РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2серпня 2010 року м.Чернігів

Деснянський районний судм. Чернігова у складі:

Головуючого-судці ОСОБА_1

При секретарі: Рудик Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії

3підвищенням її розміру як дитині війни з 01.01.2006 року, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з підвищенням її розміру як дитині війни з 01.01.2006 року.

Свої вимоги мотивує тим, що він є дитиною війни та відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» йому щомісячно повинна підвищуватися пенсія на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Всупереч того, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені частиною 2 статті 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не можуть бути обмежені чи скасовані іншими нормативно-правовими актами, розмір пенсії щомісячно протиправно не підвищувався на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

В судове засідання позивач не з»явився, просив справу розглянути без його участі.

Представник відповідача через канцелярію суду подав письмові заперечення на позов, в яких позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити, а також просить розглянути справу без участі представника відповідача. Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідач зазначив, що Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат по даному Закону проводиться з державного бюджету України, який затверджує Верховна Рада України. Крім того, вказує, що в 2006-2007 роках не визначено на законодавчому рівні які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Також просить застосувати термін позовної давності.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути спір по суті у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно статті 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дитиною війни є особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років.

Позивач народився 27 травня 1939 року і є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідач не заперечує того факту, що позивач є дитиною війни в розумінні Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», редакція якої діяла до 1 січня 2008 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачуються замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, щомісячна доплата до пенсії для дітей війни є формою реалізації конституційного права на соціальний захист громадян, які відповідно до спеціального закону, є дітьми війни.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Суд не бере до уваги положення частини 3 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої вбачається, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та права на отримання пенсії і щомісячного підвищення на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як це передбачається статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». '

Відповідно до статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не за рахунок бюджету Пенсійного фонду України. За умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату щомісячних надбавок дітям війни це створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Однак, в той же час, на думку суду, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання надбавки до пенсії, яка прямо передбачена законом.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань судом не приймається до уваги.

Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно пункту 12 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим законом, зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням статті 111 цього Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), такі положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням статті 111 цього Закону.

Пунктом 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107 текст статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладено в такій редакції (набрала чинності з 01 січня 2008 року): «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України «У справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України)» від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. № 107 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» і «Про Державний бюджет України на 2010 рік» положення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялось, а отже допомога в цей період мала нараховуватись у визначених цим Законом розмірах.

Як вбачається з матеріалів справи УПФУ в Чернігівському районі було виплачено позивачу підвищення до пенсії як дитині війни за період з січня по грудень 2008 року у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, - 10 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а саме Законом України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлений прожитковий мінімум для непрацездатних осіб у розмірі 470 грн., то починаючи з 01 січня 2008 року щомісячно виплачувалась надбавка у розмірі 47,00 грн., з 01 квітня 2008 року прожитковий мінімум 481 грн. - надбавка у розмірі 48,10 грн., з 01 липня 2008 року прожитковий мінімум 482 грн. - надбавка у розмірі 48,20 грн., з 01 жовтня 2008 року прожитковий мінімум 498 грн. - надбавка у розмірі 49,80 грн.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідач наполягає на застосуванні строків звернення до суду, а тому позивачу слід відмовити в задоволенні стягнення суми за періоди з 01 січня 2006 року по 24.05.2007 року включно, так як суд не вбачає поважних причин пропущення строку звернення до суду. До суду позивач звернувся 25 травня 2010 року.

Суд вважає, що невиплачена позивачу щомісячна державна соціальна допомога, як дитині війни підлягає стягненню, враховуючи те, що право на отримання щомісячної доплати до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», не залежить від розміру доходів одержувача чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер, тому підлягають задоволенню вимоги позивача щодо виплати недоплаченої пенсії як дитині війни за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно, з 22 травня 2008 року по 02 серпня 2010 року

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60,208,209,213-215, 218 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити перерахування щомісячної соціальної допомоги з 01.01.2006 року задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі щодо виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії у розмірі меншому, ніж встановлено ст.6 Законом України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008 року по 02 серпня 2010 року включно - неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі провести перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням розміру як дитині війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року включно та з 22 травня 2008 року по 02 серпня 2010 року включно і здійснити відповідні виплати на користь позивача за виключенням виплаченого підвищення до пенсії за вказаний період.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 45,50 грн.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції. Заява про апеляційне оскарження подається протягом 10 днів з дня складання постанови в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку , визначеному ч.4 ст.295 ЦПК України

Суддя