Справа №22-7915/10 головуючий у 1-й інстанції Мельничук О.Я.
Категорія 64 доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

з участю секретаря : Луньо К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08 вересня 2010 року у справі за заявою ОСОБА_2 про визнання громадянина безвісно відсутнім,-

ВСТАНОВИЛА: Оскаржуваним рішенням в задоволенні заяви відмовлено .

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2.

Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зокрема зазначає, що відмовляючи в задоволенні заяви, суд прийшов до помилкового висновку, що підставою для звернення до суду з заявою про визнання сина безвісно відсутнім є її важкий матеріальний стан. Насправді її син перебуває в розшуку з 2007 року, жодних відомостей про його місце перебування немає, вона має намір оформити субсидії, однак їй в цьому відмовляють, оскільки в квартирі крім неї, прописаний також і син відносно якого вона не може надати у відповідну установу будь-якої інформації.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити у справі нове рішення, яким її заяву задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць перше січня наступного року.

Згідно ст. 247 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено для якої мети заявникові необхідно визнати фізичну особу безвісно відсутньою.

Судом встановлено, що 28.05.2007 р. на підставі заяви ОСОБА_2 Залізничним районним відділом ЛМУ ГУМУС у Львівській області заведено розшукову справу № 4020337 по факту зникнення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, який 22 січня 2007 р. біля 10 год. 30 хв. вийшов з будинку № 37 по вул. С.Петлюри у м. Львові і додому не повернувся. Оперативно-розшуковими заходами місцезнаходження ОСОБА_3 не встановлено. За інформацією органів МВС розшук триває по сьогоднішній день.

Відмовляючи в задоволенні заяви про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім, районний суд прийшов до помилкового висновку, що заявницею не подано суду достатніх доказів для визнання його безвісно відсутнім та покликання заявниці на те, що вона є людиною похилого віку та одній важко сплачувати комунальні послуги не є підставою для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця надала суду наступні докази: копію постанови Залізничного районного відділу ЛМУ ГУМВС у Львівській області про заведення оперативно-розшукової справи та оголошення державного розшуку від 28.05. 2007 р. відносно ОСОБА_3 (а.с.16), довідку Залізничного РВ ЛМУ ГУМУС від 07.06.2010 р. про те, що розшук гр. ОСОБА_3 триває (а.с.15), довідку Львівського міського відділу РАЦС від 16.07.2007 р. про те, що в період з 01.01.2007 р. по 30 травня 2007 р. актового запису про шлюб та смерть на гр. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не виявлено (а.с.18). Також згідно довідки управління громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВСУ у Львівській області, виданої 17.07.2007 р., паспорт громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_3 не видавався.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що заявницею подано достатньо доказів, які підтверджують відсутність ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом одного року в місці його постійного проживання та що відомості про місце його перебування відсутні, що є достатнім для визнання такого безвісно відсутнім.

Крім того, заявниця при подачі позову покликалася на важкий матеріальний стан, як на мотив, а не підставу визнання сина безвісно відсутнім ( єдиною підставою для визнання особи безвісно відсутньою є відсутність протягом року за місцем її постійного проживання відомостей про місце її перебування ), тому покликання суду на дану обставину при відмові в задоволенні заяви є необґрунтованим.

З наведених підстав рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 задовольнити. Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім з 22 січня 2007 р.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. ст.309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08 вересня 2010 року скасувати.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 безвісно відсутнім з 22 січня 2007 р.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили .

Головуючий :

Судді :