АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія № 26 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2010 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Карнаух В.В.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) та просив стягнути з відповідача на його користь 125 000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року позов задоволено частково, на користь позивача стягнуто 22 000 грн.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду ставить питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, судом не враховано, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати професійної працездатності, і відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується винною особою, а тому Відділення Фонду безпідставно притягнуто до участі у справі в якості відповідача. Також судом залишено поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав, надана ж ним довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності є тільки підставою для розрахунку і відшкодування потерпілому матеріальної шкоди частини втраченого заробітку, і не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди. Крім того, судом не звернуто уваги на те, що після встановлення позивачу втрати професійної працездатності в розмірі 25 % він залишився працювати на тому ж самому підприємстві, чим свідомо погіршив свій стан здоровя до 35 % втрати професійної працездатності, судом також не застосовано тримісячний термін позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України.

В своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 протягом тривалого часу працював у шкідливих та небезпечних умовах праці. Рішенням ЛЕК НДІ від 04 лютого 2003 року позивачу встановлені професійні захворювання: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої ступені, нейросенсорна туговухість, у звязку із чим складено акт № 06/2003 розслідування хронічного професійного захворювання від 06 березня 2003 року (а.с. 13-14).

Висновком МСЕК від 29 квітня 2003 року ОСОБА_3 первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності (20 % по пиловому бронхіту і 5 % по нейросенсорній туговухості).

При наступних переоглядах висновками МСЕК від 07 червня 2004 року, 04 травня 2005 року та 03 травня 2006 року позивачеві підтверджено 25 % втрати професійної працездатності, а при переогляді 11 вересня 2007 року встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано керувався ст.21, 28, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», яка передбачає відшкодування Відділенням Фонду моральної шкоди за наявності факту його спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004р. відповідно до якого, громадяни, котрим встановлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Тому доводи апеляційної скарги стосовно відсутності висновку МСЕК щодо наявності моральної шкоди є безпідставними.

Доводи відповідача щодо неврахування судом того, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Відділення Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, є безпідставними, оскільки позивачу втрата професійної працездатності вперше встановлена висновком МСЕК у 2003 році, тобто правовідносини сторін виникли за чинності вищезазначених норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань, що призвели до втрати працездатності», які передбачали право на відшкодування моральної шкоди.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені, тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк для звернення до суду з такими вимогами, не ґрунтуються на законі.

Крім того, відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

При визначенні розміру моральної шкоди, на думку колегії суддів, судом було враховано розяснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а саме: розмір моральної шкоди суд визначив в межах заявлених вимог, з урахуванням характеру, обсягу, тривалості та наслідків заподіяних позивачеві моральних страждань, стану здоров'я потерпілого, який суттєво погіршується, істотних вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_5