Крюківський районний суд м.Кременчука
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 травня 2010 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Степури А.А. при секретарях Вороніній О.І., Сизовій Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місці Кременчуці цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким витребувати з чужого незаконного володіння громадянина ОСОБА_2 чотири автоцистерни АЦ 10 та зобовязати його передати їх ОСОБА_1

Свої вимоги мотивував тим, що він 1.07.2006 року надав у користування ОСОБА_2 чотири автоцистерни АЦ 10 від бензовоза КРАЗ. ОСОБА_2 надав йому розписку згідно якої зобовязувався з 1.06. по 1.07.2006 року повернути йому його майно у цілісності та схоронності. Приймаючи до уваги той факт, що відповідач не виконав свої зобовязання до 1.07.2006 року і з цього часу почав плинути строк позовної давності, а 1.07.2009 року строк його вимог спливає, тому іншого виходу як звернутися до суду він не вбачає.

В судовому засіданні 21.04.2010 року ОСОБА_1 змінив свої позовні вимоги, а саме прохав стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальне відшкодування у рахунок чотирьох автоцистерни АЦ 10 від бензовоза КРАЗ в сумі 20000,02 грн., індекс інфляції 14360,00 грн. Також стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його представник змінені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, а також позивач суду пояснив, що на території приватного підприємця ОСОБА_3 він у 2005-2006 роках зберігав автоцистерни АЦ -8, які належали йому, відповідно до накладних №8/12-04, №51-1204 №69-1204 від 08.12.2004 року, а також чотири цистерни АЦ-10, що є предметом спору, які він придбав у березні 2005 року у ПП «Пілат» за 20 тисяч грн.. 02 коп., що підтверджується світлокопією рахунку №147 та видатковою накладною від 23.03.2005 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру №23/03-147. За домовленістю з відповідачем, який був знайомий з ОСОБА_3 він завіз ці цистерни на його територію, де зберігав до 01.06.2005 року. Після чого, ОСОБА_2, самовільно, без його дозволу, вивіз невідомо куди чотири вищевказані цистерни АЦ-10. Про це він дізнався від охоронника території на імя ОСОБА_2, який на даний час помер. В розмові з ОСОБА_2, останній пообіцяв йому, що поверне названі цистерна протягом 3 місяців. До правоохоронних органів він не звертався. Звертався до матері та брата відповідача, щоб вони поговорили з ним про повернення цистерн. Потім домовився з ОСОБА_2 про написання розписки від 23.03.2005 року. Однак, відповідач не повернув спірні автоцистерни і їх відносини погіршились.

Відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог, та вказали, що у 2004-2006 роках він займався в цей час закупкою та продажем автомобільних цистерн в приватному порядку не оформляючи дану діяльність документально. Автоцистерни він закупляв у приватних осіб, завозив їх на територію приватного підприємця ОСОБА_4, де зберігав та частково демонтував їх, а в подальшому підшукував покупця і продавав приватним особам, в основному м.Луганськ, приватній особі на прізвище Масідрай, у якого також по мірі необхідності періодично також купляв автоцистерни. В той час між ним та позивачем існували дружні стосунки. В серпні 2005 року до нього звернувся ОСОБА_1 та попрохав познайомити його з Масідрай по питанню придбання автоцистерн. Після розмови з останнім ОСОБА_1 придбав у того 4 автоцистерни АЦ-8 для особистих потреб. Через деякий час з м.Луганська до нього звернулися приватні особи з замовленням на покупку 14 автоцистерн АЦ-8. Він мав 10 автоцистерн, а 4 автоцистерни АЦ-8, не хватило до замовлення. Тому, він звернувся до ОСОБА_1 з проханням надати йому вищевказані 4 автоцистерни АЦ-8 для продажу, з наступним поверненням аналогічних. ОСОБА_1 погодився надати йому для продажу 4 автоцистерни АЦ-8, за умови повернення йому через рік 4 автоцистерни АЦ-10, які дорожчі АЦ-8, та надання у позику 500 доларів США. Не маючи виходу, він пішов на зустрічні умови ОСОБА_1, надав йому у позику 500 доларів США. При цьому ОСОБА_1 надав йому розписку про отримання у позику 500 доларів США, та сам склав зустрічний договір-розписку від 28.03.2006 року, на яку і посилається в судовому засіданні. Весною 2007 року він купив у приватних осіб Скирди та Масідрая 4 автоцистерни АЦ-10, які завіз на територію приватного підприємця ОСОБА_4 та передав ОСОБА_1, де вони і зберігалися до того часу, коли приватний підприємець ОСОБА_4 попрохав їх вивезти, що і зробив сам позивач восени 2007 року на території приватного підприємця Олійника, що знаходилась поруч, які вивіз звідти весною 2008 року. Передавши 4 автоцистерни АЦ-10 ОСОБА_1, він прохав віддати зустрічний договір-розписку від 28.03.2006 року, однак, той не повернув її, а потім знаходив різні причини не зустрічатися з ним. Розписку від ОСОБА_1 про отримання у позику 500 доларів США, він загубив і не міг предявити для повернення зустрічної розписки.

Суд, вислухавши сторін, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, вивчивши матеріали справи, дослідивши і проаналізувавши представлені докази, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що позивач 23.03.2005 року придбав у ПП «Пілат» чотири автоцистерни АЦ 10, що підтверджується світлокопією рахунку №147 та видатковою накладною від 23.03.2005 року і квитанцією до прибуткового касового ордеру №23/03-147.

Також, встановлено, що позивач 08.12.2004 року придбав у ТОВ ВО Техномаш» 12 комплектів спецобладнання ТЗ-8 відповідно до накладних №8/12-04, №51-1204, №69-1204 від 08.12.2004 року

Відповідно до зустрічного договору розписки від 28.03.2006 року відповідач 01.06.2005 року отримав у ОСОБА_1 в тимчасове користування чотири автоцистерни АЦ 10 та зобовязувався повернути їх в період з 01.06. по 01.07. 2006 року.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, згідно до ст.ст.57-59 цього Кодексу, повинні бути належними і допустимими.

Позивач ОСОБА_7 в позовній заяві вказав, що він надав 01.07.2006 року відповідачу ОСОБА_2 у користування чотири автоцистерни АЦ 10 від бензовоза КрАЗ, і до вказаного в розписці строку, тобто 01.07.2006 року, їх йому не повернув.

В судовому засіданні та у заяві про зміну позовних вимог позивач ОСОБА_7 вже пояснив, що він не надавав для тимчасового використання автоцистерни АЦ 10, а той сам, без його дозволу, вивіз їх в невідомому напрямку, після 01.07.2005 року. При цьому до правоохоронних органів не звертався. В зустрічному договорі-розписці від 28.03.2006 року, також вказано дату отримання відповідачем автоцистерни АЦ 10, саме 01.07.2005 року.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникали договірні цивільно-правові відносини з приводу володіння та розпорядження майном, оскільки позивач наполягав на тому, що відповідач ОСОБА_2 незаконно заволодів його майном, тобто на час фактично виниклих взаємовідносин між сторонами був відсутній договір, який би надавав право позивачу вимагати від відповідача виконання тих чи інших обовязків, і підтвердженням цього є пояснення самого позивача, який вказав, що 01.07.2005 року відповідач незаконно заволодів вказаними автоцистернами, а розписка від 28.03.2006 року була складена через 10 місяців від події 01.07.2005 року. При цьому позивач пояснив, що розписка від 28.03.2006 року була складена відповідачем на його прохання, а не у звязку з укладенням між сторонами договору.

Крім того, з тексту розписки вбачається, що між сторонами на час її укладення могли існувати інші правовідносини, оскільки вона є зустрічним договором-розпискою, і можливо регулює інші правовідносини між сторонами.

Позивач також не заперечував того, що він вивозив з території приватного підприємця ОСОБА_4 автоцистерни, але він вивіз автоцистерни АЦ -8, а автоцистерни АЦ 10, він не вивозив, а їх вивіз саме відповідач ОСОБА_8 Після того, як позивач відмовився повертати йому автоцистерни АЦ-10, він звертався до матері позивача та до брата останнього, щоб вони з ним поговорили з приводу повернення йому чотирьох автоцистерн АЦ 10.

Однак, дані твердження позивача спростовуються показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, так:

Свідок ОСОБА_9 мати відповідача, пояснила, що чула розмову свого сина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про якість цистерни, але ОСОБА_1 до неї ніколи не звертався по питанню повернення цистерн сином. За двадцять років вона ОСОБА_1 бачила один раз.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є власником території де близько 2-4 років назад зберігались автоцистерни в кількості 4-5 штук, які, за усною домовленістю з ним, завіз ОСОБА_2. Завозив автоцистерн на територію саме ОСОБА_2, але власником даних цистерн був ОСОБА_1, що він взнав особисто від останнього в той час, коли повинна була приїхати комісія для огляду території на предмет пожарної безпеки, і він попрохав вивезти всі цистерни. Вивозив всі цистерни сам ОСОБА_1 Інших власних цистерн ОСОБА_1 на його території не зберігав, тільки ті, які були завезені на прохання ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він працює вантажником у приватного підприємця ОСОБА_4 на території де зберігалися автоцистерни близько 5 років назад. Протягом року на територію за домовленістю з власником, тобто з ОСОБА_4 завозив автоцистерни ОСОБА_2, а потім вивозив їх. А останні 4 автоцистерни, які завозив ОСОБА_2 вивозив саме ОСОБА_1 перед тим, як повинна була приїхати комісія по пожарній безпеці. На даній території ОСОБА_2 працював по демонтажу власних автоцистерн, а ОСОБА_1 ставив свій бензовоз, інших робіт не проводив.

Крім того, в судовому засіданні позивач змінив свої позовні вимоги та прохав стягнути з відповідача на його користь матеріальне відшкодування у рахунок чотирьох автоцистерни АЦ 10 від бензовоза КРАЗ в сумі 20000,02 грн., а також індекс інфляції 14360,00 грн., посилаючись на світлокопії рахунку №147, видаткової накладної від 23.03.2005 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №23/03-147, про придбання у ПП «Пілат» чотирьох автоцистерн АЦ 10.

Однак, при цьому, позивач не надав суду доказів, що саме цими автоцистернами незаконного заволодів відповідач ОСОБА_2

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, згідно з частиною другою якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, в даному випадку стягнення індексу інфляції та виплата процентів розглядається як санкцію за порушення грошового зобовязання.

Оцінивши в сукупності зібрані по справі наведені докази, суд вважає, що вимоги позивача щодо незаконного заволодіння відповідачем його майном в судовому засіданні належними і допустимими доказами не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача на його користь індексу інфляції, також необґрунтовані, оскільки у відповідача не існувало грошових зобовязань перед відповідачем.

Також, позивач прохає стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та судові витрати.

Згідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Вимога позивача про відшкодування моральної шкоди, не доведена в судовому засіданні, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що така шкода йому заподіяна саме протиправними винними діями відповідача, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині також слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК, судові витрати в частині сплати судового збору, необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 611, 708, 709, 711, 1166, 1167 ЦК України, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні змінених позовних вимог фізичної особи ОСОБА_1 до фізичної особи ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 300,50 грн.

На рішення суду може бути подана заява про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя :