Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2-7087/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Спільного підприємства „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, стягнення матеріальної та моральної шкоди -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Спільного підприємства „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, стягнення матеріальної та моральної шкоди. У позовній заяві вказує на те, що Спільному підприємству «РЗВП» Рівненської облспоживспілки на праві колективної власності належав самостійний об'єкт фінський житловий будинок загальною площею 56,3 кв. м. за адресою: м. Рівне, вул. Київська 101 в, балансовою вартістю згідно з витягом Рівненського МБТІ від 07.09.2004 р. 397 грн., котрий вони, з дозволу вищестоящої організації, продали йому.

За період з 2004 р. по 2006 р., тобто після узгодження вартості і оплати грошей за вказану нерухомість, позивачем зроблений капітальний ремонт вказаного житлового будинку, він неодноразово усно і письмово звертався до керівництва СП „РЗВП" з проханням укласти договір купівлі продажу і посвідчити його нотаріально, однак конкретної відповіді він не отримав, натомість постійно йому погрожують виселенням, навіть не пропонуючи якихось компромісних варіантів вирішення проблеми і повернення затрачених коштів.

Підставою для продажу вказаного житла були домовленості з керівництвом СП РЗВП, їхні рахунки, а також постанови Рівненської облспоживспілки від 31.05.2002 р. № 136, та від 30.09.2002 р. № 256. Одночасно було погоджено відчуження земельної ділянки (гарантійний лист № 192 від 26.10.04 р.) для будівництва господарських споруд і ведення домашнього господарства.

Відповідачу, згідно його рахунків, офіційно через касу банку «Аваль» ним оплачено тридцять тисяч гривень. Згідно з домовленостями між ним та бувшим керівником були і інші проплати, але бувшим на той час директором Коломисом вони не були проведені через бухгалтерію.

На підтвердження існуючої угоди між ним і відповідачем, на його прізвище 26 жовтня 2004 р. та 07 липня 2006 р. за підписом директора та головного бухгалтера СП РЗВП були виписані рахунки-фактури з конкретним зазначенням об'єкту продажу, його адреси і ціни.

Одразу після сплати повної суми згідно рахунків за фінський житловий будинок, відповідач став на шлях обману, і зловживаючи його довірою, не зважаючи на неодноразові усні і письмові звернення, відмовився укласти договір купівлі-продажу та нотаріально посвідчити його. На даний час відповідач намагається виселити його і членів його багатодітної сім'ї.

Загальна площа будинку згідно наданого йому в 2004 р. «Витягу про реєстр прав власності МБТІ» становить 56,3 кв. м. Один квадратний метр житла на ринку нерухомості на сьогоднішній день складає в середньому шість тисяч гривень, а тому відповідач, у відповідності до вимог статей 22 та 623 Цивільного Кодексу України, зобов'язаний відшкодувати йому повну вартість загальної квадратури житла, загальна сума якого складає 337800 гривень.

По вині відповідача він змушений з вересня 2006 року, разом із своєю багатодітною сім'єю винаймати житло, а це трьохкімнатна квартира, вартістю двісті доларів США щомісячно, що завдає йому значних матеріальних втрат, які на сьогоднішній день становлять більше чотириста тисяч гривень. У відповідності з гарантіями статті 56 Конституції України він вимагає відшкодувати половину його втрат, тобто матеріальні збитки в сумі 200000 гривень.

Своїми неправомірними діями відповідач підриває його здоров'я, так як він є інвалідом війни другої групи, здоров'я його дружини, так як вона є інвалідом загального захворювання, через нього він втрачає можливість вести нормальний спосіб життя. Постійна атмосфера страждання, нервозності і невизначеності призводить до розладів і непорозумінь в сім'ї, вони змушені частіше звертатися до лікарів, проходити курси обстеження, реабілітації і лікування. Тільки за останніх три роки вони з дружиною-інвалідом змушенні були більше 15 разів госпіталізуватися, що можуть підтвердити документально. А тому, моральний збиток оцінює в розмірі 100000 гривень.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просять стягнути з Спільного підприємства „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 537800 гривень та моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Представник відповідача позовні вимоги позивача заперечив повністю та пояснив, що у 2006 році ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визнання укладеним між СП „Рівненське ЗВП" та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу фінського будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101в, та визнання права власності на нього.

