АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1054/10* Головуючий у 1-й інстанції Шиян В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Гасія Ю.В.

Суддів: Карнауха П.М., Обідіної О.І.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві

на судове рішення постанову Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2009 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві про нарахування недоплаченої допомоги дитини війни.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

В С Т А Н О В И Л А :

Судовим рішенням постановою Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві про нарахування недоплаченої допомоги дитини війни задоволено частково.

Визнано бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві протиправною в частині ненарахування підвищення до пенсії ОСОБА_2, передбаченого ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року з урахуванням проведених виплат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві просить скасувати судове рішення - постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає відхиленню.

Згідно ч.1ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві (надалі УПФУ Київського району в м.Полтаві) про визнання бездіяльності відповідача, в частині невиконання норм статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 1 січня 2006 року по 30 вересня 2009 року та стягнення з відповідача на його користь невиплаченого щомісячного підвищення до пенсії за вказаний вище період.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на норми статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року в редакції до 1 січня 2008 року, відповідно до яких з 1 січня 2006 року особам з статусом «дитина війни» пенсії підвищуються щомісячно у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, що визначається частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність встановлювався Законом України «Про Державний бюджет України» на 2006, 2007, 2008, 2009 роки, але відповідач вказаного підвищення не застосовував й не виплачував.

Відповідач по справі - УПФУ Київського району в м.Полтаві, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на норми Закону про Державний бюджет України на 2006, 2007, 2008 роки, відповідно до яких дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2006-2007 роках було зупинено.

При цьому, у 2007 році дія статті 6 зазначеного Закону поширювалася на осіб «дітей війни» - інвалідів, але у формі 50 % надбавки, встановленої для учасника війни.

У 2008 році редакція статті 6 Закону була змінена, у звязку з чим особи у статусі «дитина війни» мали право на підвищення пенсії у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 530 від 28 травня 2008 року визначено розміри підвищення пенсії особам з статусом «дитина війни» з травня 2008 року й на майбутній час.

Тому відповідач прохав визнати вимоги позивача безпідставними, вважаючи помилковими посилання ОСОБА_2 на норми статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в частині поширення поняття мінімального розміру пенсії за віком на інші нормативні акти, в тому числі на статтю 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Встановивши доводи і заперечення сторін, застосувавши судову практику Європейського Суду з прав людини, рішення Конституційного Суду України у справах № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, норми Конституції України, норми Законів України «Про соціальний захист дітей війни» та «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» у їх взаємоповязаності щодо механізму правового регулювання спірних правовідносин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

У звязку з зазначеними вище джерелами права, судове рішення обґрунтовано визначає обовязок відповідача вчинити дії, передбачені статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за виключенням часу зупинення дії вказаної норми.

Доводи апеляційної скарги, які відповідають змісту заперечень проти позовних вимог, не містять нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо верховенства й пріоритету норм конституційного та міжнародного законодавства про непорушність прав і свобод людини і громадянина, в тому числі в галузі соціального захисту осіб з статусом «дитина війни».

У звязку з цим, колегія суддів приходить до висновку про те, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального права, а тому скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу начальника Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві відхилити.

Судове рішення постанову Київського районного суду м.Полтави від 30 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_1

Судді

Апеляційного суду: /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Копія згідно: _______________ суддя Ю.В. Гасій