РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2010 року ОСОБА_1 райсуд Сумської області

в складі: головуючого судді - Стеценко В.С.

при секретарю - Бабкіній А.А.

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідача- Бохана С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Буринь справу за заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 міської ради, відділу Держкомзему в ОСОБА_1 районі та ОСОБА_4 про визнання рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 26.06.2008 року частково недійсним, визнання рішення сесії від 30.09.2009 року та від 18 грудня 2009 року та державного акту на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_1 міськрадою 10.02.2009 року недійсними та визнання права на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, усунення перешкод в її користуванні.

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить будинок за № 12 по вулиці Постишева в м. Вуринь, що розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства .

Рішенням сесії від 24 червня 2008 року їй передано у власність 0.1777 га земельної ділянки в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.3777 га та для ведення особистого селянського господарства 0.І4 га, а пізніше 10.02.2009 року її право власності на землю було посвідчено державними актами, за якими загальна площа переданої їй землі становить 0.1679, в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.0892 га та для ведення особистого селянського господарства 0.0787 га. Таким чином 0.0138 га (0,0925га - 0,0787га = 0,0138 га) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства їй не було передано у власність, не дивлячись на те, що протягом 30 років нею володіла і користувалась сімя її покійного брата ОСОБА_5, а після його смерті з 2005 року користується вона. Це сталося через те, що відповідач ОСОБА_4 у 2008 році самовільно зайняв 0,0138 га землі перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження ОСОБА_5 виявилися на його території.

Незважаючи на її неодноразові вимоги, передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, ОСОБА_1 міська Рада рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року, відмовила їй у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) та проігнорувала її заперечення з приводу загальної площі земельної ділянки і не вирішивши відповідно до закону спірне земельне питання, передала земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ), які належать мені на праві приватної власності в оренду ОСОБА_4

ОСОБА_1 міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду ОСОБА_4, фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки і не провела розмежування земельних ділянок.

Вважає, що рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 24.06.2008 року, 30.09.2009 року та 18.12.2009 року не відповідають вимогам закону і відповідно державний акт на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства виданий ОСОБА_1 міською радою є

незаконними, а тому просила суд визнати рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 30.09.2009 р. та від 18.12.2009 року та державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства недійсними, а рішення від 24.06.2008 року частково недійсним та визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0925 га і усунути перешкоди в користуванні цією частиною земельної ділянки, зобовязавши ОСОБА_4 знести огорожу споруджену на її земельній ділянці, тим самим звільнивши 0,0138 га її землі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 вимоги позивачки ОСОБА_3 підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві та уточнила, що згідно до рішення Буринського районного суду від 14.02.2008 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на незавершений будівництвом будинок, що розташований по вул. Постишева, 12 в м. Буринь, що належав її брату ОСОБА_5, який помер 12.04.2005 року. Будинок розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства , якою протягом 30 років володіла і користувалась сімя брата позивачки -ОСОБА_5, а після його смерті з 2005 року користується ОСОБА_3. Однак відповідач ОСОБА_4 у 2008 році самовільно захватив 0,0138 га даної земельної ділянки перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження ОСОБА_5 виявилися на його території.

При оформленні земельної ділянки у власність ОСОБА_3 намагалась врегулювати земельний спір, але незважаючи на її неодноразові вимоги , передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, міська Рада відмовила у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року. Також міська рада проігнорувала її заперечення відносно загальної площі земельної ділянки та не вирішивши відповідно до закону спірне питання, у 2010 році передала спірну земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ) , які належать їй на праві приватної власності в оренду ОСОБА_4.

ОСОБА_1 міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду ОСОБА_4, фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки і не провела розмежування земельних ділянок. Відповіді міської ради на її звернення з цього питання не були вмотивовані, не містили посилання на нормативні акти.

Вважає, що ОСОБА_3 має право на отримання у власність земельної ділянки, якою відкрито і безперервно володіла і користувалась на протязі багатьох років. Тоді як ОСОБА_4 самозахватом заволодів частиною її земельної ділянки, порушивши закон, оскільки позивачка не відмовлялася від спірної частини земельної ділянки, яка не була вилучена із її користування міською радою, однак в порушення закону передана в оренду ОСОБА_4.

Тому вона просить повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3.

Відносно позову ОСОБА_4 до міської Ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій щодо передачі йому безоплатно земельної ділянки плащею 0,0365 га, як представник суміжного землекористувача, пояснила, що частина землі на яку претендує ОСОБА_4 належить ОСОБА_3, відносно неї йде спір, який є предметом розгляду в суді, то при таких обставинах позов ОСОБА_4 не може бути задоволений.

Представник позивачки ОСОБА_2 вимоги позивачки ОСОБА_3 підтримала та підтвердила обставини справи викладені ОСОБА_6 і пояснила, що передача земельної ділянки у власність на підставі набувальної власності повинна здійснюватися в установленому законом порядку. ОСОБА_1 міська рада провела цю передачу з порушенням ст.118 Закону України та з порушенням розяснень і відомчих інструкцій, а саме без вилучення земельної ділянки з користування,, без акту відводу земельної ділянки , без акту узгодження земельної ділянки з власниками суміжних земельний ділянок, без акту невідповідності фактичного розміру земельної ділянки та розміру земельної ділянки зазначеної у рішенні сесії ОСОБА_1 міської ради від 24.06.2008 року. Таким чином був виданий державний акт про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0.0787 га, замість фактичного землекористування 0.0925 га, а тому позов ОСОБА_3 доведений дослідженими в ході судового розгляду доказами і підлягає повному задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради та виконавчого комітету ОСОБА_1 міської ради ОСОБА_7 не визнаючи позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просила в задоволенні позовів відмовити, обґрунтованих пояснень, щодо суті спору не надала, однак зазначила, що державний акт на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку в м. Буринь, вул. Постишева,12 не зареєстровано, а тому в справі відсутній предмет позову.

Представник відповідача відділу Держкомзему у ОСОБА_1 районі ОСОБА_8 позов ОСОБА_3 не визнав та пояснив, що відділ Держкомзему не може бути відповідачем у даній справі так як ніякого відношення до виділення чи передачи у приватну власність спірної земельної ділянки не має. Рішень з приводу даної земельної ділянки не приймав, як не проводив і будь яких перевірок стосовно спірної землі так як це не входить до їх компетенції. Державні акти про право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 підписали формально - не вивчаючи суті справи та відповідної технічної документації, адже вони вже були підписані головою ОСОБА_1 міської ради, а тому просив в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 позов ОСОБА_3 не визнав і пояснив, що позивачка в своєму позові зазначала, що вона працювала в радгоспі і їй із земель радгоспу була надана земельна ділянка площею 0,1817 га та що вона понад 30 років користується даною земельною ділянкою, однак ніяких доказів у підтвердження цього не надала. Він же користується спірною земельною ділянкою з 1993 року і саме тому у 2010 році міська рада надала її йому в оренду. На підставі викладеного вважає, що ОСОБА_3 немає законних прав на спірну земельну ділянку розміром 0,0136 га. Перешкод у користуванні земельною ділянкою позивачки він не чинить, а тому просить відмовити в задоволенні її позову.

Вимоги ж його, як позивача до ОСОБА_1 міської ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій просить задовольнити, щоби він зміг узаконити своє давне користування земельною ділянкою, яку зараз орендує.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов ОСОБА_3 не визнав і пояснив, що вимоги позивачки безпідставні і нічим не підтверджені, а тому в позові їй необхідно відмовити, тоді як ОСОБА_4 користується спірною земельною ділянкою на законних підставах і йому необхідно надати можливість розробити проектну документацію та безоплатно передати земельну ділянку площею 0,0365 га розташовану по вул. Трудовій в м. Буринь, задовольнивши його позов.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку вважає, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Так, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до рішення Буринського районного суду від 14.02.2008 року за ОСОБА_3 визнано право власності на незавершений будівництвом будинок, що розташований по вул. Постишева, 12 в м. Буринь, що належав її брату ОСОБА_5, який помер 12.04.2005 року. Будинок розташований на земельній ділянці, загальною 0.1817 га, із них: 0.0892 га для індивідуального житлового будівництва та 0.0925 га для ведення особистого селянського господарства, якою протягом 30 років володіла і користувалась сімя брата позивачки -ОСОБА_5, а після його смерті з 2005 року користується ОСОБА_3. Однак відповідач ОСОБА_4 у 2008 році самовільно захватив 0,0138 га даної земельної ділянки перенісши огорожу так, що багаторічні фруктові насадження ОСОБА_5 виявилися на його території, що підтверджується поясненням сторін, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, наказом по ОСОБА_1 цукрокомбінату за № 561 від 16.11.1970 р., викопіровкою з генерального плану м. Буринь, геодезичною зйомкою 2001 року.

Рішенням сесії від 24 червня 2008 року ОСОБА_3 передано у власність 0.1777 га земельної ділянки в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.3777 га та для ведення особистого селянського господарства 0.І4 га. Як вбачається з державних актів про право власності на земельну ділянку виданих 10.02.2009 року № 82 та № 83 ОСОБА_3 у приватну власність передана земельна ділянка загальною площею 0.1679 га, в тому числі для індивідуального житлового будівництва 0.0892 га та для ведення особистого селянського господарства 0.0787 га..

Тобто 0.0138 га (0,0925га - 0,0787га = 0,0138 га) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не було передано у власність ОСОБА_3, не дивлячись на те, що протягом 30 років нею володіла і користувалась сімя її покійного брата ОСОБА_5, а після його смерті з 2005 року користується вона.

Безкоштовна передача земельних ділянок , які перебувають у користуванні громадян врегульована ст.ст. 116,118,119 Земельного кодексу України .

Так у відповідності до вимог ст.119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито, безперервно користуються земельною ділянкою, протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, з клопотанням про передачу її у власність. Передача земельної ділянки у власність на підставі набувальної власності здійснюється в порядку встановленому цим Кодексом..

Незважаючи на неодноразові вимоги ОСОБА_3, передати земельну ділянку у власність в повному обсязі, ОСОБА_1 міська Рада рішенням сесії міськради від 30.09.2009 року, відмовила позивачці у передачі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.0925 га ( 0.0787 + 0.0138 га ) не мотивувавши свою відмову та без посилання на нормативні акти. При цьому міськрада проігнорувала пояснення позивачки з приводу загальної площі земельної ділянки і не вирішивши відповідно до закону спірне земельне питання, передала земельну ділянку та фруктові дерева ( багаторічні насадження ), які належать позивачці на праві приватної власності в оренду ОСОБА_4, що підтверджується поясненнями сторін та договором оренди земельної ділянки від 09.02.2010 року.

Передача землі здійснена в порушення вимог ст. 118 ЗК України, в порушення розяснень, відомчих інструкцій, а саме без вилучення земельної ділянки з користування,, без акту відводу земельної ділянки , без акту узгодження земельної ділянки з власниками суміжних земельний ділянок , без акту невідповідності фактичного розміру земельної ділянки та розміру земельної ділянки зазначеної у рішенні сесії ОСОБА_1 міської ради від 24.06.2008 року. Таким чином був виданий державний акт про передачу ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства розміром 0.0787 га , замість фактичного землекористування 0.0925 га.

Тобто при передачі земельної ділянки під городництво ОСОБА_4, була передана частина земельної ділянки якою користувалася ОСОБА_3 і яка не була вилучена в неї рішенням міської ради в порушення вимог ст..124 та ст. ст. 141,142,143 Земельного кодексу України.

Як видно з плану, виконаному у державному акті на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, межа земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва та межа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не співпадають.

Крім того до видачі державних актів не були розмежовані землі комунальної власності та землі , які перебувають у користуванні громадян, що призвело до того , що ОСОБА_1 міська рада безпідставно передала землю, якою користувалася ОСОБА_3 в оренду ОСОБА_4 з багаторічними фруктовими насадженнями. Фактично міська рада узаконила, незаконний самозахват землі гр. ОСОБА_4, який ще до передачі йому земельної ділянки в оренду на земельний ділянці позивачки спорудив огорожу.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 міська рада, до прийняття рішення про передачу земельної ділянки в оренду ОСОБА_4, фактично не встановила юридичну належність земельної ділянки, не вилучила її з користування ОСОБА_3, не провела розмежування земельних ділянок., а натомість незаконно передала її в оренду ОСОБА_4

Суд вважає, що ОСОБА_3 має право на отримання земельної ділянки у власність, в тому розмірі, яким відкрито і безперервно володіла і користувалась на протязі багатьох років, і якою відповідач ОСОБА_4 в порушення вимог закону самовільно заволодів.

Крім того, суд вважає, що виявилося порушеним і право на землю та багаторічні насадження позивачки. Оскільки у відповідності до ст. 318 ЦК України, садиба - це земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком , господарськими будівлями та підземними комунікаціями , багаторічними насадженнями.

Суд вважає, що ОСОБА_1 міська рада грубо порушила право позивачки ОСОБА_3 володіти, користуватися, розпоряджатися земельною ділянкою всупереч вимогам ст. 140-144 ЗК України та право власності на обєкти, які розташовані на земельній ділянці.

За замістом ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати

усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянко, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування…

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_4 слід зобовязати не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0138 га, яка розташована по вулиці Постишева,12 в м. Буринь, шляхом зобовязання його знести огорожу.

Таким чином , суд вважає, що рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 24.06.2008 р., 30.09.2009 р., та 18.12.2009 р. не відповідають вимогам закону і є недійсними і відповідно державний акт на право власності на землю для ведення особистого селянського господарства виданий ОСОБА_1 міською радою також є недійсним. За ОСОБА_3 необхідно визнати право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0925 га. Крім того необхідно усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою вул. Постишева, 12 м. Буринь, для чого зобовязати ОСОБА_4 знести огорожу зведену на земельній ділянці ОСОБА_3 та звільнити земельну ділянку площею 0,0138 га.

Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача ОСОБА_4, що він користується спірною земельною ділянкою з 1993 року так як вони спростовуються поясненнями позивачки ОСОБА_3, свідка ОСОБА_10 та показаннями свідка ОСОБА_11, яка як начальник відділу містобудування, архітектури та житлово комунального господарства пояснила, що у 2001 році проводилась геодезична зйомка м. Буринь в масштабі 1=500 кв.м для газифікації міста і у відповідності до цього плану ОСОБА_4, на той час, не користувався земельною ділянкою в розмірі 0,03 га, на той період йому була виділена тільки земельна ділянка на прибудинковій території під забудову гаража в розмірі 3,5 м х 6,5м, решту землі ОСОБА_4 захопив самовільно, частково це земля прибудинкової території багатоквартирного будинку, а частково з земельної ділянки закріпленої за будинком № 12 по вул. Постишева, яка не є прибудинковою територією.

Все вищезгадане суд враховує і при вирішенні зустрічного позову ОСОБА_4 так як він в обґрунтування своїх вимоги по зустрічному позову, посилався знову ж таки на те, щовін користується спірною земельною ділянкою з 1993 року та на те, що на даний час будь якого спору між ним та суміжними землекористувачами стосовно використання земельної ділянки немає, що не знайшло свого підтвердження в ході судового засідання.

Суд враховує при цьому вимоги Закону про те, що приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Суд, вважає що позивач ОСОБА_4 постійно користується земельною ділянкою в порушення вимог закону, оскільки він сам стверджує, що користується земельною ділянкою з 1993 р., а договір оренди на неї укладений тільки у 2010 р. тоді як встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) взагалі не мало місця.

Аналіз змісту вищенаведених норм закону в їх сукупності дає підстави для висновку суду про те, що ОСОБА_4 не набув права користування вказаною земельною ділянкою, а тому його посилання на положення ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України є безпідставними, а позов не доведеним і не підлягаючим задоволенню, а тому ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_1 міської ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 137, 208 - 210, 213-216, 218 ЦПК України, ст. ст. 116, 118,119,121,122, 124,125,126,140,141,142,143,152-155, 158 -161 Земельного кодексу України, ст.381 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 30 вересня 2009 року щодо відмови ОСОБА_3 в узаконенні спірної земельної ділянки площею 0,0138 га по вул. Постишева,12, якою користується ОСОБА_12 та рішення від 18 грудня 2009 року, щодо передачі даної земельної ділянки в оренду ОСОБА_4.

Визнати рішення сесії ОСОБА_1 міської ради від 24 червня 2008 року щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства частково недійсним, в частині надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та визнати незаконним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства виданого ОСОБА_1 міською радою 10 лютого 2009 року серія ЯЗ № 369987.

Визнати за ОСОБА_3 право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства розміром 0,0925 га.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою вул. Постишева, 12 м. Буринь, для чого зобовязати ОСОБА_4 знести огорожу зведену на земельній ділянці ОСОБА_3 та звільнити земельну ділянку площею 0,0138 га.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 міської ради про зобовязання субєкта владних повноважень до вчинення певних дій необхідно - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий :