Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2-194/2010 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Ніколаєвої І. К.

при секретарі Карпенко С. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради

про визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 29.11.2009 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, та земельної ділянки загальною площею 0,4159 гектарів розташованої на території с. Запоріжжя, вул. Польова, 9 ОСОБА_2 сільської ради, переданої для обслуговування житлового будинку (0,25 га), ведення особистого підсобного господарства (0,1659 га), що належали йому на праві власності.

За життя батько заповіту не залишив, тому вона є єдиною спадкоємицею за законом першої черги, оскільки є рідною донькою померлого.

Після смерті батька вона у встановлений законом строк звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус постановою від 27 жовтня 2009 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що необхідно встановити належність свідоцтва про право власності на житло померлому ОСОБА_3 та через те, що Державний акт не відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2010 року по справі за її заявою про встановлення факту належності документу, встановлено факт належності її батькові ОСОБА_3 свідоцтва про свідоцтво про право власності на житло № 248 від 23 вересня 1999 року виданого КСП «Птахофабрика» Петропавлівська».

Державний акт на право приватної власності, на підставі якого батькові позивача належить земельна ділянка, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України оскільки відповідно до цього акту земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Запоріжжя, вул. Польова, 9 ОСОБА_2 сільської ради належить лише батькові в той час як житловий будинок, що розташований на ній, належить на праві спільної часткової власності батькові, позивачці та її синові ОСОБА_4 в рівних частинах тобто по 1/3 частині будинку.

А відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку.

Вказану земельну ділянку батько приватизував на своє ім'я і відповідно отримав 14 вересня 2001 року Державний акт на право приватної власності на землю. При приватизації батьком земельної ділянки ні вона ні її син ОСОБА_4 не заперечував проти приватизації батьком земельної ділянки на своє ім'я.

На даний час син позивачки не заперечує проти, того щоб право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивачки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3. Позивач вказує, що після смерті батька фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, оскільки обробляє земельну ділянку, проводить ремонтні роботи в будинку.

Ще однією перешкодою в оформленні спадщини є те, що за життя батьком самочинно було прибудовано тамбур 1-1 до житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, (позначення вказані згідно технічного паспорту БТІ, складеного станом на 04.09.2009 року).

Проте відповідно до довідки відділу містобудування та архітектури Петропавлівської райдержадміністрації від 20.11.2009 року № 35 даний відділ вважає за можливе узаконити вказану прибудову, порушень містобудівного законодавства не виявлено.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задовольнити.

Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову.

Відділ містобудування та архітектури надав заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника.

Вислухавши позивача, тертю особу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що 29.11.2009 року помер батько позивачки ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, та земельної ділянки загальною площею 0,4159 гектарів розташованої на території с. Запоріжжя, вул. Польова, 9 ОСОБА_2 сільської ради, переданої для обслуговування житлового будинку (0,25 га), ведення особистого підсобного господарства (0,1659 га), що належали йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 250485, свідоцтвом про народження серії IV-УР № 131977, свідоцтвом про укладення шлюбу позивачки, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, свідоцтвом про право власності на житло, Державним актом на право приватної власності на землю.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За життя ОСОБА_3 заповіту не залишив, тому позивачка є єдиною спадкоємицею за законом першої черги, оскільки є рідною донькою померлого.

Після смерті батька вона у встановлений законом строк звернулася до Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус постановою від 27 жовтня 2009 року відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що необхідно встановити належність свідоцтва про право власності на житло померлому ОСОБА_3 та через те, що Державний акт не відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.10. 2009 року.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2010 року по справі № 2-0-6/2010 р. за заявою позивача про встановлення факту належності документу, встановлено факт належності її батькові ОСОБА_3 свідоцтва про свідоцтво про право власності на житло № 248 від 23 вересня 1999 року виданого КСП «Птахофабрика» Петропавлівська».

Державний акт на право приватної власності, на підставі якого батькові позивача належить земельна ділянка, не відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України оскільки відповідно до цього акту земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Запоріжжя, вул. Польова, 9 ОСОБА_2 сільської ради належить лише ОСОБА_3 в той час як житловий будинок, що розташований на ній, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, позивачці та її синові ОСОБА_4 в рівних частинах тобто по 1/3 частині будинку.

А відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку.

З пояснень позивача та третьої особи ОСОБА_4 судом встановлено, що вказану земельну ділянку ОСОБА_3 приватизував на своє ім'я і відповідно отримав 14 вересня 2001 року Державний акт на право приватної власності на землю. При приватизації батьком земельної ділянки ні позивач ні її син ОСОБА_4 не заперечували проти приватизації батьком земельної ділянки на своє ім'я.

В судовому засіданні син позивачки ОСОБА_4 вказав, що він не заперечує проти, того щоб право власності на вказану земельну ділянку перейшло до позивачки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3. З пояснень позивача судом також встановлено, що після смерті батька позивач фактично прийняла спадщину у вигляді 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки, оскільки обробляє земельну ділянку, проводить ремонтні роботи в будинку.

Ще однією перешкодою в оформленні позивачем спадщини є те, що за життя батьком самочинно було прибудовано тамбур 1-1 до житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, (позначення вказані згідно технічного паспорту БТІ, складеного станом на 04.09.2009 року), проте відповідно до довідки відділу містобудування та архітектури Петропавлівської райдержадміністрації від 20.11.2009 року № 35 даний відділ вважає за можливе узаконити вказану прибудову, порушень містобудівного законодавства не виявлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Позивач від спадщини не відмовлялася, фактично її прийняла оскільки проживає в будинку, обробляє город.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. ст. 328, 376, 1216, 1217, 1225, 1261, 1268 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,4159 гектарів розташовану на території с. Запоріжжя, вул. Польова, 9 ОСОБА_2 сільської ради, переданої для обслуговування житлового будинку (0,25 га), ведення особистого підсобного господарства (0,1659 га), що належала ОСОБА_3, який помер 29.11.2008 року, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 004282 виданого 14 вересня 2001 року.

Визнати за ОСОБА_1, як за спадкоємцем за законом, право власності на 1/3 частину житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що належала ОСОБА_3, який помер 29.11.2008 року, та визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно прибудований тамбур 1-1 до житлового будинку № 9 по вул. Польова в с. Запоріжжя, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, (позначення вказані згідно технічного паспорту БТІ, складеного станом на 04.09.2009 року).

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя