Апеляційний суд Чернівецької області
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Кулянди М.І.

суддів: Яремка В.В., Галичанського А.Д.

при секретарі Єфтеньєву О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якого представляє Головне управління юстиції в Чернівецькій області, до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до ОСОБА_3 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, інтереси якого представляє Головне управління юстиції у Чернівецькій області, на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2010 року ОСОБА_1, інтереси якого представляє Головне управління юстиції у Чернівецькій області за дорученням Міністерства юстиції України, звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до ОСОБА_3.

Посилався на те, що 26 жовтня 2001 року у нього та відповідачки ОСОБА_2 народився син ОСОБА_1 Едоардо. Між ним та відповідачкою 11 січня 2003 року укладено шлюб в м. Падуя в ОСОБА_3. Дитина постійно проживала в ОСОБА_3 в м. Падуя, вул. Біголо, буд. № 35.

Вказував, що відповідачка в липні 2009 року з сином поїхала в Україну на літні канікули, однак назад до ОСОБА_3 не повернулись і на даний час проживають ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вважає, що відповідачка незаконно утримує їх сина ОСОБА_4 на території України, без згоди надання такого проживання батьком дитини.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, інтереси якого представляє Головне управління юстиції у Чернівецькій області за дорученням Міністерства юстиції України, подало апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що оскаржуване рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, суд визнав встановленими ті обставини, які не були доведені, висновки суду не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити , а рішення Шевченківського районного суду від 27 квітня 2010 року залишити без змін, оскільки зазначене рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню , виходячи з наступного.

Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матірю лише у виключних випадках.

У ст. 3 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей (далі Конвенція) зазначено, що переміщення або утримування дитини вважається незаконним, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування, та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б якби не переміщення або утримання.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що у позивача ОСОБА_1, який є громадянином ОСОБА_3, та відповідачки ОСОБА_2, яка є громадянкою України, 26 жовтня 2001 року в ОСОБА_3 в м. Падуя народився син ОСОБА_1 Едоардо, який був зареєстрований відповідно до Реєстру свідоцтв про народження за 2001 рік під № 522, частини 2, серії В, том 03, що підтверджується витягом із свідоцтва про народження та його перекладом ( а.с.9-22).

Він є громадянином ОСОБА_3, постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з позивачем та відповідачкою, йому був виданий паспорт громадянина ОСОБА_3, що підтверджується обєднаною довідкою та її перекладом,копією паспорта ( а.с. 12-14,20-21). На момент народження дитини позивач з відповідачкою не були в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували тільки 11 січня 2003 року в м. Падуя, що підтверджується витягом з Реєстру актів про одруження (а.с. 17-19) Також син був внесений в закордонний паспорт України своєї матері ОСОБА_2, що підтверджується копією паспорта ( а.с. 55), та був зареєстрований Посольством України в Італії-громадянином України за народженням, згідно реєстраційного номера 348/211, що підтверджується копією довідки від 25 березня 2010 року ( а.с. 56), і, таким чином, він є і громадянином України.

В липні 2009 року з усного дозволу позивача разом з сином приїхала на літні канікули додому в Україну, в м. Новоселицю, де проживає до даного часу в будинку № 27 по вулиці Олинтиря.

Крім того, позивач особисто в жовтні 2009 року приїжджав до відповідачки, зустрічався з дитиною, приходив до школи, де навчається дитина, в присутності її та її рідних, вчителів висловлювався, що погоджується, щоб дитина навчалась в школі в Україні. Позивач за власною ініціативою передав особисті речі сина та свідоцтво про його народження.

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 Едоардо мешкає у будинку за номером 27, по вул. Олинтиря, в м. Новоселиця Чернівецької області, має всі необхідні умови для проживання та розвитку, навчається в ліцеї м. Новоселиця. Відповідачка проживає разом із сином, займається підприємницькою діяльністю, позитивно характеризується за місцем проживання.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що повернення дитини до іншої держави без матері не буде відповідати інтересам дитини. Також існує серйозний ризик того, що повернення дитини до ОСОБА_3 завдасть психологічної шкоди його здоровю, створить для нього нетерпиму обстановку в школі та в зовнішньому середовищі. Позивачем не доведено в судовому засіданні того, що піклування про сина, яке здійснювалось за місцем його проживання в ОСОБА_3, було достатнім для його нормального розвитку й не було йому на шкоду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Крім того, позивач не позбавлений права на спілкування з сином й законодавство України сприяє цьому.

Відповідно до ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для воззєднання сімї мають право на вільний вїзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, інтереси якого представляє Головне управління юстиції у Чернівецькій області відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 квітня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: