своє свідоцтво на право власності на 3/12 частини квартири АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, зазначена квартира АДРЕСА_3 є спільною частковою власністю.

18, 20 грудня 2009 року та в інші дні протягом всього часу з моменту отримання позивачами свідоцтва на право власності на 3/12 частини квартири АДРЕСА_6 позивач ОСОБА_1 неодноразово намагалась потрапити до зазначеної квартири. Але відповідач ОСОБА_3 почав чинити перешкоди та не впускати її в квартиру, хоча вона є співвласницею зазначеної квартири, позивачі не мають вільного доступу до їхньої спільної квартири.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…»

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тому, у звязку з необхідністю поновити порушене право позивачів вимушені звернутися з позовом до суду.

Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.

Відповідач ОСОБА_3 як співвласник спірної квартири порушує права позивачів, з позовом стосовно визнання права власності погодився і вважає за можливе поновити тільки це порушене право позивачів, позивачі наполягають на позові і претендують на спадкове житло.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ГК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що своїми діями відповідач ОСОБА_3 порушує стосовно позивачів їх права власності та чинить перешкоди у користуванні ними їх спільним майном - квартирою № 38 у буд. 126-а по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпропетровську.

Об'єкт права власності (спірна квартира) є житловим приміщенням, тому режим мешкання в нім регулюється нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити в захисті прав і інтересу особи у разі порушення ним положень ч. 2 - 5 ст. 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають в частині власності квартиру користуються нею для особистого мешкання і мешкання членів їх сімей.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника квартири, які проживають з ним в квартирі, яка йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування даним приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі заперечують будь-які домовленості, спори і зобовязання стосовно відповідача відносно мешкання в спірній квартири (або не можливість цього), а відповідач ОСОБА_3 цього не довів, твердження цього відповідача про наявність таких зобовязань є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача ОСОБА_3 стосовно не визнання позовних вимог в повному обсязі, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачами кожним окремо право власності на 1/8 частину (кожного) квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування по закону після смерті їх брата ОСОБА_4, що помер 19 грудня 2004 року, визнати незаконними дії ОСОБА_3, спрямовані на перешкоджання позивачам у здійсненні та реалізації їх права власності на вказану квартиру, усунути перешкоди позивчаам з боку ОСОБА_3 в користуванні та реалізації свого права власності стосовно спірної спадкової квартири, вселити позивачів в квартиру АДРЕСА_2, зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати позивачам здійснювати та реалізовувати їх право власності після вселення в спірну квартиру, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: судовий збір 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 81 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання та підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 41, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321, 356, 358, 386, 391, 1217, 1258, 1261, 1268, 1270 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування по закону після смерті брата ОСОБА_4, що помер 19 грудня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування по закону після смерті брата ОСОБА_4, що помер 19 грудня 2004 року.

Визнати незаконними дії ОСОБА_3, спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у здійсненні та реалізації їх права власності на квартиру АДРЕСА_2.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 в користуванні та реалізації свого права власності стосовно квартири АДРЕСА_2.

Вселити ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 і ОСОБА_2 здійснювати та реалізовувати їх право власності після вселення в квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір 51 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн., а всього 81 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -