Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-232/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі - Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж» про поновлення порушеного права, стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що він 12 червня 2003 року був прийнятий на роботу в Державну спеціалізовану фірму "Тепломонтаж" слюсарем-монтажником 4 розряду. Заяву він написав власноручно в той же день разом з іншими прийнятими робітниками та віддав її виконробу ОСОБА_2 12 червня 2003 року він був фактично допущений до роботи на одному із об'єктів. Але наказ про прийом на роботу був виданий тільки 17 червня 2003 року (наказ №10 від 17.06.2003 p.). Згідно із законодавством, саме фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Коли він хотів надати трудову книжку для подальшого належного оформлення, йому відмовили, пояснивши, що вона не потрібна.

Він не згодний з тим, що його було прийнято на роботу за сумісництвом. На той час він більше не з ким не знаходився в трудових відносинах. Доказом цього факту є копія його трудової книжки, в якій останній запис був зроблений 09 січня 1996 року про звільнення Синельниківським РЕС. 26 липня 2007 року, коли він знайомився з матеріалами цивільної справи №2-382/2006 в Синельниківському міськрайонному суді, він виявив копію нібито його заяви про прийняття на роботу. Він був збентежений, оскільки таку заяву він ніколи не підписував. Він писав заяву власноручно на чистому аркуші паперу разом з іншими робітниками (ОСОБА_3, ОСОБА_4А.).

Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що за умовами праці це була не робота за сумісництвом, а постійне та основне місце його роботи, тому що згідно з Положенням про умови праці за сумісництвом робітників, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу. За весь час роботи в ДСФ "Тепломонтаж" ОСОБА_1 завжди працював повний робочий день.

11 жовтня 2003 року, коли ОСОБА_1 потрапив в ДТП, внаслідок якого він став інвалідом 1 групи, ДСФ "Тепломонтаж", звільнила його, не попередивши. Зазначена підстава звільнення в наказі №27-К від 08 жовтня 2003 року - скорочення штату є незаконною, оскільки в усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП. При припиненні трудового договору і підстав, зазначених п.1 ст.40 КЗпП, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Згідно з довідкою про середню заробітну плату, вона становить 1038 грн. 33 коп.

На момент звільнення, невиплаченими залишилися: заробітна плата з 12.06.2003 р. по 30.06.2003 р., тобто за 12 робочих днів в розмірі 406 грн. 32 коп. та 12 роб. днів х 33 грн. 86 коп. = 406 грн. 32 коп. де 33 грн. 86 коп. - середньоденна заробітна плата; вихідна допомога в розмірі 1038 грн. 33 коп., а всього на суму 1 444 грн. 65 коп.

Також, законом передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Йому не було надано копію наказу про його звільнення до теперішнього часу.

За таких обставин, позивач просив суд:

- визнати датою його прийому на роботу в ДСФ "Тепломонтаж" 12 червня 2003 р.;

- визнати його роботу в ДСФ "Тепломонтаж" основним місцем роботи, а не роботою за сумісництвом;

- визнати його звільнення з ДСФ "Тепломонтаж" 10 жовтня 2003 року незаконним;

- зобов'язати ДСФ "Тепломонтаж" внести відповідні записи до трудової книжки про прийняття його на роботу - 12 червня 2003 р. та звільнення - 10 грудня 2003 р.;

- зобов'язати відповідача виплатити заробітну плату за 12 робочих днів в червні 2003 року в сумі 406 грн. 32 коп.;

- зобов'язати відповідача виплатити вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1 038 грн. 33 коп.;

- зобов'язати Жовтневий районний центр зайнятості накласти штраф на ДСФ "Тепломонтаж" за порушення Закону „Про зайнятість населення".

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача предявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

На підставі власноручно написаної заяви про прийом на роботу за сумісництвом ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ДСФ «Тепломонтаж» слюсарем-монтажником 4-го розряду по сумісництву з 17 червня 2003 року на підставі наказу № 10-до від 17.06.2003 року.

