"12" березня 2010 р.
Справа № 2- 2894 /10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2010 р. и. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

при секретері ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та стягнення суми та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання дійсним попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 17 грудня 2007 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просить визнати попередній договір купівля-продажу земельної ділянки, розташованої по пров. Дагестанському, 8 у м. Харкові недійсним, стягнути 15 150, 00 грн. та понесені судові витрати. Надалі, 12 серпня 2008 року, позовні вимоги були змінені та позивач вимагає визнати вказаний попередній договір купівля-продажу земельної ділянки нікчемним, як таким, що укладений із недодержанням закону про нотаріальне посвідчення та стягнення на його користь з відповідача 15 150 грн., а також понесених судових витрат.

29 серпня 2008 року відповідачем ОСОБА_4 подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_2, у якій він просить визнати дійсним попередній договір купівля-продажу земельної ділянки від 19 листопада 2007 року.

Ухвалою суду від 01 червня 2009 року в якості відповідача за первісним позовом була залучена ОСОБА_3, яка на підставі ст..1261 Цивільного кодексу України є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4

Відповідачем ОСОБА_3 подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_2, у якій вона просить визнати дійсним попередній договір купівля-продажу земельної ділянки від 17 листопада 2007 року, за умовами якого ОСОБА_4 зобовязався продати, а ОСОБА_2 купити в строк до 08.12.2007 року земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: м. Харків, пров. Дагестанський, 8 за ціною еквівалентною 65 000 доларів США.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач ОСОБА_2 вказує, що 19 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_4 був укладений попередній договір купівля-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків , пров. Дагестанський, 8. За цим договором ОСОБА_4 зобовязувався у майбутньому укласти основний договір купівля-продажу зазначеної земельної ділянки за ціною еквівалентною 65 000 доларів США. Крім цього, вони домовилися, що основний договір буде укладений у строк до 01 грудня 2007 року, при цьому ОСОБА_4 зобовязувався не продавати зазначену земельну ділянку третім особам у строк до 01 грудня 2007 року, надалі цей строк був продовжений до 08 грудня 2007 року. Після цього, він передав ОСОБА_4 суму еквіваленту 3 000 доларів США, яку він означив як завдаток. Про це ОСОБА_4 написав відповідну розписку. Через декілька днів потому, йому стало відомо, що відносно вказаної земельної ділянки між сусідами не врегульований спір. До зазначеної дати основний договір купівля-продажу земельної ділянки укладений не був. 15 грудня 2007 року земельна ділянка була продана третій особі. Коли він звернувся до відповідача з проханням повернути сплачені гроші, він відмовив та послався на невиконання ним, ОСОБА_5, умов попереднього договору. Однак, передана сума еквівалентна 3000 доларів США не може бути завдатком, оскільки обовязок проводити платежі виникає тільки після укладання основного договору, при укладенні попереднього договору неможливо забезпечити завдатком виконання основного договору, тобто до тих пір, доку не буде укладено основний договір купівля-продажу не має й зобовязання. Таким чином, неможливо вважати завдатком еквівалент 3000 доларів США, які були передані ОСОБА_4 згідно розписки від 19 листопада 2007 року. Ця сума є авансом, який сторона, що його отримала, повинна повернути у тому ж розмірі у випадку якщо зобовязання не виникло. Крім того, попередній договір купівля-продажу був укладений в простій письмовій формі, у вигляді розписки, а не як того вимагає чинне законодавство у письмовій формі, а також підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Ці вимоги є суттєвими для такого роду угод. Таким чином, недійсність укладення зазначеного попереднього договору встановлена законом та він є нікчемним та не створює юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю. Таким чином, він просить визнати зазначений попередній договір купівля-продажу земельної ділянки таким, що вчинений із недодержанням вимоги закону про нотаріальне посвідчення та є нікчемним, а також стягнути з відповідача на його користь суму еквівалентну 3000 доларів США у гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення. Зустрічний позов позивач не визнав, посилаючись на те, що від нотаріального посвідчення попередній умов він не ухилявся, ОСОБА_4 було запропоновано передати йому 3000 доларів США, про що ним була написана розписка. Ці гроші він передав та вважав їх авансом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник повністю підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, у зустрічному позові просили відмовити.

Представник відповідач ОСОБА_3 у судове засідання зявився. Первісний позов не визнав, свій, зустрічний позов підтримав та пояснив, що19 листопада між позивачем ОСОБА_2 та чоловіком відповідачки - ОСОБА_4, який помер 27 серпня 2008 року, було укладено попередній договір, за яким ОСОБА_4 зобовязався продати, а ОСОБА_2 купити у строк до 08 грудня 20007 року земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Харків, пров. Дагестанський, 8 за ціною еквівалентною 65 000 доларів США. На забезпечення своїх зобовязань щодо купівлі, а також зобовязань її померлого чоловіка щодо не продажу вказаної ділянки у встановлений строк позивач ОСОБА_2 передав ОСОБА_4 3 000 доларів США завдатку. Її чоловіком натомість була написана розписка, у якій викладені всі домовленості щодо істотних умов договору. Ця земельна ділянка належала на праві приватної власності її чоловіку згідно Державного акту право власності на земельну ділянку від 23 липня 2007 року. З того ж самого моменту її чоловік став наполягати на нотаріальному посвідченні умов попереднього договору. Однак, позивач ОСОБА_2 став уникати цієї процедури, посилався на необхідність перевірити правовстановлюючі документи, коли чоловік при зустрічах та телефонних розмовах знов натякав на нотаріальному посвідчені попереднього договору, ОСОБА_2 завжди знаходив якісь причини для ухилення від нотаріального посвідчення угоди. Оскільки сторони, тобто позивач ОСОБА_5 та її померлий чоловік ОСОБА_4, повністю домовилися щодо істотних умов договору, про що свідчить розписка, а також відбулося часткове виконання умов договору, тобто отримання ОСОБА_4 завдатку у обмовленому та узгодженому розмірі, ОСОБА_4 нікому земельну ділянку у встановлені строки не продав, вона вважає, що умови попереднього договору виконані і тому є підстави вважати цей договір дійсним. Оскільки договір-купівля продажу не був укладений з вини позивача за первісним позовом ОСОБА_2, то сума завдатку повинна залишитися у продавця земельної ділянки, оскільки ним всі істотні умови попереднього договору були виконані.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є результатом протиправних дій порушника, внаслідок чого воно зазнало зменшення або ліквідації, що позбавляє носія можливості здійснити, реалізувати це право повністю або частково.

