Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів: Беркій О.Ю.. ОСОБА_1,

секретаря Юрків І.П.,

з участю: ОСОБА_2, представників ОСОБА_3;

ОСОБА_4 та ОСОБА_5; представника

УЖКГ Івано-Франківського міськвиконкому,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Івано-Франківського міськвиконкому, Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_6 про скасування розпорядження міського голови на приватизацію, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання договору купівлі-продажу квартири та договору дарування квартири недійсними та за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки і піклування Івано-Франківського міськвиконкому про усунення перешкод у здійсненні права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2010 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Івано-Франківського міськвиконкому, Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому, ОСОБА_5, ОСОБА_4, третьої особи - ОСОБА_6 про скасування розпорядження міського голови на приватизацію, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання договору купівлі-продажу квартири та договору дарування квартири недійсними.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-4574/2010 р. Головуючий у І інстанції: Островський Л.Є.

Категорія 42 Доповідач: Бойчук І.В.

Позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третьої особи органу опіки і піклування Івано-Франківського міськвиконкому про усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено. Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_7 права власності та виселити ОСОБА_2 із квартири №17 будинку 15 на вул.. Стуса у м. Івано-Франківську. В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 вказав, що воно постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права. Рішенням міського суду від 02.07.2007 року задоволено його позов до колишньої дружини про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою. Знаючи про таке рішення їх донька ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про втрату ним права на житло. Такий позов задоволено заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.09.2007 року. За його заявою дане заочне рішення скасоване ухвалою суду від 26.11.2007 року. Проте, ОСОБА_3 знімає його з реєстрації у квартирі по скасованому рішенні вже 17 грудня 2007 року, а 14 січня 2008 року подає документи на приватизацію житла і розпорядженням міського голови від 22.01.2008 року квартиру було приватизовано і 23.01.2008 року нею отримано свідоцтво про право власності на спірне житло. Такі дії ОСОБА_3 є неправомірними. Квартира вибула з його володіння поза його волею, оскільки позивачка чинила йому перешкоди у користуванні нею. Тому відповідно до ст.. 215 ЦК України даний правочин вчинено не на підставі закону, тому має бути визнаний недійсним. Просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній. Інші учасники судового розгляду доводів скарги не визнали і вважають рішення суду правильним. Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.01.2008 року виданого на підставі розпорядження міського голови м. Івано-Франківська від 22.04.2008 року, яке зареєстроване у Івано-Франківському ОБТІ, ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 01.02.2008 року ОСОБА_3 відчужила спірне житло на користь ОСОБА_5, а згідно договору дарування від 02.04.2008 року остання подарувала спірну квартиру своїй неповнолітній доньці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка станом на 13.10.2008 року зареєстрована у спірній квартирі.

Після оформлення права власності на спірне житло у нього вселився без дозволу власників самоуправно ОСОБА_2, який на даний час проживає у квартирі без реєстрації і не впускає у неї власницю ОСОБА_7

Оформлення на ім'я ОСОБА_3 права власності на спірне житло передувало заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 18.09.2007 року, яким ОСОБА_2 та інших членів сімї було визнано такими, що втратили право на спірне житло. Згодом дане рішення суду переглянуто судом і за заявою ОСОБА_3 її вимоги залишені без розгляду.

Іншим рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.07.2007 року ОСОБА_2 вселено у спірне житло.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 не знала і не могла знати про права третіх осіб на користування квартирою, що в суді ствердив і апелянт, а тому вона є добросовісним набувачем.

У відповідності до ст.388 ч.1 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача тільки у певних випадках.

Судом встановлено, що власником спірної квартири на момент її продажу була ОСОБА_3 і поза її волею спірна квартира з володіння не виходила, її у неї ніхто не викрадав і нею вона розпорядилася на власний розсуд.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що така позиція суду першої інстанції співпадає з судовою практикою у таких справах та п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними", згідно якого вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реєстрації може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Оскільки ОСОБА_7, яка є неповнолітньою, законно набула права власності на спірну квартиру, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про усунення перешкод у користуванні цим житлом з боку ОСОБА_2 шляхом його виселення без надання іншого житла, що передбачено вимогами ст.391 ЦК України.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2010 року залишити без зміни. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів у касаційному порядку.

Головуючий І.В. Бойчук

Судді: О.Ю.Беркій

ОСОБА_1