Справа №22-ц-4537/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого: Попруги С.В.

суддів: Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу державної виконавчої служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, третя особа: Публічне акціонерне товариства «ОСОБА_3 Аваль», про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне засування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позивач доводить, що судом першої інстанції не враховано, що він згідно договору поруки станом на грудень 2007 року виконав обов'язок по поверненню Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_3 Аваль» (далі - ОСОБА_3) кредиту, який було видано Банком ОСОБА_2 17 вересня 2003 року. Виконання зобов'язань по кредитному договору було також забезпечено договором про заставу від ІЗ вересня 2003 року, укладеним між Банком і ОСОБА_2, предметом якого є автомобіль ВАЗ 21213д.н. 59677 СА, 2003 року випуску, належний ОСОБА_2 на праві власності.

Таким чином до нього, як поручителя, перейшли всі права кредитора (Банку) по вищезгаданим кредитному договору та договору про заставу.

У зв'язку з накладенням арешту та забороною здійснювати відчуження майна, наданого ОСОБА_2 в заставу ОСОБА_1, останній не має можливості скористатись передбаченим законом та умовами договору про заставу правом позасудового врегулювання та задоволення за рахунок заставного майна і спірного автомобіля) зобов'язань за кредитним договором.

Позивач також доводить, що з урахуванням фактичних обставин справи та вимог закону, він має вищій пріоритет перед іншими кредиторами.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 також вважав, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а представник ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції заперечував проти них, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції фактично виходив з того, що постанова ВДВС Конотопського міськрайонного управління юстиції від 17 вересня 2007 року про накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1 належний на праві власності ОСОБА_2 відповідає закону.

Так, вартість спірного автомобіля згідно договору про заставу від 13 вересня 2003 року становить 43 890 грн. Поручитель ОСОБА_1 сплатив залишок боргу- за кредитним договором Банку за ОСОБА_2 у розмірі 25 605, 65 грн., що підтверджується довідкою Банку від 18 грудня 2007 року.

Таким чином, вартість предмета застави (спірного автомобіля) перевищує розмір заборгованоті- боржника ОСОБА_2 перед заставодержателем ОСОБА_1, який протилежного не довів, тому відсутні підстави для звільнення спірного автомобіля з-під арешту.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмет доказування. Обставини, якими мотивовано рішення, підтверджені належними й допустимими доказами. Висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують з наступних підстав.

Так, як убачається з матеріалів справи та фактично встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 є титульним власником спірного автомобіля з 11 вересня 2003 року.

На забезпечення кредитного договору від 17 вересня 2003 року, укладеного між Банком та ОСОБА_2., за яким останній отримав кредит в сумі 35 000 грн. під 19% річних на три роки, між вищезгаданими сторонами 13 вересня 2003 року було укладено договір про заставу спірного автомобіля та визначено ціну предмета застави - 43 890 грн.

Названий договір про заставу не зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, при тому, що перше обтяження всього майна ОСОБА_2 зареєстровано в названому Державному реєстрі 19 вересня 2007 року, згідно постанови Державної виконавчої служби м. Конотопа (а.с. 25).

Позивач доводить, що ним, як поручителем сплачено в рахунок заборгованості за кредитним договором 25605, 65 грн., що підтверджується довідкою Банку від 18 грудня 2007 року.

Відповідно до ч.2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

За змістом цього закону, у разі часткового виконання поручителем забезпеченого порукою зобовязання до порушення права кредитора переходять у відповідній частці.

Тобто, у даному випадку не може відбутися звільнення спірного автомобіля, як неподільної речі, з-під арешту.

Відповідно до ч.3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до ч.ч. З, 4 ст. 57 вищезгаданого Закону для проведення оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських, річкових суден та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"

Державний виконавець про оцінку арештованого майна повідомляє сторони, які мають право оскаржити оцінку майна до суду в 10-денний строк з дня отримання повідомлення.

Отже суд першої інстанції підставно не взяв до уваги оцінку спірного автомобіля в розмірі 24 660 грн. зроблену субєктом оціночної діяльності, який не залучався державним виконавцем для оцінки спірного автомобіля.

Відповідно до ч.1 ст. 59 вищезгаданого Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно про звільнення майна з-під арешту.

Позивач не звертався з вимогою до суду про визнання за ним права на спірний автомобіль.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для перегляду рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291,303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді