Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 374
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, терті особи комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 09 квітня 2008 року звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на домоволодіння, позовні вимоги неодноразово доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та в судовому засіданні посилалася на те, що вона в 1986 році вступила в подружні стосунки з ОСОБА_6 і стала мешкати в його будинку № 8 по спуску Благодатному (зараз вул. Мандриківська, 4 б) м. Дніпропетровська. В шлюб не вступали. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, все робили разом. 20 травня 2002 року ОСОБА_6 помер, вона хотіла оформити вказане домоволодіння після його смерті на себе, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду. Дізналася, що відповідачі 01 жовтня 2008 року оформили договір купівлі-продажу вказаного домоволодіння і зареєстрували це в КП ДМБТІ. Вважає це незаконним, оскільки порушено її права та просила визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати права власності на це домоволодіння за нею, задовольнивши позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, в судове засідання не зявилася. Про слухання справи повідомлялася належним чином, просила винести рішення по закону на підставі наявних в справі доказів та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що договір купівлі-продажу спірного домоволодіння укладено з дотриманням норм чинного законодавства, порушень не було, права сторін не порушували, шкоди нікому не завдавали, вони добросовісні набувачі вказаного спірного майна, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представники відповідачів виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини не явки суду не повідомили, в письмовому зверненні до суду просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без участі їх представників. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представників вказаних відповідачів згідно ст. 169 ЦПК України.

Представник третьої особи КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР і приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином, про причини не явки суду не повідомили, в письмовому зверненні до суду просили справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб згідно ст. 169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та представника відповідачів, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 був користувачем домоволодіння № 4б по вул. Мандриківській (узвіз Благодатний, 8) м. Дніпропетровська, до нього первісно користувачами цього домоволодіння були ОСОБА_7 і ОСОБА_8, які померли і єдиним користувачем залишився ОСОБА_6 Право власності на вказане домоволодіння ніколи вказаними особами не реєструвалося і домоволодіння їм на праві власності не належало. 20 травня 2002 року помер ОСОБА_6

ОСОБА_2 13 червня 2008 року звернулася до суду з позовом до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про визнання дійсним договору довічного утримання та визнання права власності на житловий будинок. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2008 року вказані позовні вимоги було задоволено і визнано договір довічного утримання від 05 серпня 2001 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про успадкування ОСОБА_2 житлового будинку 4б по вул. Мандриківській м. Дніпропетровська дійсним, визнано право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок і господарчі споруди по вул. Мандриківській, 4б (узвіз Благодатний, 8) та зобовязано КП ДМБТІ ДОР зареєструвати вказане в передбаченому законом порядку. Вказане рішення суду вступило в законну силу і було виконане, право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_2

01 жовтня 2008 року ОСОБА_2 продала, а відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 купили вказаний житловий будинок зі всіма побутовими і господарськими спорудами, про що було укладено і нотаріально посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Вказаний договір його учасниками та сторонами оскаржено не було і також виконано.

У вiдповiдностi до вимог ст. 328 ЦК України право власностi набувається на пiдставах, що не забороненi законом, зокрема iз правочинiв. Право власностi вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає із закону або незаконнiсть набуття права власностi не встановлена судом. Згiдно ст. 655 ЦК України за договором купiвлi-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власнiсть другiй стороні (покупцевi), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) i сплатити за нього певну грошову суму. Вiдповiдно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. ОСОБА_5 продавець товару не є його власником, покупець набуває право власностi лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згiдно ст. 330 ЦК України, якщо майно вiдчужене особою, яка не мала на це права, добросовiсний набувач набуває право власностi на нього, якщо вiдповiдно до статтi 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Але i це пiдтверджується вiдповiдними документами, будiвля спiрного житлового будинку і побутових та господарчих споруд перейшла у власнiсть відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 саме з їх iнiцiативи та ОСОБА_2, що унеможливлює намагання позивача витребувати його у добросовiсного набувача. Згiдно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власностi, якщо це право оспорюється або не визнається iншою особою.

Згiдно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр.

Тобто, позивач ОСОБА_1 повинна довести, що дiями вiдповiдачiв було порушено її права. Однак, жодних доказiв позивачем до суду не надано. Спiрнi правовiдносини по їх позову первісно виникли мiж ОСОБА_6 і ОСОБА_2. Рішення суду, а потім і договір купівлі-продажу жодним чином не порушують права позивача.

Згiдно ст. 61 ЦПК України обставини, визнанi сторонами та iншими особами, якi беруть участь у справi, не пiдлягають доказуванню. Обставини, визнанi судом загальновiдомими, не потребують доказування. Обставини, встановленi судовим рiшення у цивiльнiй, господарськiй або адмiнiстративнiй справi, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді iнших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено цi обставини. Вирок у кримiнальнiй справi, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адмiнiстративне правопорушення обов'язковi для суду, що розглядає справу про цивiльно-правовi наслiдки дiй особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненi вони цiєю особою.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2008 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено і визнано договір довічного утримання від 05 серпня 2001 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про успадкування ОСОБА_2 житлового будинку 4б по вул. Мандриківській м. Дніпропетровська дійсним, визнано право власності за ОСОБА_2 на житловий будинок і господарчі споруди по вул. Мандриківській, 4б (узвіз Благодатний, 8). Вказане рішення набрало законної сили, не оскаржене та не скасоване, а тому є достатньо підстав для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування питання про правомірність належності їй спірного домоволодіння на праві власності, а відповідно потім і розпорядження своєю власністю, а саме - предмету спору: визнання договору купівлі-продажу недійсним, наявність причинно-слідчого зв'язку між діями, пов'язаними з начебто порушенням вимог законодавства при купівлі-продажу i завданням будь-якої шкоди сторонам.

Вiдповiдно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі заперечують будь-якi домовленості i зобовязання стосовно позивача ОСОБА_1 по незаконним (з точки зору цього позивача) діям відносно нього по відчуженню спірного домоволодіння, предмета спору, а позивач цього не довів. Твердження позивача про наявнiсть будь-яких iнших зобов'язань стосовно позовних вимог - є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим обєктивно не підтверджується.

В позовних вимогах позивач фактично ставлять питання про визнання права власності на домоволодіння без додаткових актів введення в експлуатацію, що є суттєвим порушенням вимог закону, отримання ж громадянами свідоцтва стосовно вводу в експлуатацію самовільно збудованих обєктів нерухомості інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області має інший встановлений законом порядок. Вказані обставини в судовому засіданні були розяснені позивачу і його представнику, але доповнень, змін чи уточнень позовних вимог не було і позивач наполягав на заявлених вимогах.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що сама по собі прописка і реєстрація сторони в самовільно збудованому домоволодінні, а також добровільна сплата земельного та інш. податку не свідчить про визнання уповноваженими органами держави чи місцевого самоврядування їх права належного користування та самовільного будівництва обєктів нерухомості без належного дозволу чи належно затвердженого проекту будівництва; згідно ст. 376 ЦК України судом може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно про умові, що при будівництві не було порушено прав інших фізичних та юридичних осіб, інших співвласників і власників сусідніх будинків (в даному випадку сусідів), такого підтвердження в матеріалах справи немає. ОСОБА_1 з ОСОБА_6 в шлюбі не перебувала, має своє житло, в спірному домоволодінні постійно не мешкала.

Крім того, порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. У відповідності зі ст. 319 ЦК України власник на свій розсуд володіє, користується й розпоряджається приналежним йому майном. Власник має право робити відносно свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, а тому можливим в задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на домоволодіння відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 328, 330, 338, 392, 655, 658 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Жовтневої районної в м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, терті особи комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради і приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на домоволодіння відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -