Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа №2- 1795/10p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - ВОСТРІКОВОЇ Л.В.,

при секретарі - КОЗАЧЕНКО О.І.

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Вознесенськ цивільну справу за позовом ОВАНИСЯНЛ АНДРАНІКА ГРИГОРОВИЧА до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним кредитного договору. Посилаючись на те, що 29.04.2008 року між ним та AT «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0. Невід»ємною частиною договору є Додаток № 1 «Графік погашення кредиту», Додаток № 2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та Додаток № 3 «Тарифи банку» Позивач вказує, що згідно умов договору, банк надав йому споживчий кредит у сумі 15 417, 62 доларів США з метою придбання автомобіля «CHEVROLET LACETI NF 486», а він в свою чергу зобов»язався до 01.11.2012 року повернути кредит у строк до 27.04.2015 року та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 13, 50 % річних. Позивач вважає, що відповідач, надавши йому кредит у доларах США порушив ст.ст. 6, 7 постанови Національного банку України № 200 від 30.05.2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України», тому що використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за кредитом, є внесенням в кредитний договір умови яка є дискримінаційною (такою, що в супереч принципу добровільності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на його шкоду), що значно погіршує становище його, як споживача порівняно з відповідачем в разі настання певних подій, що дає право йому як позивачу по справі, відповідно до пункту 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Позивач посилається на те, що ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно з умовами договору як виплата кредиту Позичальникові, так і платежі щодо його повернення Позичальником повинні здійснюватися в доларах США. Відповідно до ст. З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України. Використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. Позивач в позовній заяві посилається на те, що про наявність у відповідача індивідуальної ліцензії використання іноземної валюти на території України як засобу платежу в кредитному договорі не вказано. Зміст договору суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Позивач стверджує, що використання відповідачем долара США, як предмету кредитування за кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує

його становище, як споживача порівняно з відповідачем в разі настання певних подій, що і дає йому право відповідно до пункту 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним. Позивач просить / суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 укладений 29.04.2008 року між ним та відповідачем, крім того позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідача судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з»явився. Надав суду заяву з І проханням слухати справу у його відсутність. Позов підтримує у повному обсязі, просить суд його задовільнити.

Представник відповідача - в судовому засіданні з позовом не погодилась. Пояснила і суду, що п.8.12 Постанови Національного Банку України від 30.05.2007 року, Банку надано генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій. Крім ^ того згідно ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями. 29.04.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту. За умовами договору Банк надав ОСОБА_2 кредит в іноземній валюті у сумі 15 417, 62 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором позичальником був переданий в заставу придбаний за рахунок кредитних коштів автомобіль. З моменту укладання кредитного договору та договору застави позивач, протягом певного часу належним чином виконував умови кредитного договору, в повному обсязі сплачував грошові кошти за користування кредитом, страхування майна та не висловлював до моменту звернення ПАТ «УкрСиббанк» до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором яких-небудь заперечень або незгоди про можливі порушення своїх прав про невідповідність Кредитного договору законодавству України. Тобто, при підписанні Кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладання договорів були 1 дотриманні, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладання, дійсність договору підтверджена його фактичним виконанням, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства. Представник відповідача вважає, що позивач використовує діюче законодавство помилково. Просить суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого.

Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог , розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що 29.04.2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, за умовами якого відповідач надав позивачу кредит в іноземній валюті в сумі 15 417, 62 доларів США, позивач зобов»язався прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті та сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, визначених кредитним договором.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що кредит був виданий в іноземній валюті, що суперечить діючому законодавству.*

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до [ приймання за номінальною вартістю на всій території України дійсно є грошова одиниця і України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У своїй діяльності банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - це будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким чином, операції із розміщення коштів є кредитною операцією, яка може здійснюватись банками на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» під коштами розуміється: гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали.

Валютними операціями, серед іншого, є операції, повязані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки повязана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту.

Крім того позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. Про наявність у відповідача індивідуальної ліцензії використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу в кредитному договорі не сказано.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 2.3 цієї Постанови передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, м^оть право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції з надання і одержання резидентами кредитів в

іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Проте чинним законодавством не встановлено будь-яких обмежень щодо сум та термінів надання кредитів в іноземній валюті, таким чином з урахуванням положень ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.п. 2.1, 2.3 Постанови Правління НБУ №275 від 17 липня 2001 року та приймаючи до уваги лист НБУ за №13- 210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року суд дійшов висновку, що банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті при наявності генеральної банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, що відповідає вимогам законодавства України.

Судом встановлено, що на час укладення оспорюваного кредитного договору відповідач мав банківську ліцензію на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл НБУ на право здійснювати операції, визначені пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», тобто мав право на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті.

Сторони своїм підписом підтвердили узгодження між собою умов видачі кредиту в тому варіанті, як зазначено в договорі, в тому числі й в частині валюти договору, а тому він є чинним та підлягає виконанню.

З огляду на викладене, кредитний договір № 0 від 29.04.2008 року відповідає діючому законодавству, підстави для визнання його недійсним відсутні.

Тому суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 213, 214, 215, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" про визнання недійсним кредитного договору № 0 від 29.04.2008 р. відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області череі Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ:

ОСОБА_3.