АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 4963 Головуючий суддя І інстанції Сілантьєва
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Справа №22-ц-4963/2010 рік Головуючий 1 інстанції: Силантьева Е.Є.
Категорія: соціальні виплати Доповідач: Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого, судді Овсяннікової А.І.

Суддів Ситнік О.М., Сащенка І.С.,

За участі секретаря Москаленко Е.А.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами Головного Управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації ( далі ГУ ПСЗН ХОДА), Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради ( далі УПСЗН)

На постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2009 року За адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації ( далі ГУ ПСЗН ХОДА), Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради ( далі УПСЗН), головного управління Державного казначейства України в Харківській області про зобовязання призначення, перерахування, виплати та списання недоотриманих сум соціальних виплат, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просив, вказуючи на те, що є інвалідом З групи, віднесений до 1 категорії осіб, які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи та має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі. Вважав, що у 2007 та 2008 роках УПСЗН йому невірно виплатило допомогу на оздоровлення, а також вказував на порушення чинного законодавства при виплаті допомоги до 5 травня. Вважав, що за 2007-2008 роки йому по вказаним видам допомоги не було виплачено 9267,42 грн., які просив зобовязати відповідачів нарахувати йому та зобовязати ГУ Державного казначейства в Харківській області здійснити безспірне списання на користь позивача з рахунків відповідачів вказаної суми.

Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на дотримання норм чинного законодавства при нарахуванні та виплаті як разової допомоги, так і допомоги на оздоровлення.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УПСЗН та Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації щодо не здійснення перерахунку, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2008 рік та зобовязано УПСЗН призначити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2008 рік з урахуванням проведених виплат у розмірі 2010 грн. Зобовязано ГУ ПСЗН ХОДА перерахувати Харківському обласному центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації для нарахування та виплати ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2010 грн. Зобовязано Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену допомогу на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2010 грн. Зобовязано Головне управління Державного казначейства України в Харківській області здійснити безспірне списання на користь ОСОБА_1 з рахунків розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня Головного Управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації недоплачену допомогу на оздоровлення за 2008 рік, з урахуванням здійснених виплат, у розмірі 2010 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Головне Управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації ( далі ГУ ПСЗН ХОДА), Харківський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради ( далі УПСЗН) подали апеляційні скарги, в яких посилаються на неправильне застосування судами нори матеріального та процесуального права, просять скасувати оскаржене судове рішення та постановиш нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційних скарг, вважає, що вони задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що позивач визнаний інвалідом війни ІІІ групи, та має право на щорічну одноразову допомогу до 05 травня.

При цьому управління праці та соціального захисту населення, де позивач перебуває на обліку, виплачувало позивачу у 2007-2008 роках щорічну одноразову допомогу до 05 травня відповідно до Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідні роки.

Так, статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії к соціального захисту» передбачено, що інвалідам війни Ш групи виплачується щорічна одноразова допомога до 05 травня в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Разом з там, Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року інвалідам війни ІІІ групи була передбачай виплата щорічної разової грошової допомоги у 2007 році в розмірі 300,00 грн. і зупинена дія частини пятої статей 12,13,14 та 15 вищенаведеного Закону України.

А пунктом 20 розділу П Закону Укреши «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України » частину пяту статті 12 та частину пяту статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в редакціях, згідно якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, а також інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України № 183 від 12 березня 2008 року встановлено, що у 2008 році виплата разової грошової допомоги інвалідам війни ІІІ групи, до яких віддасться і позивач здійснюється у розмірі350,00 гри.

Тобто, в даному випадку на період виникнення спірних правовідносин, які є предметом спору в цій страві, були наявні нормативно-правові акти, які мали однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня.

Водночас відповідно до позиції Конституційного Суду України, висловленої у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною практика, коли наступний у часі акт містиш пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом частини третьої етапі 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обовязковими до виконання на території України.

Отаке, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Виходячи з наведених положень Конституції України та рішення Конституційного Суду України, а також враховуючи, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» фактично змінено положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діяв у часі раніше, пріоритетними в даному випадку є положення статей Законів України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

При цьому, зазначені Закони України, в період, протягом якого позивач міг отримати грошову допомогу в порядку, визначеному частиною 4 етапі 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії к соціальною захисту» (до 5 травня 2007 року та до 5 травня 2008 року), не були визнані неконституційними.

Тобто за 2007-2008 роки позивачу була проведена виплата щорічної допомоги до 5 травня, відповідно до законів, які діяли на момент виникнення спірних відносин, а саме: на час призначення та виплати позивачу органами пращ та соціального захисту населення вищезазначеної щорічної разової допомоги; правові підстави для здійснення такої виплати за 2007,2008 роки відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій соціальною захисту» були відсутні Постанова суду першої інстанції у цій частині є законною і обґрунтованою.

З таким висновком суду першої інстанції щодо стягнення недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2008 рік погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою етапі 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, перед бачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до етапі 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» постраждалим особам першої категорії щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Наявність у позивача права на призначення йому щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі пяти мінімальних заробітних плат є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Згідно з положеннями частини четвертої етапі 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягає стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з якої вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна заробітна плата, а не наведені вище постанови Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які істотно звужують обсяг встановлених законом прав позивача

Крім того, судом вірно враховано те, що розмір виплат, передбачених вищевказаними постановами Кабінету Міністрів України, не відповідає визначеному Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розміру, кратному мінімальній заробітній платі, яка збільшувалась в різні часи Законами України «Про встановлення мінімальної заробітної плати» на відповідні роки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що перед бачені Конституцією та законами України.

При цьому надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст.307,308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Головного Управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Управління праці та соціального захисту населення Фрунзенської районної у м. Харкові ради відхилити.

Постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 9 квітня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя

судді