Справа № 2-262/10
Провадження номер № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2010 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Фадєєвій Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

04 листопада 2010 року позивачка ОСОБА_1 заявила позов до Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що знаходячись в трудових відносинах з шахтою імені ОСОБА_2 ВАТ «Павлоградвугілля» ушкодила здоров'я в наслідок професійного захворювання : хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії, пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії, фаза загострення ЛН другого ст., дв.плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), деф.артроз і періартроз ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), дв.гонартроз у поєднанні з препатилярним бурситом (ПФ другого ст.), стабільно виражений больовий синдром, нейросенсорна приглухуватість 1 ст.( з легким зниженням слуху), що підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14 вересня 2007 року, за формою П-4.

Висновком МСЕК від 14 листопада 2007 року їй було встановлено 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності.

У зв'язку зі стійкою втратою професійної працездатності вважає, що їй спричинена моральна шкода, оскільки: фізичний біль, душевні страждання, переживання викликані наслідками професійного захворювання стали невідємною частиною її існування; у неї постійно болить голова, особливо болі стають нестерпними при зміні кліматичних умов, різко знизився слух; головокружіння та шат кість при ходьбі; поганий сон; постійно болять суглоби та спина.

Свою моральну шкоду оцінює у 150000 гривень.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 рішення № 20-рп/2008/справа про страхові виплати/ зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

З врахуванням викладеного позивачка просить суд стягнути на її користь у відшкодування моральної шкоди 150000 гривень.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, направила суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача ВАТ «Павлоградвугілля» ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, оскільки позивачка при прийомі на роботу була ознайомлена з умовами та наслідками її праці на підприємстві з високою небезпекою на що свідомо погодилася, відсутній висновок МСЕК про наявність у позивачки даних про спричинення їй моральної шкоди, який слід розглядати у комплексі з іншими документами відносно потерпілої, позивачка є застрахованою особою, з 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», ВАТ «Павлоградвугілля» сплачує за неї встановлені законом страхові внески, а тому відповідальним за спричинену позивачці шкоду ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обовязків є Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань України в особі відділення виконавчої дирекції ФССНВУ у місті Першотравенську, де позивачка отримує належні їй страхові виплати за ушкоджене здоров'я. Обидва рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року та від 08 жовтня 2008 року з одних і тих же правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди потерпілим на виробництві є діючими і взаємовиключними. Крім того вважає що, позивачкою пропущений трьохмісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, а також вважає, що задоволення позову за рахунок ВАТ «Павлоградвугілля» буде суперечити вимогам ст.ст.8,46 Конституції України,ст.9 Закону України «Про охорону праці»,ст.ст.21,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Просить в задоволенні позову відмовити .

Поясненнями представника відповідача, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1, перебуваючи в трудових відносинах з шахтою імені ОСОБА_2 ВАТ «Павлоградвугілля» захворіла на професійні захворювання : хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.), ЛН другого ст.; нейросенсорну приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху), двосторонній плечолопатковий періартроз ПФС другого ст., деф.артроз і періартроз ліктьових суглобів ПФ першого ст., двосторонній гонартроз в поєднанні з препатилярним бурситом ПФ другого ст., стабільний помірно виражений больовий синдром, про що складено акт розслідування хронічного професійного захворювання від 14 вересня 2007 року.

За висновком МСЕК від 14 листопада 2007 року їй встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з 26 жовтня 2007 року безстроково.

Оскільки вона є застрахованою особою відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» їй призначені ВВД ФССНВУ у місті Першотравенську передбачені вказаним Законом страхові виплати, але не відшкодовано спричинену їй моральну шкоду ,яку вона несе внаслідок втрати здоров'я, у неї захворювання легень, суглобів та органів слуху, вона на 60 % втратила професійну працездатність, змушена постійно тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили звичний уклад її життя, примусили докладати додаткові зусилля для організації подальшого життя.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/шкоди» розяснено , що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У п. 16 цієї постанови зазначалось про тримісячний строк позовної давності.

01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».Одним із завданням цього Закону та обовязку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків.

У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачені.

Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 23 березня 1992 року №6 (з відповідними змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „Про внесення змін до Закон України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 вказані зміни визнані конституційними, оскільки громадяни, які постраждали від нещасного випадку на виробництві чи внаслідок професійного захворювання, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Крім цього, Законом від 28 грудня 2007 року № 107 У1 з п.3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної/немайнової/ шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008(справа про страхові виплати) зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу/роботодавця/.

Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 передбачало тлумачення діючих на той час положень Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності з приводу страхової виплати моральної шкоди потерпілим на виробництві, тоді як рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008/ від 08 жовтня 2008 року містить висновок про конституційність положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ,які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20 березня 2007 року, яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Тобто вказані рішення Конституційного Суду мають різні правові підстави.

Частина 1 ст.1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

Щодо строку позовної давності, то слід зазначити, що відповідно до ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Таким чином, виходячи з положень п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

З врахуванням викладених обставин суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 14 вересня 2007 року, що призвело до ушкодження її здоров'я на виробництві, моральних страждань потерпілої.

Обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, з врахуванням вказаних позивачкою та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди позивачці, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на її користь 6000 гривень за 60% втрати професійної працездатності, за які їй відповідачем моральна шкода не відшкодована.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214,215 ЦПК України,ст.ст.153,237-1 КЗпП України,ст.1167 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 6000 ( шість тисяч ) гривень 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» витрати на інформаційно технічне забезпечення судового процесу, повязаного з розглядом цивільної справи у розмірі 15( пятнадцять) гривень та судовий збір на користь держави в сумі 8 (вісім) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду до апеляційного суду Дніпропетровської області може бути подано через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.С. Кривошея