Справа № 2-2784/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року м. Охтирка.

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

судді Сидоренка Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Харченко Ю.А.,

та осіб, які приймають участь у справі:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 12 жовтня 2010 р. звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, у якій указав, що на нього, як на інспектора з контрою стаціонарних обєктів ТОВ „Нафтозахист Україна з боку відповідача по справі, який працює охоронцем на зазначеному підприємстві, чиняться дії, що підривають авторитет перед колегами у роботі, принижують честь, гідність та ділову репутацію. Це, зокрема, дістало вияв у письмових зверненнях до прокуратури та міліції а також письмових поясненнях, що останній надав дільничному інспектору, де вказав на наявність між сторонами неприязних відносин через те, що він нібито перевищує свої службові повноваження. Крім того, у поясненнях вказано, що 9.08.2010 р. його бабусі ОСОБА_3 за місцем її проживання невідомий чоловік, пригрозив, що якщо ОСОБА_2 не перестане писати керівництву підприємства доповідні записки, то останнього вивезуть на машині до карєру й після цього його вже ніхто не побачить. Насправді він до зазначеного факту не причетний. Навпаки, за місцем роботи характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягався. Тому прохає зобовязати відповідача прохати у нього публічне вибачення, відшкодувати матеріальну шкоду повязану з лікуванням через перенесений нервовий стрес внаслідок таких дій відповідача та стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 1500 грн., яку обґрунтовує перенесеним нервовим стресом, хвилюванням, порушенням нормального ритму життя, проведеним курсом лікування у звязку із цим.

У судовому засіданні позивач позов підтримав. При цьому пояснив, що дійсно в ніч на 4.09.2010 р. він був на обєкті „Качанівський ГПЗ з перевіркою роботи охоронників та виявив факти порушень чергування з боку керівника зміни, охоронника ОСОБА_4. Підтвердив факт того, що охоронник ОСОБА_4 та ще два охоронника, серед яких був і відповідач ОСОБА_2, написали доповідні листи щодо порушень допущених ним під час перевірки. Однак у нього особисто із відповідачем із цього приводу будь-яких конфліктів не було. Цими діями відповідача та інших охоронців йому особисто будь-яких образ завдано не було і до них будь-яких претензій із цього приводу не має. Однак у подальшому відповідач ОСОБА_2 звернувся із письмовими заявами до прокуратури та міліції, де зазначив про перевищення службових повноважень з його боку та про погрози на його адресу з боку невідомого чоловіка, у випадку якщо ОСОБА_2 не перестане писати доповідні листи начальству, які були доведені його бабусі. Саме ці дії, як зазначив позивач, підривають його авторитет, честь, гідність та ділову репутацію. Зазначив, що вимушений був звернутись до лікаря невропатолога у звязку із нервовим зривом і на придбання ліків витратив 810 грн. 95 коп. На запитання суду про те, якими ще діями відповідача, окрім письмових заяв до міліції та прокуратури та пояснення відібраного від нього працівником міліції, принижено його честь та гідність, відповів, що інших фактів він довести не може, достатніми для прийняття рішення про захист його прав є викладені у заяві факти про звернення відповідача до міліції з неправдивими відомостями щодо нього.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що в ніч на 4.08.2010 р. він перебував на обєкті „Качанівський ГПЗ у якості охоронника від ТОВ „Нафтозахист Україна. Тоді між позивачем ОСОБА_1, який перебуває на посаді інспектора з контрою стаціонарних обєктів ТОВ „Нафтозахист Україна, та старшим охоронником ОСОБА_4 виник конфлікт щодо порушення з боку останнього у процесі чергування. Насправді порушення не було, хоча позивач примушував ОСОБА_4 написати пояснення у якому визнати свою вину. На захист ОСОБА_4 виступив він та інший охоронець, які разом написали доповідні записки вже на порушення з боку самого ОСОБА_1 під час проведення перевірки. Стверджує, що внаслідок цього між ними виникли неприязні відносини стосовно роботи. Через це за декілька днів, у той час як він перебував на чергуванні на обєкті, до нього з перевіркою прибув ОСОБА_1 та провідний фахівець служби безпеки ОСОБА_5 У ході розмови останні повідомили йому, що у скаржників будуть неприємності, зокрема йому запропонували самостійно знайти собі порушення, за яке його буде покарано у дисциплінарному порядку. Однак писати пояснення він на себе відмовився. Цього ж дня довідався, що до бабусі, яка мешкає у м. Охтирка, приїжджав невідомий чоловік на скутері та повідомив про те, що якщо онук, тобто він, не припинить писати доповідні керівництву, то його вивезуть до карєру і більше його ніхто не знайде. Щодо даного факту ним було подано заяви до міліції та до прокуратури. У подальшому інспектор міліції відбирав у нього пояснення із цього приводу, де він виклав усі відомі йому факти. Ані у заявах, ані у поясненні про те, що саме ОСОБА_1 чи його люди чинили погрози не зазначав. Про конфлікт та порушення з боку ОСОБА_1 розповідав. Факт порушень з боку ОСОБА_1 було визнано вищим керівником на зборах колективу та всіх присутніх було повідомлено про те, що ОСОБА_1 буде покарано шляхом зняття премії та оголошення догани. Однак, як зясувалось згодом, цього зроблено не було. Ніде публічно будь-яких негативних висловлювань на адресу ОСОБА_1 з його боку не було.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що сторони працюють в ТОВ „Нафтозахист Україна. Позивач ОСОБА_1 працює на посаді інспектора з контрою стаціонарних обєктів; відповідач ОСОБА_2 на посаді охоронника.

Також встановлено, це визнали у судовому засіданні сторони, що в ніч на 4.08.2010 р. на обєкті „Качанівський ГПЗ, де у цей час чергував відповідач ОСОБА_2, з перевіркою роботи охоронників прибув ОСОБА_1 У нього виникла суперечка з керівником зміни охоронником ОСОБА_4 приводу виявлених фактів порушень чергування. У подальшому, охоронник ОСОБА_4 та ще два охоронника, серед яких був і відповідач ОСОБА_2 написали доповідні листи щодо порушень допущених ним під час перевірки.

11.08.2010 р. відповідач ОСОБА_2 звернувся з письмовими заявами до Охтирського міськрайвідділу внутрішніх справ (ЖРЗПЗ №2200 від 11.08.2010 р.) та до Охтирської міжрайонної прокуратури (матеріали були направлені за належністю до Охтирського МВ ГУМВС) про факт погроз на його адресу через рідну бабусю. У заяві до прокуратури відповідач зазначив про факт написання доповідних записок вищому керівництву на позивача ОСОБА_1 та факт бесіди з ОСОБА_1 та іншим співробітником, які під час чергування повідомили йому, що у скаржників будуть неприємності, зокрема йому запропонували самостійно знайти собі порушення за яке його буде покарано у дисциплінарному порядку. Із аналогічною заявою про погрози до Охтирської міжрайонної прокуратури звернулась і бабуся відповідача ОСОБА_3.

За фактом погроз на адресу ОСОБА_2 у результаті проведеної перевірки дільничним інспектором було винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи, оскільки особу, яка погрожувала, встановлено не було і вона не вчиняла реальних дій щодо їх здійснення.

Згідно наданих документів позивач ОСОБА_1 за місцем роботи характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності на протязі 2010 р. не притягався, 25.08.2010 р. звертався на амбулаторний прийом до лікаря невропатолога, де йому було поставлено діагноз: антено - невротичний синдром з церебростенічним компонентом та призначене лікування. Згідно наданого суду чеку позивачем ОСОБА_1 було придбано призначені лікарем ліки на загальну суму 810 грн. 95 коп.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 показав, що в ніч на 4.08.2010 р. він перебував на обєкті „Качанівський ГПЗ у якості старшого зміни охорони від ТОВ „Нафтозахист Україна. Тоді між позивачем ОСОБА_1 який перебуває на посаді інспектора з контрою стаціонарних обєктів ТОВ „Нафтозахист Україна та ним виник конфлікт щодо порушення з його боку у процесі чергування. Зокрема, у нього вимагали письмово визнати факт не перевірки автотранспорту, бо у журналі не було відмітки про це. Хоча насправді автомобіль він перевірив, а запис про це в журналі не зробив. На його захист виступили інші охоронці, серед яких був і відповідач ОСОБА_2, які разом написали доповідні записки вже на порушення з боку самого ОСОБА_1 під час проведення перевірки, який обєкти, що підлягають перевірці не обходив, а відмітки про це у відповідному журналі поробив. У подальшому від ОСОБА_2 дізнався, що йому погрожували застосуванням дисциплінарного стягнення та про те, що його бабусі невідомий передав погрози на адресу ОСОБА_2, якщо той не припинить писати доповідні листи керівництву. Він особисто не чув з боку відповідача ОСОБА_2 будь-яких публічних висловлювань негативного характеру на адресу позивача ОСОБА_1 у тому числі й повязаних із його професійною діяльністю.

У суду немає підстав ставити під сумнів покази вищенаведених свідків, таких доказів суду не надано.

Згідно ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 р. № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності й ділової репутації громадян та організацій при розгляді цивільних справ, порушених у порядку ст. 7 ЦК України, суди повинні зясовувати, чи поширені відомості, про спростування яких предявлений позов, чи порочать вини честь, гідність, і ділову репутацію позивача та, чи відповідають дійсності. Під поширенням відомостей слід розуміти опублікування їх у пресі, передачу по радіо, телебаченню, з використанням інших засобів масової інформації, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, повідомлення в публічних виступах, а також у іншій формі невизначеному колу осіб або хоча б одній людині. Обовязок довести факт поширення відомостей які його ганьблять, покладається на позивача.

Згідно п. 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1990 р. № 7 „Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності й ділової репутації громадян та організацій від 28.09.1990 р. заява про захист честі, гідності та ділової репутації має, зокрема, містити в собі дані про те, які саме відомості, що порочать особу поширені відповідачем, з зазначенням часу, способу і осіб, яким такі відомості повідомлені, посилання на докази, що стверджують зазначені обставини, а також прохання про спростування відомостей. На позивача при цьому покладається обовязок довести факт поширення відомостей, які ганьблять його, особою, до якої предявлений позов.

Суд вважає, що відомості викладені відповідачем у заявах до міліції та прокуратури та у письмовому поясненні спрямовані на захист його особистих прав та прав рідної бабусі, а не з метою доведення до громадськості чи окремих громадян, та не мають на меті приниження, честі, гідності чи ділової репутації позивача. Тому звернення ОСОБА_2 до правоохоронних органів не можна вважати поширенням недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Судові витрати залишити за позивачем без відшкодування.

На підставі викладеного, 16, 23, 277, 280, 297 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя Р.В. Сидоренко