Звільнений позивач з ініціативи адміністрації з посади за сумісництвом слюсаря-монтажника 4-го розряду наказом № 27-до від 10.10 2003 року.

Уже будучи звільненим, ОСОБА_1 12.10.2003 року вихідного дня, перебуваючи в нетверезому стані, потрапив у дорожньо-транспортну пригоду у с.Николаївка Петропавлівського району Дніпропетровської області, тобто на момент ДТП ОСОБА_1 у трудових відносинах із ДСФ «Тепломонтаж» не перебував, що підтверджується фактом, що після одужання ОСОБА_1 не здав лікарняного листа в бухгалтерію підприємства.

На підставі заяви ОСОБА_5 від 01.04.2004 року, через 14 місяців після звільнення, йому були видані наступні документи: копія наказу про прийом на роботу; довідка про середній заробіток за час роботи; довідка про відрахування в пенсійний фонд; копія наказу про звільнення № 27-до від 10.10.2003 року.

У вересні 2005 року ОСОБА_1 була видана друга довідка про зарплату за період липень-жовтень 2003 року. У всіх документах було зазначено, що він працював за сумісництвом.

При прийнятті на роботу за сумісництвом підприємство не зобов'язане вимагати пред'явлення трудової книжки від працівника, що написав заяву про прийом на роботу за сумісництвом. Підприємство немає право вести які-небудь розслідування з метою з'ясування основного місця роботи працівника. Вимоги ОСОБА_1. про внесення яких-небудь записів у трудову книжку документально нічим не підтверджуються.

Прийом ОСОБА_1 на роботу за сумісництвом підтверджується наступними документами: його особистою заявою, наказом № 10-до від 17.06.2003 року.

Нарахування й виплата зарплати ОСОБА_1 провадилися за фактично відпрацьований час у липні-жовтні 2003 р. Яких-небудь заперечень з розмірами сум виплати зарплати за вищевказаний період роботи, ОСОБА_1 не пред'являв, не пред'являв їх ні в 2003 р., ні в 2004 р., ні в 2005 р., ні в 2006 р. і 2007р.

Відповідно до наказу Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України №41 від 20.07.1998 «Перелік типових документів, створюваних у діяльності органів державної влади й місцевого самоврядування, організацій і підприємств, із вказівкою строку зберігання документів», у розділі 4.2. Бухгалтерський облік і звітність п.315 Строк зберігання первинних документів « …наряди на роботу, табелі» становить три року. Розділ 5. «Організація використання трудових ресурсів» п.414 «Табеля (графіки) виходів робітників та службовців на роботу» - 1 рік. Розділ 6. «Робота з кадрами» п.561. «Довідки видані співробітникам про стаж і місце роботи, заробітної плати та ін.», п.562 «книги обліку видачі довідок про стаж, місце роботи, заробітній платі» - три роки. Всі строки зберігання вищевказаних документів минули за давністю років, і тому представити їх у судове засідання неможливо.

Що стосується звільнення ОСОБА_1 з посади слюсаря-монтажника 4-го розряду за сумісництвом з ініціативи адміністрації, то законодавство про працю ДСФ «Тепломонтаж» не порушено. Так відповідно до вимог бухгалтерського обліку при звільненні працівника з посади за сумісництвом, у зв'язку зі скороченням обсягів будівельно-монтажних робіт вихідна допомога не виплачується.

Щодо тривалості роботи за сумісництвом, то сумісники, які не є працівниками державних підприємств, на яких не поширюється Постанова КМУ №245 від 03.03.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств», можуть присвячувати роботі за сумісництвом весь свій вільний від основної роботи час.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає можливим у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж» про поновлення порушеного права, стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги відмовити, у звязку з викраденими обставинами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж» про поновлення порушеного права, стягнення заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене у апеляційний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, та подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: