Апеляційний суд Черкаської області
Справа №22ц-5445/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

ГоловуючогоОСОБА_3
СуддівОСОБА_4, ОСОБА_2
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Управління пенсійного фонду України в Монастирищенському районі про зобовязання вчинити дії по нарахуванню недоплаченої щомісячної державної допомоги «Дітям війни» поновлення пропущеного строку для звернення до суду, -

в с т а н о в и л а :

11 червня 2009 року ОСОБА_6 в.п. звернувся до суду із зазначеним позовом. Зазначав, що він відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон) має статус «Дитини війни».

Згідно ст. 6 Закону він має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але відповідачем вимоги даного Закону ігноруються і підвищення до пенсії їй, як дитині війни, протягом 2006-2007 року не нараховувалося, а в 2008 році виплачувалися частково, чим порушуються його права на соціальний захист. На підставі наведеного ОСОБА_6 просить суд задовольнити його вимоги, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити щомісячне підвищення до пенсії за 2006-2008 роки в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, що з урахуванням виплаченої в 2008 році щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 3944 грн. 30 коп. та поновити пропущений строк для звернення до суду.

Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2009 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_6 в повному обсязі щомісячної державної соціальної допомоги з 11 червня по 31 грудня 2008 року.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_6 підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 11 червня до 31 грудня 2008 року включно за виключенням виплаченого підвищення за вказаний період.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позовних вимог, так як вважає постанову суду незаконною і необґрунтованою та винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального права .

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів в апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про її відхилення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 народився 10 січня 1938 року, отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону ( у редакції від 18.11.2004 року), дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції правомірно не застосував ст.6 Закону в редакції від 28 грудня 2007 року №107-ІV про виплату до пенсії підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно із рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення ст.6 Закону, у редакції цього Закону від 18 листопада 2004 року № 2195- ІV, поновили свою дію з 22 травня 2008 року.

Отже, нарахування та виплати в 2008 році дітям війни підвищення до пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм із 1 січня 2008 року до 21 травня 2008 року Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 11 червня 2009 року, а відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову внаслідок пропуску строків звернення до адміністративного суду, то суд вірно прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення за період з 11 червня по 31 грудня 2008 року.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правильно виходив з того, що управління пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст.6 Закону і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Посилання в апеляційній скарзі на інші нормативно-правові акти не можна взяти до уваги, оскільки відповідно до ч.2 статі 3 Закону державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Проблеми надання бюджетних коштів управлінню пенсійного фонду для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Наведене свідчить, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Монастирищенському районі Черкаської області відхилити, а постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 липня 2009 року у даній справі залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: підпис

Судді: підписи