УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі: Панчуку І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 листопада 2009 року, -

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Мостиської міської ради за участю третьої особи управління Держкомзему у Мостиському районі про зобовязання до видачі акта на право постійного користування земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, покликаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що судом неповно зясовано обставин, які мають значення для справи, а саме те, що спірна земельна ділянка надана їй у постійне користування і відповідно до Земельного кодексу України має право на те, щоб їй було видано державний акт на право постійного землекористування спірною земельною ділянкою.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення в заперечення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частина 2 статті 92 ЗК України передбачає, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації.

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Мостиської міської ради про зобов'язання останньої видати їй Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 0,20 га в урочищі "Інтернатське поле". В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що спірною земельною ділянкою користується на законних підставах на протязі тривалого періоду часу. А відповідач безпідставно відмовляє їй у передачі даної земельної ділянки в постійне користування, чим порушує вимоги Земельного кодексу України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності не інакше як за рішенням органів місцевої влади або місцевого самоврядування. І таке рішення щодо надання позивачу спірної земельної ділянки відповідачем не приймалося.

Крім того, позивачка просила зобов'язати відповідача видати їй державний акт на право постійного користування спірною земельною ділянкою. А у відповідності до ч. 2 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, у станови та організації, що належать до даної форми власності. Позивачка, як фізична особа не є суб'єктом, який має право на отримання земельної ділянки в постійне користування.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 26 листопада 2009 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: