Рокитнівський районний суд Рівненської області
Справа № 2-61/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2010 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1, за участю секретаря Гордійчук Т.О., позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві позивач ОСОБА_2 вказує про те, що із відповідачем ОСОБА_3 із 29 січня 2006 року по 17 серпня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу нею із відповідачем було придбано 8500 шт. червоної лицювальної цегли, яку вона оцінює в 21250,00 гривень; набір меблів для спальні (у комплекті - двоспальне ліжко, дві тумбочки, шафа, настінне дзеркало, комод), який оцінює в 5000,00 гривень; земельну ділянку площею 0,1226 га, яка знаходиться за адресою: вул. Волинська, 4, смт. Рокитне, Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА № 694955 від 02.04.2007 року), яку оцінює в сумі 5000,00 гривень, всього матеріальних цінностей на загальну суму 31250,00 гривень. В позовній заяві позивач просить поділити майно, набуте нею за час шлюбу із відповідачем ОСОБА_3, виділивши їй червону лицювальну цеглу в кількості 8500 шт. вартістю 21250,00 гривень, земельну ділянку площею 0,1226 га, яка знаходиться за адресою: вул. Волинська, 4, смт. Рокитне, Рівненської області (Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА № 694955 від 02.04.2007 року), вартістю 5000,00 гривень, всього на загальну суму 26250,00 гривень, а відповідачеві виділивши набір меблів для спальні (у комплекті - двоспальне ліжко, дві тумбочки, шафа, настінне дзеркало, комод) вартістю 5000,00 гривень всього на загальну суму 5000,00 гривень та звільнити позивача від сплати судового збору на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито від 21.01.1993 року, а судові витрати покласти на відповідача.

В судовому засіданні позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги та дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додавши, що червона лицювальна цегла була придбана за спільні кошти її та відповідача, які були подаровані їм на весілля, а набір меблів був придбаний за кошти, які були подаровані їй та відповідачеві при святкуванні народження їх сина. Також за час шлюбу відповідачем оформлено на своє імя земельну ділянку, яка була подарована на весілля бабою відповідача. Позивач просить її позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, вважає, що вимоги позивача безпідставні, оскільки цеглу та набір меблів було придбано його матірю ОСОБА_5 за її кошти. На отримання земельної ділянки, ще до шлюбу із позивачем, його бабою ОСОБА_6 була подана до селищної ради заява від його імені про надання земельної ділянки для будівництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку був оформлений у 2007 році. Така земельна ділянка була отримана ним безоплатно. Його баба ОСОБА_6 вказану земельну ділянку йому не дарувала. Вважає вимоги позивача безпідставними.

Суд, вивчивши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, вивчивши, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні сторони по справі із 29 січня 2006 року по 17 серпня 2007 року перебували у шлюбі (а.с. 9, 10).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (кожний окремо) дали показання про те, що біля будинку матері позивача, в якому проживає позивач, бачили складену цеглу. Із слів матері позивачки цегла була придбана за кошти, подаровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на весілля.

Свідок ОСОБА_5 дала показання про те, що відповідач є її сином. Після одруження її сина із ОСОБА_2 нею було придбано набір меблів. Меблі вона придбала за свої кошти, оскільки необхідно було створити належні умови для проживання, так як у її сина була своя сімя. Меблі знаходяться у її будинку. Також в той час вона купила цеглу, яку було вивантажено та складено біля будинку матері позивача, оскільки земельна ділянка для будівництва будинку знаходилася неподалік. Цеглу вона придбала за свої кошти.

Свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що оскільки вона має статус дитини війни, то звернулася в Рокитнівську селищну раду із заявою про надання їй земельної ділянки, яку вона мала намір передати своєму внукові ОСОБА_3 Тому заяву про надання земельної ділянку було написано нею від імені ОСОБА_3

В силу вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання позивача на ту обставину, що нею спільно із відповідачем за час шлюбу було придбано цеглу та комплект меблів, оскільки на підтвердження таких обставин позивачем не надано доказів, а відповідно до ч. 2 ст. 58 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Крім того, як вбачається із накладної від 03 грудня 2005 року (а.с. 30) ОСОБА_5 було придбано цеглу лицювальну в кількості 8000 шт. На загальну суму 12000,00 гривень.

Згідно товарного чеку № 35 від 14 вересня 2006 року (а.с. 27) ОСОБА_5 було придбано комплект меблів на загальну суму 3200,00 гривень.

Доказів про придбання сторонами за час шлюбу цегли лицювальної та меблів позивачем не надано.

Відповідно до п. б, п. в ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, передбачених цим Кодексом, провадиться лише один раз по кожному виду використання.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 694955 (а.с. 32) ОСОБА_3 на підставі рішення Рокитнівської селищної ради № 40 від 30 червня 2006 року надано земельну ділянку площею 0,1226 га, яка розташована в смт. Рокитне по вулиці Волинська, 4, Рівненської області, та призначена для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Відповідно до п. в ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної у комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Таким чином, встановлено, що земельна ділянка відповідачем ОСОБА_3 отримано безоплатно.

За таких обставин посилання позивачки на те, що вказана земельна ділянка є спільним майном подружжя, є безпідставними, оскільки вона не була придбана сторонами в шлюбі, а надавалася безоплатно у власність конкретній особі, тобто відповідачу.

Оскільки відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України відповідачеві передана земельна ділянка у приватну власність безоплатно, то із урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України таке майно набуте не в результаті спільної праці подружжя, а є власністю набувача.

Крім того, земельна ділянка передана безоплатно відповідачеві ОСОБА_3 в межах норм, визначених ст. 121 Земельного кодексу України, та розрахованих на одного громадянина.

З урахуванням викладених обставин справи та правових норм позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито від 21.01.1993 р. позивач ОСОБА_2 підлягає звільненню від сплати судового збору як громадянка, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії Б № 405759 (а.с. 8).

Керуючись 57, 60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 81, 116, 121 Земельного кодексу України ст.ст. 10, 81, 88, 209-218 Цивільного процесуального України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Звільнити позивача ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п. 18 ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито від 21.01.1993 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рокитнівський районний суд Рівненської області, шляхом подачі в десятиденний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження із наступним поданням після цього, протягом двадцяти днів, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у десятиденний строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк після подання заяви про апеляційне оскарження, то рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Повний текст рішення складено 25 січня 2010 року.

Суддя Рокитнівського районного суду

Рівненської області ОСОБА_1.