Справа № 2-8954/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2010 року, Приморський районний суд м. Одеси

в складі:

головуючого - судді Турецького О.С.

при секретарі - Курченко В.М.

розглянувши у попередньому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Белабіді Каіса про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила суд розірвати шлюб з відповідачем на тій підставі, що сімейні відносини припинені остаточно і відновленню не підлягають.

У судовому засіданні позовні вимоги позивач підтримала в повному обсязі, на примирення категорично не погодилась, та пояснила, що відповідач мешкає окреме, - в місті Туніс. Подружніх та сімейних відносин вона з відповідачем не підтримує, спільне господарство у сторін відсутнє. Родина розпалася та відновлена бути не може.

Від шлюбу спільних дітей немає.

Спільного майна нажито в період шлюбу не було.

Відповідач у судове засідання не зявилася, але надіслав заяву №570/4-065 від 24 лютого 2010 року, в якій він визнає позовні вимоги в повному обсязі, виявляє згоду розірвати шлюб з позивачем та просить слухати справу у його відсутність.

Згідно з зазначеним суд вважає, що рішення у справі можна постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб в Республіці Туніс у місті Туніс у будинку міського муніципалітету адміністративною службою відділу актів громадянського стану, про що в реєстрі шлюбів Тунісу зроблено запис №265 2007 рік (Додаток №2 Свідоцтво про шлюб № 000126, видано 28 листопада 2007 року).

Також судом встановлено, що сторони вже тривалий час живуть окремо у різних країнах, не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, спільних дітей від шлюбу не мають, родина фактично розпалась.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Так, відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб між жінкою та чоловіком ґрунтується на їх доброї волі. Відсутність бажання одного із подружжя припинити шлюбні відносини є підставою для припинення таких відносин за умов неможливості одну зі сторін змушувати перебування в сімейних стосунках з іншою.

Підстав для відмови в розірвання шлюбу передбачених ч. 2, ст. 110 Сімейного Кодексу України судом встановлено не було.

На підставі ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11, 174, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 110, 112 СК України, ст.ст. 58,63 Закону України «Про міжнародне приватне право»,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб , укладений між ОСОБА_1 та Белабіді Каісом, зареєстрований в Республіці Туніс у місті Туніс у будинку міського муніципалітету адміністративною службою відділу актів громадянського стану, про що в реєстрі шлюбів Тунісу зроблено запис №265 2007 рік (Додаток №2 Свідоцтво про шлюб № 000126, видано 28 листопада 2007 року).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя О.С. Турецький

14.05.2010