При цьому, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ( ч.1 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України). Даний принцип полягає в прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи.

Сторони зобовязані визначити коло факторів, на які можуть посилатися як на підставу своїх вимог та заперечень і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення ( ч.1. ст.. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст..61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися завдатком.

Відповідно до ст. 548 ЦК України виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір), на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Оскільки завдаток може забезпечувати виконання лише дійсного зобовязання купівлі-продажу земельної ділянки, а останнє на підставі ст. 657 ЦК України підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, то відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України зобовязання є нікчемним, тобто таким, недійсність якого встановлена законом.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. (нікчемний правочин). В цьому разі визнання такого правочину судом недійсним не вимагається. Відповідно до ч.4 ст.203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

При таких обставинах суд вважає, що на підставі ч. 2 п. 2 ст. 548 ЦК України проста письмова угода про забезпечення завдатком попереднього договору відчуження земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Дагестанський, 8 від 19 листопада, року не відповідає чинному законодавству, тобто є нікчемною.

Зазначене дає суду підстави вважати, що гроші, отримані відповідачем ОСОБА_4 є авансом, а не завдатком, право на повернення якого позивач має у всіх випадках невиконання чи неналежного виконання угоди.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємицею майна свого покійного чоловіка ОСОБА_4 та відповідно до ст.. 1282 УК України має зобовязання задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця в межах вартості майна, одержаного у спадщину. 19 листопада 2007 року сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, домовилися про укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої за адресою: м. Харків, пров. Дагестанський, 8, яка належить відповідачу, до 08 грудня 2007 року. Позивачем ОСОБА_2 передано власнику земельної ділянки ОСОБА_4 грошову суму еквівалентну 3000 доларів США, що підтверджується розпискою. (а.с.5) та поясненнями сторін.

Судом встановлено, що фактично договір купівлі - продажу земельної ділянки в установленому законом порядку укладений не був.

Суд не може погодитися з думкою відповідача ОСОБА_3, що передані гроші єкв. 3000 доларів США є завдатком, оскільки вважає, що правило норми, передбаченої ст. 571 ЦК України щодо залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки відповідач не повертає позивачу аванс в добровільному порядку, суд вважає необхідним стягнути з нього суму авансу в примусовому порядку.

Щодо посилання відповідача за основним позовом ОСОБА_3 на те, що між її чоловіком ОСОБА_4 та позивачем ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, то слід зазначити, що завдаток в попередньому договорі як такий використаний бути не може. Серед легальних ознак завдатку відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК є платіжна функція, яка за умови відсутності укладеного основного договору існувати не може у потенційного покупця, яким був позивач за первісним позовом ОСОБА_2, ще не виник обовязок по оплаті земельної ділянки.

Крім того, в обґрунтуванні своїх позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 не надано суду жодних доказів щодо ухилення позивачем ОСОБА_6 від нотаріального посвідчення попереднього договору купівля-продажу земельної ділянки. Таким чином, суд не бачить підстав для визнання попереднього договору купівля - продажу земельної ділянки від 19 листопада 2007 року дійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку, зобовязання із завдатку не можуть виникнути, якщо на момент укладення правочину про завдаток не укладено основного зобовязання (договору купівлі-продажу), завдаток не може забезпечувати зобовязання, які передбачені у попередньому договорі та завдаток, сплачений згідно з правочином про завдаток за відсутності реально укладеного договору купівлі-продажу, є авансом (презумпція авансу ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Тобто, в розрізі даної справи, якщо сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. На даний момент позивач ОСОБА_2 просить повернути йому сплачені кошти 3000 доларів США у гривневому еквіваленті на момент винесення рішення. Згідно офіційному курсу долару по відношенні до гривні на 11.03.2010 р. становить 23940 грн.. Саме цю суму суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2

Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються витрати по судовому збору у сумі 152 грн, витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи у сумі 30 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 3, 10, 11, 84, 209, 212, 214-215, 217, 224, 226 ЦПК України, ст. ст. 220, 548, 570, 657 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму авансу в розмірі 23940 грн.., ( двадцять три тисячі девятсот сорок грн..), судові витрати в загальній сумі 182 грн. ( сто вісімдесят дві грн.. )

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

СУДДЯ: А.М. Гримайло