Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючої- судді ОСОБА_1

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.

при секретарі Колесовій Л.В.

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дубровицького районного суду від 17 листопада 2009 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку спільного майна, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубровицького районного суду від 17 листопада 2009 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна за недоведеністю. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку спільного майна за недоведеністю.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив всіх обставин справи, що і призвело до неправильних висновків. Зокрема, вказує, що суд прийшов до помилкового висновку, що претметом даного спору є поділ спірного будинкволодіння та виділення кожному з подружжя часток будинку в натурі.

Позивачка доводить, що спірний будинок побудований під час шлюбу її з відповідачем. А тому, вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

За наведених підстав просить рішення Дубровицького районного суду від 17 листопада 2009 року в частині визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просить її частково задовольнити, оскаржуване рішення скасувати в частині відмови в задоволенні його зустрічних вимог. Та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, оскільки для вирішення спору по суті, тобто визначення можливих варіантів поділу майна, потрібні спеціальні знання в будівельно-технічній галузі. Колегія суддів з таким висновком суду не погоджується. Суд першої інстанції не зясував обставин справи, характеру спору сторін та зазначених правових підстав позову ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, не визначивши, що йдеться про визначення ідеальних часток кожного із сторін у спільному сумісному майні. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 04.03.1988 року по 05.02.2007 рік. Згідно рішення виконавчого комітету Дубровицької міської ради народних депутатів Рівненської області від 24.04.1993 року № 42 ОСОБА_3 дозволено будівництво в м.Дубровиця, по вул. Воробинська, 168 в межах існуючої земельної ділянки. Актом про виніс в натуру границь земельної ділянки і розбивки будівель від 04.05.1993 року були встановлені в натурі границі земельної ділянки, виділеної громадянину ОСОБА_3 для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель. (а.с.75). Згідно акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкту садибної забудови № 160 від 24.05.2006 року прийнятий в експлуатацію одноквартирний житловий будинок в м.Дубровиця по вул. Воробинській, 168. (а.с.29). Рішенням виконавчого комітету Дубровицької міської ради Рівненської області № 205від 30.06.2006 року оформлено право приватної власності на домоволодіння по вул. Воробинська, 168 в м. Дубровиця на імя ОСОБА_3 (а.с.28). Згідно ст. 60 СК України та ч.3, ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на ? частку житлового будинку № 168 по вул. Воробинській в м. Дубровиця підлягають до задоволення.

Посилання відповідача на те, що оскільки він є власником спірної земельної ділянки, а тому набуває право власності на зведені ним будівлі та споруди та на те, що він разом з батьком будував спірний будинок, а тому будинок є спільною сумісною власністю його батька ? частини будинку та його з дружиною ? чистини будинку, на підставі цього частка ОСОБА_2 складає ? частину будинку не заслуговують на увагу.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" за № 7 від 04.10.1991 р. з послідуючими змінами роз'яснено, земельна ділянка для будівництва жилого і господарських будівель надається громадянину в приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Таке право, зокрема, виникає коли будівництво велось подружжям у період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Інші особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку, якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони давали не безоплатно.

Крім того посилання відповідача на ч. 2 с. 375 ЦК України, як на підставу набуття права власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно є безпідставним, оскільки право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, а якщо нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на нього виникає з моменту державної реєстрації.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на ? частину земельної ділянки в м.Дубровиця, вул. Воробинська, 168, то вона до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку по вул. Воробинська, 168 в м. Дубровиця належить, на підставі рішення Дубровицької міської ради № 594 від 14.11.2008 року, ОСОБА_3 (державні акти а.с. 37,38). Земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації, є особистою власністю того із подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дубровицього районного суду від 17 листопада 2009 року в частині відмови визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності на ? частини земельної ділянки по вул. Воробинська, 168 , то вона до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 368, ЦК України, ст. ст. 11, 303, 304, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дубровицього районного суду від 17 листопада 2009 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку спільного майна скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати право власності за ОСОБА_4 на ? частину житлового будинку розташованого по вул. Воробинська, 168 у місті Дубровиця, Рівненської області. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Шеремет А.М.

Судді: Гордійчук С.О.

ОСОБА_5