31 березня 2008 року Рівненським міським судом було прийнято рішення про визнання укладеним 06.09.2006 року між ОСОБА_1 та СП „Рівненське ЗВП" договору купівлі-продажу фінського житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в та визнано за ОСОБА_1 право власності на фінський житловий будинок за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101в, загальною площею 56,3 кв. м.

24 червня 2008 року Апеляційним судом Рівненської області рішення Рівненського міського суду від 31.03.2008 року скасовано, ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до СП Рівненське ЗВП відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2008 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24.06.2008 року залишено без змін.

Таким чином, СП Рівненське ЗВП є законним власником вище вказаного фінського будинку, а, відтак, правомірно ним володіє, користується та розпоряджається.

Безпідставними є посилання позивача на постанови правління Рівненської облспоживспілки № 256 від 30.09.2002 року та № 136 від 31.05.2002 року. Так, постановою № 136 від 31.05.2002 року взагалі не визначено перелік майна, яке підлягає продажу, а із постанови № 256 від 30.09.2002 року випливає, що дозвіл для відповідача на продаж надається на інший житловий будинок - загальною площею 44 кв. м. Водночас в цій же постанові зазначено про те, що реалізацію основних засобів провести відповідно до Положення про неподільне громадське майно споживчої кооперації України із змінами та доповненнями, яким передбачалось проведення аукціону з продажу майна. В п. 4 цієї ж постанови зазначено, що «дану постанову затвердити на зборах ради засновників спільних підприємств». Вказане зумовлено тим, що саме ОСОБА_4 засновників спільних підприємств є вищим органом управління підприємства, до відання якого віднесено питання розпорядження майном.

Проте жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 засновників спільних підприємств приймали рішення про продаж фінського будинку, що належить СП Рівненське ЗВП, позивач не надав.

Сам по собі факт сплати певної суми ще не свідчить про факт укладення договору купівлі-продажу, для якого передбачена певна форма, а, відповідно, і виникнення зобов'язань з договору купівлі-продажу.

Проте жодних договорів купівлі-продажу з ОСОБА_1 підприємство не укладало. Отже, і порушення зобов'язання з купівлі-продажу в даному випадку виникати не може.

Факт недосягнення позивачем та відповідачем згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу підтверджується також доданими позивачем до позовної заяви копіями рахунків від 26.10.2004 року - на суму 30000,00 грн. та від 07.07.2006 року - на суму 20000,00 грн.

Кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але й сам факт порушення боржником його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і шкодою. ОСОБА_1 вказані обставини не зазначає та не обґрунтовує, а посилається лише на певні припущення. Більше того, наведений у позовній заяві факт заподіяння збитків внаслідок втрати фінського будинку не може бути взятий до уваги, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 жодних прав на фінський будинок не втрачав, так як він їх не мав взагалі і жодним чином не набув до цього часу.

Не підлягають до задоволення також вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених нормами Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача представника позивача, представника відповідача, вивчивши всі обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши докази, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в своїй позовній заяві посилається на те, що Спільне підприємство „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки не виконало взяті на себе зобов'язання по укладенню договору купівлі -продажу фінського житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в, що призвело до значних матеріальних збитків позивача. Дані твердження суд вважає недоведеними оскільки між позивачем та відповідачем договірні відносини стосовно купівлі продажу фінського житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101в були відсутні.

Зокрема в судовому засіданні було встановлено, що СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" на праві колективної власності належить фінський будинок, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101в, загальною площею 56,3 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.08.2010 року, виданим Виконкомом Рівненської міської ради. Право власності на фінський будинок зареєстроване в КП „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації", що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27159812 від 31.08.2010 року.

На переконання суду між ОСОБА_1 та керівництвом Спільного підприємства „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки, в 2004 року існували попередні домовленості про відчуження фінського будинку, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101в.

На виконання даних домовленостей ОСОБА_1 було перераховано для СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" кошти в сумі 30000 гривень, що підтверджується квитанціями № 10 від 15 грудня 2004 року на суму 10000 року, № 12 від 12.07.2006 року на суму 15000 гривень та № 22 від 06 вересня 2006 року на суму 5000 гривень.

У 2006 році ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом про визнання укладеним між СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу фінського будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в, та визнання права власності на нього.

31 березня 2008 року Рівненським міським судом було прийнято рішення про визнання укладеним 06.09.2006 року між ОСОБА_1 та СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки договору купівлі-продажу фінського житлового будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в, та було визнано за ОСОБА_1 право власності на фінський житловий будинок за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в, загальною площею 56,3 кв. м.

24 червня 2008 року Апеляційним судом Рівненської області рішення Рівненського міського суду від 31.03.2008 року скасовано, ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду України від 31.10.2008 року рішення Апеляційного суду Рівненської області від 24.06.2008 року залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 24 червня 2008 року суду було встановлено, що „СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки має статус спілки споживчих товариств. ч. 2 ст. 10 ЗУ "Про споживчу кооперацію" визначено, що майно споживчих товариств та їх спілок може бути продано, передано, здано в оренду, надано в позичку і безоплатне тимчасове користування членам споживчих товариств, державним, кооперативний та іншим організаціям, трудовим колективам, окремим громадянам тільки за рішенням загальних зборів, конференцій та з'їздів відповідних спілок та уповноважених ними органів.

Згідно ч. 1 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

Підпунктом 8.3.2.4 Статуту відповідача передбачено, що ОСОБА_4 засновника делегує правлінню обласної спілки споживчих товариств право розпоряджатися майном підприємства.

Проте, будь якого рішення ОСОБА_4 засновників відповідача про делегування зазначеного вище права на відчуження спірного майна Рівненською ОСС не приймалося. Виходячи з наведеного, покликання позивача на постанови правління Рівненської ОСС щодо відчуження спірного будинку є безпідставним.

Постановою правління Рівненської ОСС від 30 вересня 2002 року № 256, на яку покликається позивач, як на підставу для придбання фінського будинку, визначено, що реалізацію основних засобів слід провести відповідно до Положення "Про неподільне громадське майно споживчої кооперації" із змінами і доповненнями.

Даним положенням передбачено, що продаж майна повинен проводитися тільки з аукціону.

Належних доказів про придбання спірного нерухомого майна з аукціону позивачем не надано".

Згідно п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з вище наведеного суд вважає, що вина СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки в не укладенні договору купівлі продажу фінського будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, 101 в, відсутня, оскільки, остаточне рішення про продаж нерухомого майна відноситься до виключної компетенції уповноваженого органу власників майна, ОСОБА_4 засновників, яка таке рішення не приймала.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Отже, посилання позивача на статті Цивільного кодексу України, які встановлюють відповідальність за невиконання зобов'язань сторонами правочину є безпідставними, оскільки рішеннями судів встановлено відсутність договірних відносин стосовно купівлі - продажу фінського будинку за адресою: м. Рівне, вул. Київська, ІОІв між ОСОБА_1 та СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки.

Крім того, суд вважає, що відповідач по справі не може відповідати за понесені ОСОБА_1 матеріальні збитки. Згідно вимог цивільного законодавства для настання відповідальності за нанесені матеріальні збитки необхідно одночасно існування: 1) протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки); 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; 4) вина правопорушника. Оскільки позивачем не доведено вина СП „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки в заподіянні таких збитків, суд вважає їх недоведеними.

У зв'язку з встановленням судом безпідставності позовних вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальних збитків, суд вважає, безпідставними, також, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки правовий режим настання відповідальності за нанесення моральної шкоди ідентичний настанню відповідальності за нанесення матеріальних збитків. Крім того, позивачем не подано жодного доказу в підтвердження суми понесеної ним моральної шкоди та наявності такої шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст. 611 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Спільного підприємства „Рівненське заготівельно-виробниче підприємство" Рівненської облспоживспілки про відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, стягнення матеріальної та моральної шкоди - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.11.2010 року