УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2010 року місто Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Буцяка З.І., Мельника Ю.М.,

при секретарі - Сеньків Т.Б.,

за участю представника ЗАТ КБ „Приватбанк" - ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" на рішення Сарненського районного суду від 7 грудня 2009 року у справі за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про розірвання кредитного договору, зобов"язання дотримання умов кредитного договору, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Сарненського районного суду від 7 грудня 2009 року в задоволенні позову ЗАТ КБ „Приватбанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставлене майно та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Цим рішенням зобов'язано ЗАТ КБ „Приватбанк" дотримуватись п.4.1 умов кредитного договору від 25 лютого 2008 року № 0802/90, укладеного між сторонами по справі.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі представник банку вказує, що рішення є незаконним, в частині визнання неправомірним підвищення в односторонньому порядку розміру процентної ставки за кредитним договором № 0802/90 від 25 лютого 2008 року, оскільки в цій частині рішення постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

А саме, є невірним висновок суду про те, що банк не мав права підвищувати відсоткову ставку за кредитним договором в силу вимог Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" (далі Закон), оскільки на момент укладення договору діюче законодавство передбачало право банку самостійно встановлювати процентні ставки та змінювати їх. Суд не врахував, що застосування до даного спору норм вищевказаного Закону суперечить вимогам ст. 58 Конституції України та ч.2 ст. 5 ЦК України. Позичальник, підписуючи умови договору, де в п.2.3.1 передбачалось одностороннє збільшення розміру процентної ставки, надав згоду на підвищення цієї ставки. За час дії Договору настали обставини, які змінили кон"юктуру ринку грошових ресурсів, тому у банку були всі підстави підвищення процентної ставки. З цих підстав просить рішення суду скасувати, відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вірно виходив з того, що одностороннє збільшення банком процентів ставки за кредитним договором є незаконним.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Встановлено, що 25 лютого 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір № 0802/90 за яким банк надав ОСОБА_2 кредит на суму 50000 грн., а ОСОБА_2 зобов"язувалась погасити цей кредит не пізніше 21 лютого 2011 року та сплатити 19 % річних за користування кредитом.

Пунктом 2.3.1 цього ж Договору було передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон"юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк має надіслати позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 20 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

8 січня 2009 року банк направив на адресу позивачки лист в якому вказав, що із 1 лютого 2009 року відсоткова ставка за користування кредитом збільшується до 30 % річних (а.с. 71)

Вказаного листа ОСОБА_2 вручено 12 січня 2009 року ( а.с. 73).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсоткова ставка за користування кредитом банком була збільшена з 1 лютого 2009 року, в той час, як з 9 січня 2009 року вступила в силу ст. 1056-1 ЦК України, яка визначає, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Оскільки банк в односторонньому порядку без згоди позичальника збільшив відсоткову ставку за користування кредитом, а законом таке збільшення не дозволяється, то суд першої інстанції відповідно до вимог закону визнав таке збільшення відсоткової ставки незаконним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду і не дають підстав вважати, що рішення суду є незаконним, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам у справі, вірно визначився у правовідносинах, що виникли між сторонами, і правильно вирішив спір. За таких обставин апеляційну скаргу ЗАТ КБ „Приватбанк" слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк'" відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 7 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили Верховного Суду України.

Головуючий :підпис ОСОБА_4М

Судді: підпис Буцяк 3.І.

підпис ОСОБА_5М

Копія вірна: суддя-доповідач ОСОБА_4М