Справа №22-ц-940 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ведмедь Н.І.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, -

в с т а н о в и л а :

10 квітня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_1, з яким вона раніше перебувала у шлюбі, протягом останніх трьох років безпідставно звертався з листами до органів медико-соціальної експертизи, в яких висловлював сумніви, щодо законності встановлення групи інвалідності. Однак дана група інвалідності їй була встановлена в 1999 році, ще тоді коли вона перебувала у шлюбі, відповідач знав, але в той же час не мав сумнівів щодо цього, так як в дійсності вона була хвора.

Внаслідок цього її неодноразово викликали в обласну МСЕ для проведення перевірки правильності визначення їй групи інвалідності, що спричинило їй психологічні та моральні переживання, крім того погіршився стан здоровя і вона змушена була проходити неодноразові курси лікування.

20 квітня 2007 року головним лікарем-експертом ОЦ МСЕ ОСОБА_3 була дана вичерпна відповідь проте, що група інвалідності їй встановлена з дотриманням вимог відповідного законодавства і просила ОСОБА_1 припинити писати безпідставні листи.

Просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. та понесені нею витрати по оплаті судового збору в сумі 17 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

При цьому зазначає, що позивачкою не надано належні докази щодо завдання їй моральної шкоди.

Крім того вказує, що листи, які були ним написані до органів медико-соціальної комісії не носять наклепницького змісту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_2 та її адвоката ОСОБА_4, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечується, що ОСОБА_2 встановлено 2 групу інвалідності у 1999 році, коли проживала однією сімєю з ОСОБА_1

ОСОБА_1 знав про інвалідність своєї дружини і в нього не виникало сумнівів щодо її встановлення.

09 березня 2004 року шлюб між сторонами розірвано.

Між сторонами почався поділ майна, квартири, скандали, що супроводжувалися подачею скарг один на одного до різних державних та правоохоронних органів.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з звертаючись з листами до органів медико-соціальної експертизи, вказував на незаконність встановлення позивачці групи інвалідності. В цих листах також зазначав, що в нього особисто та в інших жителів ОСОБА_5 виникає сумнів щодо її групи інвалідності, так як вона веде занадто активний спосіб життя і в лікарні вона лежить не для того, щоб лікуватися, а лише щоб підтвердити групу інвалідності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що зазначеними неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню у розмірі 1000 грн.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду неможливо, оскільки суд дійшов цих висновків неповно зясувавши всі обставини справи, без належної оцінки всіх зібраних по справі доказів, що призвело до частково помилкового висновку та застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідність як міра втрати здоровя визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоровя України.

Положення про медико-соціальну експертизу, що затверджувалися Кабінетом Міністрів України (постанови від 22 лютого 1992 року та 03 грудня 2009 року) передбачали порядок оскарження встановлення громадянам інвалідності.

Як вже зазначалось, підставою для звернення ОСОБА_2 до суду було, на її погляд, необґрунтоване звернення ОСОБА_1 до органів медико соціальної експертизи щодо правильності встановлення їй групи інвалідності, а відтак і завдання моральної шкоди. Інших вимог позивачем не заявлено.

Разом з тим, місцевий суд не взяв до уваги, що відповідно до положень ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто зверталися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк, тобто у терміни визначені ст.20 ЗУ «Про звернення громадян».

Отже, звернення ОСОБА_1 до Сумського обласного центру медико-соціальної експертизи як до органу, в компетенцію якого входить перевірка правильності встановлення інвалідності громадянам, в тому числі і ОСОБА_2, Роменською міжрайонною МСЕК., не може бути сама по собі підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки у даному випадку ОСОБА_1 реалізував своє конституційне право, передбачене ст.40 Конституції України та не мав на меті оговорити позивача чи завдати їй шкоду.

Так як у даній цивільній справі інших вимог, ніж відшкодування моральної шкоди, не заявлено, то у місцевого суду були відсутні законні підстави для його задоволення, а тому відповідно до вимог пунктів 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення й ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні її позову до ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 10 листопада 2009 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної (немайнової) шкоди відмовити.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: