Деснянський районний суд м.Чернігова
Справа №2-1009/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2010 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі: головуючого судді Литвиненко І.В. при секретарі Шульга Т. Є.,

за участю позивача, представника відповідача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання кредитно-заставного договору недійсним, -

встановив:

13.11.2010 року позивач звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», ОСОБА_2 про визнання кредитно-заставного договору недійсним.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що за кредитно-заставним договором було передано в заставу без її згоди, як співвласника, ЗАТ КБ «Приватбанк» автомобіль «Деу ланос», державний номерний знак СВ 8669АК, який є об'єктом спільної сумісної власності, а тому порушені її права.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

30.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір № СЖтЬАК07259262, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 5622 долари США 25 центів та передав в рахунок забезпечення виконання умов договору в цій частині в заставу автомобіль «Деу ланос», державний номерний знак СВ 8669АК. Обтяження рухомого майна - транспортного засобу Деу ланос ЗАЗ ТР 699 Р», 2008 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак СВ 8669АК зареєстроване 01.08.2008 року за № 7672195, обяжувач закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Згідно із договором купівлі- продажу від 28.07.2008 року, ОСОБА_2 було придбано у продавця - філії «АвтоЗАЗ-сервіс» АТ «УкрАвто» вищезазначений автомобіль, за який було сплачено 50,91 % його вартості в сумі 23850 грн. за власний рахунок та сплату різниці коштів у сумі 23000 грн. покупець повинен був здійснити за рахунок коштів, отриманих від Банку на умовах укладеного між Банком та ОСОБА_2 кредитного договору (а.с. 14-18).

Відповідно до свідоцтва про укладання шлюбу, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 02 лютого 1985 року. (а. с. 20).

Отже автомобіль «Деу ланос», державний номерний знак СВ 8669АК був придбаний в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі та, відповідно до ч. З ст. 368 ЦК України є їх спільною сумісною власністю.

В судовому засіданні представник відповідача ЗАТ КБ «Приватбанк» визнала той факт, що в письмовій формі співвласник автомобіля ОСОБА_3 згоди на передання автомобіля в заставу не надавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В силу статті 6 Закону України «Про заставу», майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Оскільки, кредитно-заставний договір укладався в письмовій формі, то і згода на передання в заставу автомобіля повинна була надаватись в письмовому вигляді. Згоду ОСОБА_3 повинна була надавати в письмовій формі ще й з огляду на те, що автомобіль є цінним майном.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Стаття 67 Сімейного кодексу України надає право дружині, чоловіку укласти з іншою особою договір застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

29.12.2008 року та 16.02.2009 року позивач зверталась до Банку із вимогою про укладання нового договору та повідомляла, що своєї згоди на передання автомобіля в заставу вона не надавала (а. с. 12-13).

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Отже, суд приходить до висновку, що, оскільки співвласник автомобіля, який було передано в заставу відповідачу ЗАТ КБ «ПриватБанк», згоди на такий правочин не надавав, то в цій частині договір необхідно визнати недійсним. В той же час судом не встановлено підстав для визнання всього кредитно-заставного договору недійсним. Оскільки кредит надавався ОСОБА_2 з дотриманням вимог глави 71 ЦК України та в цій частині договір ніяким чином не порушує права ОСОБА_3

Згідно із статтею 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини

Пропорційно задоволеним вимогам на користь позивача з відповідачів належить стягнути судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.. ст.

369 ЦК України, суд,-

вирішив:

позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати кредитно-заставний договір укладений між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» 30 липня 2008 № CNGLAK07259262 в частині передачі в заставу автомобіля «Деу ланос ЗАЗ ТF 699 Р», 2008 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак СВ 8669АК, недійсним.

Стягнути із закритого акціонерного товариства комерційнй банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування судових витрат по 22,75 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя І. В. Литвиненко