Справа №2-8265/10
08 вересня 2010 року
Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді: ТРОФИМЕНКО М.А.,
при секретарі: ОЛІЙНИК О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії з підвищенням її відповідно до Закону «Про соціальний захист дітей війни», -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління пенсійного фонду України у Дзержинському районі м. Харкова, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відпрвідача та покласти зобов'язання на відповідача нарахувати та виплатити їй, як дитині війни, недосплачене щомісячне підвищення до пенсії за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року та в подальшому в розмірі, встановленому законом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Однак відповідач всупереч ст.22 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року та від 22.05.2008 року за № 10рп/2008 року не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.
Позивач в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив.
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.
З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.
Позивач має статус «Дитини війни», що підтверджується пенсійним посвідченням та довідками про фактично отримані розміри підвищення до пенсії, додані позивачем до позовної заяви.
Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.
Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст.111 цього Закону, було зупинено.
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) деяких статей різних законодавчих акті, в тому числі й положення п.12 ст.71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст.111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами чинної норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

На даний час ніякими законодавчими актами дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка передбачає підвищення пенсії дітям війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком на 2009-2010 р.р. не зупинено, тому починаючи з 01.01.2009 року і до внесення відповідних змін у діюче законодавство з цього питання, управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова повинно нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідач не надав суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обовязку щодо нарахування та виплати доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмежень будь-яким строком. Крім того, порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Таким чином, суд, не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання підвищення до пенсії, передбаченого ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, суд зазначає, що зобовязання відповідача здійснити перерахунок пенсії в подальшому не є вирішенням спірного питання на майбутнє, оскільки визначення правильного розміру пенсії здійснюється у відповідності до діючих редакцій ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», строк дії яких не обмежений законодавством. В разі внесення відповідних змін до зазначених норм права у відповідача виникає відповідне право на здійснення відповідного перерахунку (зміни розміру) пенсії позивача.

З огляду на що, суд не зазначає кінцевої дати перерахунку пенсії.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України, при цьому суд враховує, що відповідач по справі від витрат по сплаті державного мита звільнений, відповідно до п. 34 ст. 4 Декрету КМУ «Про Державне мито».

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст..ст.10, 11, 60, 61, 84, 88, 131, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління пенсійного фонду України у Дзержинському районі м. Харкова щодо ненарахування щомісячного підвищення до пенсії ОСОБА_1 за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року з виплатою недоотриманих сум за результатами перерахунку.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. 00 коп. (тридцять сім грн. 00 коп.).

Стягнути з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита в розмірі 8 грн. 50 коп. (вісім грн. 50 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: