У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Кота І.Н., Шашкіної С.А.

При секретарі: Качмар М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2010 року, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням, вселення і виселення.

Зобов'язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні та вселенні в жиле приміщення квартиру АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_2 з жилого приміщення квартири АДРЕСА_1.

Відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та визнання права користування квартирою в якості члена сім'ї наймача квартири.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. сплаченого державного мита та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їхній позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Стверджують, що в ході розгляду справи було безспірно встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 ніколи фактично в спірній квартирі АДРЕСА_1 не проживала. Також покликаються на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про залучення неповнолітнього ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, котрий зареєстрований проживаючим в спірній квартирі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_2 складається з однієї житлової кімнати, кухні, з комунальними вигодами загальною площею 21,3 кв.м.

В даній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та двоє її дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2

В 2009 році ОСОБА_2 вселився в дану квартиру до ОСОБА_1 де разом проживають по теперішній час.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання права користування спірною квартирою та задовольняючи позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою, вселення та виселення ОСОБА_2, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 в спірну квартиру вселився з порушенням вимог ст. ст. 64, 65 ЖК України без згоди всіх членів сім'ї, які мають право на користування квартирою, не вів разом з ними спільного господарства. ОСОБА_3 категорично заперечувала проти його проживання в спірній квартирі. А оскільки дана квартира є однокімнатною, то проживання в ній ОСОБА_2 унеможливлює проживання там ОСОБА_3, яка іншого житла не має. Натомість ОСОБА_2 належним чином забезпечений житлом в с. Ясенівці Золочівського району Львівської області.

Також суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування спірною квартирою, так як судом беззаперечно встановлено, що остання не проживає в спірній квартирі, оскільки була неповнолітньою і разом з позивачкою, яка до 2009 року теж не проживає в даній квартирі, проживала в іншій місцевості де навчалась в школі. З 2007 року ОСОБА_3 навчалась в Львівському вищому професійному училищі ресторанного сервісу та туризму, та вимушена проживати в гуртожитку цього учбового закладу, так як в квартирі за місцем її реєстрації ОСОБА_1 було поселено квартирантів, а з 2009 року ОСОБА_1 поселилась в квартиру разом з ОСОБА_2 та своїми діями чинять перешкоди в проживанні ОСОБА_3

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: