Справа №2-4320/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" червня 2010 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого-судді: Шишкіна О.В.,

при секретарі: Деркач М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», орган опіки та піклування Дзержинської районної у м. Харкові ради, ГУ УМВД України в Харківській області в особі Дзержинського РВ ГУ УМВС України в Харківській області, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», орган опіки та піклування Дзержинської районної у м. Харкові ради, ГУ УМВД України в Харківській області в особі Дзержинського РВ ГУ УМВС України в Харківській області, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання про визнання недійсним виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1, визнання недійсним іпотечного договору № 014/0257/82/103279/1 від 30.09.2008 року, що укладений між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі під № 4199, зобовязання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зняти заборону відчуження квартири № 215, що розташована за адресою м. Харків, просп. Перемоги, 61, і зареєстрована в реєстрі за № 4200

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відмова від майнових прав неповнолітнього ОСОБА_2 та їх порушення, були здійснені підчас виселення неповнолітнього ОСОБА_2 та укладення договору іпотеки без згоди органу опіки та піклування, що свідчить про те, що такі правочину є недійсними.

Від позивача надійшла заява в якій вона зазначає, що позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі. Просить розглядати справу в присутності її представника.

Від неповнолітнього ОСОБА_2 в інтересах якого позов подала його мати ОСОБА_1 надійшла заява в якій він зазначає, що позовні вимоги він підтримує, просить задовольнити позов і розглядати його без його виклику за участю представника.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_3 подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі.

Представники ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» проти задоволення позову заперечували. Обгрунтовували свої заперечення тим, що на момент укладення договору іпотеки були надані довідки відповідно до яких неповнолітній ОСОБА_2 не проживав за адресою м. Харків, просп.. Перемоги, 61, кв. 215, а його батьки не заперечували проти укладення договору іпотеки. В засідання, призначене на 06.07.2010 року представник банку, попри належне та своєчасне повідомлення про дату, час та місце слухання справи, не зявився.

Орган опіки та піклування Дзержинської у м. Харкові ради про судове засідання був повідомлений належним чином, у судове засідання не зявився.

ГУ УМВД України в Харківській області в особі Дзержинського РВ ГУ УМВС України в Харківській області про судове засідання були повідомлені належним чином, у судове засідання не зявились.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про судове засідання була повідомлена належним чином, у судове засідання не зявилась.

За таких підстав суд вважає за можливе слухати справу у відсутність вищеназваних осіб.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є неповнолітнім сином ОСОБА_3 та ОСОБА_1. До серпня 2008 року ОСОБА_2 разом із батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2.

Маючи намір отримати кредит ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_1 виселив ОСОБА_2 з квартири № 215 у будинку по просп. Перемоги, в м. Харкові.

На час виселення ОСОБА_2 з зазначеної квартири та укладання спірного договору іпотеки від 30.08.2010 року ОСОБА_2 виповнилось 13 років.

Підчас виселення ОСОБА_2 його батьки не звертались до органів опіки та піклування та не отримували згоду останнього на виселення малолітньої дитини.

Натомість, 30.09.2010 року ОСОБА_3 користуючись тим, що у належній йому квартирі не проживав і не був зареєстрований неповнолітній ОСОБА_2, в забезпечення своїх зобовязань перед ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» за договором кредиту № 014/0257/82/103279 уклав іпотечний договір № 014/0257/82/103279/1 від 30.09.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі під № 4199.

Згідно з ч. 3. ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно ч. 2. ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

На час звернення до суду ОСОБА_2 вселився у квартиру № 215 у будинку по просп. Перемоги, в м. Харкові, що вбачається з наданої довідки.

Згідно з ч. 1. ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право самостійно вчиняти дрібні побутові правочини, здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Згідно з 4.2. ст. 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно з ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Згідно з ст. 215 ЦК України «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виселяючи малолітнього ОСОБА_2 батьки фактично відмовлялись від прав ОСОБА_2 на користування житлом за адресою АДРЕСА_1. Здійснюючи такий правочин без згоди органу опіки та піклування батьки порушили ст. 177 СК України.

За таких умов виселення ОСОБА_2 з квартири № 215 за адресою м. Харків, просп. Перемоги, 61 є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Укладаючи договір іпотеки, батьки також не отримували дозволу органу опіки та піклування. При цьому іпотечний договір № 014/0257/82/103279/1 від 30.09.2008 року пов'язаний з відчуженням квартири, у якій проживає неповнолітня дитина, підлягає нотаріальному посвідченню, державній реєстрації і несе загрозу порушення майнового права дитини на проживання. Розглядати іпотечний договір без можливості накладення стягнення на предмет іпотеки не можливо, так як це не відповідає суті договору.

Таким чином, іпотечний договір № 014/0257/02/103279/1 від 30.09.2008 є недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України, так як укладений з порушенням ст. 177 СК України.

Згідно ст. 73 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус чи посадова особа органу місцевого самоврядування за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження за повідомленням іпотекодержателя.

Іпотечний договір № 014/0257/82/103279/1 від 30.09.2008 є недійсним, і не породжує правових наслідків, а тому не може бути підставою для накладення заборони.

Відповідно до п. 253 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року. № 20/5 нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним.

Таким чином, позовні вимогу у частині зобовязання приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зняти заборону відчуження квартири № 215, що розташована за адресою м. Харків, просп. Перемоги, 61, і зареєстрована в реєстрі за № 4200 також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних

вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Виходячи з вище викладеного та ст.ст. З, 15, 16, 71, 203, 215, 216 ЦК України, ст. 177 СК України, ст. , керуючись ст. ст. 8, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Визнати недійсним виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_2.

Визнати недійсним іпотечний договір № 014/0257/82/103279/1 від 30.09.2008 року, що укладений між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_3 і посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі під № 4199.

Зобовязати приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 зняти заборону відчуження квартири № 215, що розташована за адресою м. Харків, просп. Перемоги, 61, і зареєстрована в реєстрі за № 4200.

Стягнути з ОСОБА_3, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», органу опіки та піклування Дзержинської районної у м. Харкові ради, ГУ УМВД України в Харківській області в особі Дзержинського РВ ГУ УМВС України в Харківській області, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7, 50 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Головуючий: О.В. Шишкін