Справа №22-337 -2010 р. Головуючий у 1-й інст. - Дужич С.П.
Категорія № 41,43,44 Доповідач - Оніпко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2010 р. м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді - Оніпко О.В.

Суддів - Григоренка М.П., Ковалевича С.П.

При секретарі - Івановій І.С.

З участю представника - адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 11 грудня 2009 р. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом, вселення та визначення порядку користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житлом.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -

встановила :

Рішенням Рівненського міського суду від 11 грудня 2009 р. в позові ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено : визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою № 25 ( 36 ) по вул. Данила Галицького, №7 у м. Рівне.

В поданій на рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає його незаконним, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону. Суд взяв до уваги лише пояснення свідків зі сторони відповідачів та не дав належної оцінки поясненням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 У зв»язку з тим, що відповідачі чинили йому перешкоди у користуванні житлом, він був вимушений проживати за іншою адресою та отримувати повістки. Згідно розпорядження міського голови м. Рівне № 119-р віл 29.01.2008 р., він є основним квартиронаймачем спірного житла, яке отримував на всю сім»ю , після прийняття його в експлуатацію та проведення реконструкції гуртожитку під жилий будинок. Відповідачі підтвердили , що двічі міняли замок у вхідних дверях, пояснивши, що він приходив у квартиру та влаштовував у нетверезому стані дебоші та сварки, однак доказів щодо їх звернення в органи міліції з цього приводу відсутні. У квартирі знаходяться його речі. Окрім того, відповідачі посилатися на вимоги ст. 71 ЖК України і не змінювали підстави позовних вимог. Він надав суду докази, що саме в шестимісячний період, на який вони посилаються, він звертався із заявами про те, що останні чинять йому перешкоди. Просить рішення скасувати, ух вадити нове, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні позову відповідачам.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, а рішення суду 1-ї інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення в справі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.03.2007 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом та зазначав, що разом з відповідачами - його бувшою дружиною та сином - до вересня 2006 р. проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб з відповідачкою було розірвано у жовтні 2006 р .

З вересня 2006 р., у зв»язку із заміною замків у вхідних дверях, він не зміг потрапити у квартиру, а тому вимушений був проживати у знайомих. Спроба потрапити до житла у січні 2007 р. також не дала результатів. Відповідачі не відкривали йому двері, до квартири не допускали, не надавали йому розрахункові книжки по оплаті за житло. Просив суд зобов»язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні житлом, встановити порядок користування спірною квартирою між ними, виділивши йому у користування жилу кімнату, площе. 13 кв. м, а відповідачам - жилу кімнату, площею 22 кв м., решту приміщень залишити у спільному користуванні.

8.10.2007 р. ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України, оскільки він сам добровільно з 17 жовтня 2006 р. залишив квартиру та у ній не проживає без поважних причин понад шість місяців. Перешкод вона йому не чинила, він мав вільний доступ до житла. Приходив завжди у нетверезому стані. Замки вона поміняла у зв»язку з тим, що він їх псував. 7.02.2007 р. він у присутності сина забрав з квартири її золоті вироби, що стверджується постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 19.02.2007 р. і є доказом її позовних вимог.

Судом встановлено, шо між ОСОБА_2 та Рівненською громадською організацією « Семко» ( наймодавцем) 23.08.2002 р. було укладено договір найму житлового приміщення № 36 у гуртожитку по вул. Д. Гатицького № 7 у м. Рівне , яке складається з 35 кв.м житлової площі. загальною площею 45, 9 кв.м ( а.с. 9-10).

ОСОБА_2 зареєстрований у вказаному приміщенні з 8.02.1995 р. ( а.с. 11).

З довідки від 24.01.2007 р. № 2 вбачається, що у спірному житлі зареєстровані та проживають сторони в справі ( ас. 29).

Розпорядженням міського голови м. Рівне від 3.10.2007 р. №1737-р затверджено акт приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченої реконструкції гуртожитку під житловий будинок № 7 по вул. Д.Гатицького у м. Рівне, а розпорядженням від 29.01.2008 р. № 119-р зареєстровано мешканців вказаного будинку, зокрема, у квартирі під № 25 зареєстрований ОСОБА_2- основний квартиронаймач , ОСОБА_3 - бувша дружина та ОСОБА_4 - син (а.с. 58. 59. 62 ).

У постанові про відмову у порушенні кримінальної справи від 19.02.2007 р. по факту, вказаному у заяві ОСОБА_3, на яку посилається остання в обгрунтування своїх позовних вимог, зазначено пояснення ОСОБА_2 про те, що квартиру та майно він залишив бувшій дружині. ( а.с. 31).

Однак вказані обставини не є доказом , що підтверджує не проживання

ОСОБА_2 у спірному житлі понад шість місяців без поважних причин та не є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Не є такими доказами і акти від 28.05.2007 р., від 30.12.2007 р., від 1.06.2008 р., віл 2.11.2009 р. (а.с. 81, 84, 87,111 ), складені після звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду ( 27.03.2007 р. ).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Суд 1-ї інстанції задовольнив зустрічний позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі вимог ст. 107 ЖК України та визнав ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірною квартирою у зв»язку із його вибуттям на інше постійне місце проживання. Однак такий висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки вони з такими вимогами до суду не зверталися, підстави позовних вимог , зазначені у позовній заяві, не змінювали, в справі відсутні докази щодо надання ними згоди на їх зміну.

Окрім того, такий висновок суперечить і дійсним обставинам справи.

Як на доказ вибуття ОСОБА_2 на інше постійне місце проживання, суд у рішенні посилається на пояснення свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 про те, іцо останній більше трьох років не проживає у спірному житлі, оскільки добровільно його залишив та перейшов проживати до іншої жінки. Також посилається на пояснення свідка ОСОБА_6 та на заяву ОСОБА_2 про надсилання йому кореспонденції за адресою АДРЕСА_1.

Однак, при цьому суд не взяв до уваги, що дані пояснення суперечать іншим доказам по справі та що провадження в справі за позовом ОСОБА_2 від 27. 03.2007 р. про усунення перешкод у користування спірним житлом, у яке відповідачі його не допускають з вересня 2006 р., відкрито судом 20.04.2007 р.

Також, як з пояснень ОСОБА_2, так і з пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається, що проживає він за іншою адресою вимушено, оскільки йому не було де жити, у вказану квартиру його привів батько ОСОБА_6, з яким вони разом працювали. ОСОБА_2 дає кошти на харчування, проживає в одній кімнаті з батьком, а в іншій - вона з дитиною. Шлюбні стосунки між ними відсутні.

Вказані обставини не спростовано відповідачами.

Про наявність перешкод з боку відповідачів щодо користування ОСОБА_2 квартирою, свідчить і його звернення 7.02.2007 р. до голови ТО « Семко» та відповідь останньої, пояснення свідка ОСОБА_5, який ствердив, що приходив у січні-лютому 2007 р. разом з позивачем у спірну квартиру взяти деякі свої речі, однак двері йому не відчинили, а ключів він не мав ( а.с. 32, 12).

Оскільки ОСОБА_2 інтересу до спірної квартири не втрачав, факт його відсутності у ній понад шість місяців без поважних причин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не доведено, як і не доведено факт обрання ним іншого постійного місця проживання, у суду 1-ї інстанції не було підстав задовольняти зустрічний позов відповідачів про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житлом та відмовляти останньому у позові до них про усунення перешкод у користуванні цим житлом і вселення та у встановленні порядку користування спірною квартирою.

Однак, позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спірною квартирою між сторонами та виділ у його користування кімнати, площею 13 кв.м, а у користування відповідачів - кімнати, площею 22 кв. м. підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного.

Оскільки згідно вимог ч. 2 ст. 50 ЖК України, не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев»ять років, крім подружжя, порядок користування спірною квартирою між сторонами слід визначити наступний : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділити у користування у квартирі № 25 по вул. Д. Галицького. № 7 у м. Рівне жилу кімнату, площею 21, 36 кв. м.. ОСОБА_3 виділити у користування жилу кімнату , площею 13, 69 кв. м. решту приміщень : кухню, санвузол та коридор - залишити у спільному користуванні сторін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 11 грудня 2009 р.- скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користування квартирою, вселення та встановлення порядку користування житлом - задовольнити частково: зобов»язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_2 у користуванні квартирою № 25 по вул. Данила Галицького, № 7 у м. Рівне та вселити його.

Встановити між сторонами в справі наступний порядок користування квартирою № 25 по вул. Д. Галицького № 7 у м. Рівне : у користування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділити жилу кімнату, площею 21, 36 кв. м, у користування ОСОБА_3 виділити жилу кімнату , площею 13, 69 кв.м, кухню, санвузол та коридор залишити у спільному користуванні сторін.

У зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житлом - відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді