Справа №2-137-10р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2010 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Ральця Р.В.

при секретарі Пилипчук В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та його розірвання-,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та його розірвання.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 01 квітня 1998 року між ними - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відповідачкою - ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири за №38 в житловому будинку за №83 в м. Дубно, Рівненської області, посвідчений приватним нотаріусом Дубенського міського та районного нотаріального округу ОСОБА_4

Укладення договору було викликано тим, що вони є непрацездатними, похилого віку. За віком і станом здоров'я потребують догляду та матеріальної допомоги.

Відповідачка їхня племінниця обіцяла довічно їх доглядати, забезпечувати продуктами харчування, оплачувати комунальні платежі за квартиру, надавати матеріальну та медичну допомогу , займатись домашнім господарством. У разі виконання цих зобов'язань племінниця за їхнього життя набувала права користування і володіння квартирою, а після смерті розпоряджатися квартирою на свій розсуд.

За цих умов вони погодились підписати договір, текст якого вони не читали, вважаючи що в договорі передбачені права і обов'язки сторін, про які вони домовились з відповідачкою. Однак виявилось, що договір має інший зміст і не передбачає ніяких зобов'язань утримувати їх та позбавляє права власності на квартиру.

В даний час відповідачка змінила до них ставлення. Повністю ігнорує домовленості, не надає їм ніякої матеріальної допомоги, не забезпечує ні ліками, ні продуктами харчування, а також не оплачує комунальні та інші платежі. А за віком та станом здоров'я вони потребують догляду. Коли вони звернулись до відповідачки з проханням надавати їм матеріальну та медичну допомогу, то відповідачка повернула договір від 01.04.1998 року, з якого вони довідались, що ними був укладений не договір довічного утримання, а договір дарування.

У відповідності до ст. 210 ЦК України цей договір підлягав державній реєстрації. Але як вбачається з довідки за № 605 від 28.08.2009 року виданої КП "АРХІТЕКТОР", то договір дарування квартири від 01.04. 2009 року реєстраційний номер 1440 в КП "АРХІТЕКТОР" не зареєстрований. Відповідачка не вважала за потрібне провести державну реєстрацію договору дарування, що підтверджує те, що не мала наміру проживати разом з ними та їх доглядати.

Просять визнати договір дарування квартири № 38 у місті Дубно Рівненської області по вулиці Мирогощанська 83 від 01.04.1998 року, укладений між ними та відповідачкою недійсним .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що відповідачка незважаючи на свої зобов"язання, їм не допомагає, ніякої матеріальної допомоги не надає , хоча при укладанні договору обіцяла доглядати. В даний час відповідачка ігнорує їхні домовленості. Він вважав, що уклали договір довічного утримання, а як виявилось це був договір дарування. Окрім цього у судовому засіданні ствердив, що при укладенні договору від 01.04.1998 року нотаріус зачитувала їм зміст договору та роз'яснювала їх права та обов'язки. Однак в силу пристарілого віку напевне їх не зрозуміли. Щодо пропуску строку звернення до суду позивач пояснив, що коли відповідачка у справі з 2004 року не надавала їм належної допомоги у нього та його дружини виник намір скасувати укладений договір. Просить визнати договір дарування недійсним та скасувати.

Позивачка ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги та пояснила, що договір дарування вона підписувала на тій умові, що відповідачка буде їх з чоловіком доглядати та допомагати. Вона знаходиться без ніг, тому їй потрібна стороння допомога, якої відповідачка не надає. Просить розірвати договір дарування.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що 11 років вона добровільно допомагала позивачам по справі. Для тітки ОСОБА_5 вона була найближчою родичкою, тому вона вирішила подарувати їй квартиру, в зв"язку з чим вона приїхала в м. Дубно і вони разом з тіткою та її чоловіком пішли до нотаріуса та оформили договір дарування. Нотаріус роз"яснила, що даруючи майно позивачі втрачають на нього право власності, що дарування назад не повертаться. Наміру проживати в даній квартирі вона не мала. В ній мали проживати і надалі позивачі, тому вона не оформляла право власності на квартиру. В 2004 році, коли тітка стала інвалідом, її мати постійно їздила до неї, щоб допомогти, привозила продукти, всі витрати при проведенні операції мати взяла на себе. Потім дядько став не пускати матір в квартиру, що позбавило її можливості бачити тітку та спілкуватись з нею. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка нотаріус Дубенського міського нотаріального округу ОСОБА_4 пояснила, що при укладенні договору дарування кожній стороні роз'яснюється, що вони, даруючи майно, втрачають на нього право власності. Кожна людина перш ніж підписати договір, читає його. Договір дарування потрібно зареєструвати в архітектурі, однак якщо особа його не зареєструвала, це не є наслідком недійсності правочину, лише людина не набує право власності на майно. Якщо людина має намір оформити заповіт вони не перевіряють наявність в неї майна, а оформляють заповіт, а вже коли та людина, на яку складений заповіт приходить оформити право власності, вони дивляться чи є таке майно і чи ні на кого більше не записано. Якщо договір дарування між сторонами в даному випадку не буде розірвано, вони не можуть бути власниками квартири за умови реєстрації договору.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснив, що позивачка ОСОБА_2 лікувалася в хірургічному відділенні останній раз з вересня по грудень 2009 року. Хвора є інвалідом першої групи. Чоловік ОСОБА_1 відвідував її кожен день. Майже цілий день проводив біля дружини, так як вона постійно потрубувала сторонньої допомоги.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що маму відповідачка ОСОБА_8 знає давно, так як працювала з нею разом на підприємстві. Вона її просила неодноразово поїхати з нею в лікарню до тітки. Тітка казала, що ніяких документів не підписувала. А коли приїжджали другий раз, вона сказала, що ОСОБА_9 робить їй за це чорний день. Вони з ОСОБА_8 їздили на квартиру, але дід схопив її та випхав з хати.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку. Що позовні вимоги не підлягають до задоволення із слідуючих підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦП К України, кожна сторона у справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У судовому засіданні встановлено, що 01.04.1998 року між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири № 83 по вулиці Мирогощанська місто Дубно, згідно до якого ОСОБА_3 мала право набути право власності на подароване майно. Договір укладався в присутності дарувальників та обдарованого з дотриманням письмової форми та нотаріального посвідчення, що засвідчено сторонами у справі та нотаріусом.

В ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача ОСОБА_1 щодо бажання укладення договору довічного - утримання з ОСОБА_3І, та помилкового укладення договору дарування. Дані твердження спростовані відповідачкою у справі, нотаріусом та самою позивачкою ОСОБА_2, яка не заперечувала, що був укладений договір дарування, однак бажає його розірвати у зв'язку з відсутністю з 2004 року допомоги з сторони відповідачки ОСОБА_3

Статею 727 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. Однак жодної підстави стороною позивачів не наведено та судом не встановлено в ході розгляду справи.

Не заслуговують на увагу доводи позивачів у справі та їх представника щодо визнання недійсним договору дарування у зв'язку з відсутністю реєстрації договору у органі БТІ. В даному випадку відповідачка не зареєструвала своє право на оформлення дарунку та переходу права власності на подароване майно, оскільки мала намір оформити таке право по смерті дарувателів, останні проживали та проживають у подарованій квартирі та не мають іншого житла і в жодному випадку не відмовлялась від прийняття дарунку. Однак дана обставина не може трактуватись як підстава незаконності укладення договору дарування в порядку ст. 727 ЦК України.

Окрім цього стороною позивачів у справі не наведено жодного доказу обгрунованості поважності пропуску строку позовної давності в один рік в порядку ст. 728 ЦК України.

Зважаючи на вищевикладенні обставини, суд прийшов до висновку, що договір дарування від 01.04.1998 року між позивачами та відповідачкою у справі був укладений на законній підставі з дотриманням норм Глави 55 ЦК України, оскільки доказів, які спростовували б законність укладення такого договору у судовому засіданні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,6, 57, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 207, 209, 717, 719, 722, 727, 728 ЦК України, суд-,

РІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 Валерянівній у задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання договору дарування квартири № 38 у місті Дубно Рівненської області по вулиці Мирогощанська 83 від 01.04.1998 року, недійсним та його розірвання - за необґрунтованістю та безпідставністю позовних.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з поданням в 10-денний строк заяви про апеляційне провадження та наступним поданням в 20-денний строк, після подачі цієї заяви, апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10- денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання апеляційної скарги в 20- денний строк, рішення набирає чинності після закінчення цього строку.

Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили в разі його не скасування судом апеляційної інстанції.

Суддя