Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої - судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., КотікТ.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 /Каленчука/ ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку

за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 /Каленчука/ ОСОБА_4, ОСОБА_5

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від З0 вересня 2010 року, -

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, вимоги якого неодноразово уточнювала та остаточно просила усунути перешкоди в користуванні квартирою № 60 по вул. Котовського, 58 в м. Бердичеві, шляхом виселення відповідачів з даного житла зі зняттям з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що 19.08.2005 між нею та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Після підписання угоди, відповідачі попросили її дозволу на тимчасове проживання у проданій квартири, для того, щоб підшукати собі інше житло. Проте, на даний час відповідачі почали заперечувати її право власності на квартиру та не бажають виселитися. За таких обставин, просила позов задовольнити.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від ЗО вересня -2010 року позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні, належною ОСОБА_1 квартирою № 60 по вул. Котовського, 58 у м. Бердичеві Житомирської області, шляхом виселення з даної квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 зі зняттям з реєстраційного обліку.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 /Каленчук/ В.К. та ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд / ст. 319 ЦК України/.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здісненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Встановлено, що 09.11.2004 року ОСОБА_2 придбав за договором купівлі - продажу трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 /а.с. 71-73/. У даній квартирі зареєструвалися і постійно проживали ОСОБА_2 та його батьки - ОСОБА_3, ОСОБА_5

19.08.2005 року ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру ОСОБА_1 за 110050 грн. /а.с. 3/. Право власності позивачки на придбану квартиру зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно /а.с. 4, 134/.

Незважаючи на це, відповідачі до теперішнього часу продовжують проживати у даній квартирі, що підтвердили під час апеляційного розгляду, а ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у ній зареєстровані /а.с. 130, 183/. Такими діями вони створюють перешкоди новому власнику житла у користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки ОСОБА_1ПА. протягом тривалого часу позбавлена можливості проживати у квартирі та користуватися нею на власний розсуд.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виселення відповідачів з належної позивачці квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

Є безпідставними доводи ОСОБА_2 про порушення судом вимог ст. 170 ЖК України, оскільки він не був наймачем квартири АДРЕСА_2. Тому, до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст. 170 ЖК України щодо набуття новим власником - ОСОБА_1, прав наймодавця на умовах раніше укладеного договору найму, за правилами правонаступництва.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже, право члена сім'ї власника квартири на користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_3 припинено у звязку з її продажем, тому право користування його батьків на дану квартиру також припинено.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції повинен був зупинити провадження у даній справі, оскільки в провадженні Бердичівського міськрайонного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 про визнання^недійсним договору купівлі-продажу від 19.08.2005 року. Проте, вказані доводи не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 з таким позовом до суду не звертався.

Крім того, відповідачі як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного РОЗГЛЯДУ, не заявляли клопотань про зупинення розгляду даної справи.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що через деякий час після укладення договору купівлі-продажу, відповідачі почали діяти недобросовісно, ухилятися від передачі квартири власнику та відмовилися виселитися з неї, порушуючи вимоги п.п. 4.1.1., 4.4.1 Договору.

Так, зі справи вбачається, що 11.01.2008 року Бердичівським міськрайонним судом було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання вищевказаного договору купівлі-продажу /а.с. 18/. Через 7 днів, тобто 18.01.2008 року даний позов було задоволено. При цьому, суд розглянув справу, допустивши до участі в судовому засіданні в якості представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3, який є батьком позивача, та ЇХ інтереси Є спільними. Під час слухання справи, такий представник позов визнав повністю, чим вийшов за межі наданих йому повноважень та порушив права ОСОБА_1 /а.с. 68-69/.

Враховуючи допущені порушення, ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 08.12.2008 року вказане рішення за заявою ОСОБА_1 було скасовано, у звязку з нововиявленими обставинами /а.с. 58-59/.

Проте, в період чинності даного рішення, а саме 03.05.2008 року, ОСОБА_2 встиг подарувати спірну квартиру своїй матері - ОСОБА_5 /а.с. 184/. І тільки 17.01.2009 року, тобто після скасування рішення суду від 18.01.2008 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вчинено правочин про розірвання договору дарування /а.с. 185/.

В подальшому, 21.10.2009 року Бердичівським міськрайонним судом було затверджено мирову угоду по вищезазначеній справі. Під час затвердження цієї угоди, ОСОБА_3 вже представляв інтереси позивача /а.с. 70, 101 /. Дана ухвала скасована ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 16.11.2010 року /а.с. 179-180/.

Слід звернути увагу і на те, що 02.12.2008 ОСОБА_5 знявся з реєстрації у в спірному приміщенні /а.с. 182/, а 08.04.2009 року змінив своє прізвище на дівоче прізвище дружини - ОСОБА_3 /а.с. 181 /. Вказані відомості було приховано відповідачем як в суді першої інстанції, так і на початку розгляду в апеляційному суді.

Вищезазначені дії відповідачів свідчать про їх недобросовісність, небажання виконувати умови договору купівлі-продажу від 19.08.2005 року та порушення прав позивачки на володіння майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 /Каленчука/ ОСОБА_6, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від ЗО вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді