РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Богонюка М.Я.,

суддів Приколоти Т.І. і ОСОБА_1,

при секретарі Качмар М.Я.

та за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_6, на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 і ОСОБА_3, за участю третьої особи ОСОБА_7, та визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої у с.Лапаївка Пустомитівського району Львівської області („спірна земельна ділянка), укладений 19.11.2007р. між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_6 в частині зазначення покупця, перевівши на позивачку ОСОБА_4 і ОСОБА_3 права та обовязки покупця за вказаним договором: визнано недійсним державний акт про право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0243, розташовану у с.Лапаївка Пустомитівського району Львівської області; визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2, представник відповідачки ОСОБА_6.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом, в порушення приписів ст. 235 ЦК України та розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Bepxовного суду України від 06.11.2009 року № 9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними. не доведено наявності умислу сторін на виникнення інших правовідносин, ніж ті, що випливають з договору продажу земельної ділянки, так само, як не встановлено в оскаржуваному рішенні, який саме правочин мали на меті приховати сторони, укладаючи договір купівлі-продажу що оспорюється.

Вважає помилковими висновки суду щодо того що спірна земельна ділянка відповідачкою купувалась не для себе а для її сина ОСОБА_6 і щодо того, що спірна земельна ділянка була придбана не за гроші відповідачки ОСОБА_8, а за гроші позивачки ОСОБА_9 і її чоловіка ОСОБА_3

Стверджує що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року та договір від 12.11.2007 року підписували різні люди, а оскільки факт підписання ОСОБА_8 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року ніким не оспорюється, то договору від 12 листопада 2007 року згадана апелянтка не підписувала.

Звертає увагу на те, що прізвище в графі «Покупець» від 12 листопада 2007 року зазначено, як «Кеменська», а не «Камськая" і містить чисельні поправки і виправлення та ніким не посвідчений, а відтак вважає, що він не може бути належним і допустимим доказом по справі.

Обгрунтування висновків суду посиланням на договір від 12.11.2007 року вважає фактичним визнанням судом недійсною такої істотною умовою договору від 19.11.2007 року, як ціна спірної земельної ділянки та вважає, що суд фактично вийшов за межі позовних вимог

Вважає, що судом не було дано належної оцінки такому доказу по справі, як рішення Франківського районного суду м Львова від 30.12.2006 року, яким встановлено, що значні суми коштів, які тривалий час направлялись подружжям ОСОБА_8 з США на ім'я матері позивачки ОСОБА_10, були використані останньою для придбання подружжю ОСОБА_9 житлового будинку на вуп. Гіпсовій, 27-ж у м. Львові, а також тому що інша частина цих коштів знаходиться на спільному депозитному рахунку у Першій Львівській філії ВАТ Кредобанк.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду першої інстанції про недійсність договору купівлі - продажу спірної земельної ділянки, укладений 19.11 2007р між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_6 в частині зазначення покупця з тих підстав, що згаданий правочин в цій частині є удаваним, суд обгрунтовує що спірна земельна ділянка відповідачкою купувалась за гроші позивачки ОСОБА_4, що стверджується фактом зняттям ОСОБА_10 матір"ю позивачки) 95 390 доларів США ЗІ свого рахунку оскільки у ОСОБА_6 не було достатньо грошей для оплати вартості цієї земельної ділянки згідно договору від 12 листопада 2007 року, і не для себе, а для свого сина ОСОБА_3 оскільки в подальшому ця земельна ділянка нею була йому подарована.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна виходячи з наступного.

Частиною 1 от. 235 ЦК України встановлено, що удаваним є правочин який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, а ч,2 ст. 235 ЦК України - що у випадку встановлені того, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" міститься розяснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (п. 7); що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, і що за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір Із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним (п. 25).

Як вбачається з вище наведених норм закону та розяснень Пленуму Верховного Суду України, удаваний правочин не має іншої мети нім приховання іншого правочину, і саме субєкт, який вимагає застосування наслідків удаваного правочину, повинен довести, що він учинений з метою приховати інший правочин. При цьому обовязок доведення тієї обставин/ що сторони подібної мети не мали, не може бути перекладений на відповідача (відповідачів) у такій справі.

Для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. При цьому наміру однієї сторони на укладення удаваного правочину недостатньо.

Однак, в порушення вище наведеної норми закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України судом не доведено наявності умислу сторін на виникнення інших правовідносин, ніж ті, що випливають з договору купівпі-продажу земельної ділянки, так само, як не встановлено і не наведено в оскаржуваному рішенні, який саме правочин мали на меті приховати його сторони, укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки що оспорюється.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а відтак факт дарування власником свого майна в подальшому іншій особі (в даному випадку матірю сину) не може слугувати належним і допустимим доказом удаваності правочину про придбання спірного майна і на момент його укладення.

Факт підписання ОСОБА_6 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.11.2007 року ніким не оспорюється, а відтак (у відповідності до ст.61 ЦПК України) доказуванню не підлягає.

В той же час, ОСОБА_6, як в суді першої інстанції, так і в судії апеляційної інстанції, категорично заперечила підписання нею Договору від 12 листопада 2007 року, який був поданий до матеріалів справи позивачкою і в якості доказу по справі, у якому прізвище в графі «Покупець» зазначено і «КЕМЕНСЬКА» (а не «КЕМСЬКА») і який містить чисельні поправки та виправлення і ніким не посвідчений.

Візуально підписи в графі «Покупець» на договорі від 19.11.2007 року та Договорі від 12 листопада 2007 року різняться.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4 визнала, що Договір від 12 листопада 2007 року відповідачка ОСОБА_6 не підписувала стверджуючи при цьому, що цей договір підписав чоловік згаданої відповідачки.

За вище наведених обставин Договір від 12 листопада 2007 року неї може бути визнаний належним і допустимим доказом по справі, а відтак суді першої інстанції не вправі був обґрунтовувати ним свої висновки про І фінансову неспроможність сімї відповідачки ОСОБА_6 та подружжя Грабинських купити спірну земельну ділянку за ціною, що зазначена у цьому договорі, а також висновки про відповідні співпадіння дат і сум коштів отриманих ОСОБА_10, з датами і сумами, які зазначені у ньому, а іншими доказами згадані висновки суду не є підтвердженими.

В той же час, як вбачається зі змісту рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2008 року, в ході судового розгляду іншого майнового спору між цими ж сторонами Франківським районним судом м. Львова було встановлено, що значні суми коштів, які тривалий час направлялись подружжям ОСОБА_6 з США на імя матері позивачки ОСОБА_10, були використані останньою для придбання подружжю ОСОБА_6 житлового будинку на вул. Гіпсовій, 27-ж у м. Львові (а.с. 107-110).

Крім цього, сторони спору в судовому засіданні визнали, що на даний час між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ще інший судовий спір - про поділ спільного майна подружжя, зокрема - іншої частини значної суми коштів (понад триста тисяч доларів США), які ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Н.0. тривалий час направляли з-за кордону і які знаходиться на спільному депозитному рахунку в банку.

По версії позивачки, гроші від неї на придбання спірної земельної ділянки отримувала ОСОБА_10, її матір. В той же час, ні позивачка, ні ОСОБА_10 не змогли навести суду переконливих пояснень щодо причин і укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки саме ОСОБА_11 та необхідності залучення до його укладення ОСОБА_6

З урахуванням вище наведеного оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 2, 3 і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_6, задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 травня 2010 року скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: