Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
№ 2- 31
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Ткаченко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 27 березня 2005 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позовні вимоги доповнювалися і уточнювалися. 27 листопада 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Позови розглядалися спільно в одному провадженні.

Позивач ОСОБА_1 в своєму позові, а її представник в ході судового засідання посилалися на те, що 21 січня 2005 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої йому завдано значну матеріальну і моральну шкоду. Позивач тривалий час був без своєї машини, лікується, поніс багато витрат ремонт автомобіля, лікування та життєздатність. В добровільному порядку відповідач не погоджуються виплачувати будь-яку шкоду, вважає такі дії відповідача неправильними і просив стягнути з нього повну матеріальну шкоду, витрати на експертне дослідження та судовий збір і значну моральну шкоду, задовольнивши позов у повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечував, вважає його необґрунтованим і просив в його задоволенні відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно 21 січня 2005 року була дорожньо-транспортна пригода за його участі, але в результаті цієї ДТП винним визнано не його, складено протокол про адміністративне правопорушення, винним є сам позивач, якому також завдана шкода, але відшкодовувати її повинна винна особа, а не він, позовні вимоги до нього не доведені і безпідставні, весь позов не обґрунтований, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зустрічний позов підтримав, вважає його законним і обґрунтованим і просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 в судовому засіданні з зустрічними позовними вимогами не погодився, підтримав заперечення проти цього позову і пояснення представника позивача ОСОБА_1, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів і їх представників та третьої особи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали цивільної справи, адміністративного матеріалу та кримінальної справи, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2005 року близько 18.20 години в лівому ряду по вул. Космічній зі сторони вул. Запорізьке шосе в напрямку вул. Набережна Перемоги м. Дніпропетровська рухався автомобіль Тойота-Камрі, державний номер НОМЕР_1 під керуванням (за дорученням) водія відповідача ОСОБА_2 Під час руху цього автомобіля у вказаному місці в районі світлофорного обєкту біля магазину «Білла» при виконанні повороту ліворуч через дві суцільні лінії дорожньої розмітки, не надав переваги рухавшомуся в зустрічному напрямку автомобілю ДЕУ-Нексія, державний номер 916 84 АВ під керуванням ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Бараненкова) та допустив зіткнення цих автомобілів. Постановою інспектора дізнання від 31 січня 2005 року в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_2 відмовлено, вирішено притягнути його до адміністративної відповідальності як винного у вказаній ДТП. Постановою прокуратури від 09 лютого 2005 року вказана постанова від 31 січня 2005 року була скасована, а постановою старшого слідчого СУ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 19 грудня 2005 року кримінальна справа закрита за відсутністю в діях сторін складу кримінального злочину.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2005 року винним у вказаній ДТП визнано було ОСОБА_2, але до відповідальності його не притягнуто через закінчення терміну притягнення до адміністративної відповідальності.

За результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів кримінальної справи та адміністративного матеріалу, на думку суду, винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_2. При цьому порушення цим водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому звязку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вважаючи відповідача винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач і звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, яку йому відповідач не відшкодував у добровільному порядку.

Суд вважає такі позовні вимоги обґрунтованими частково, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, поясненнями, оглянутими матеріалами цивільної, адміністративної та кримінальної справ.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано ушкодження здоровя, майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.

В судовому засіданні встановлено, що ушкодженням автомобіля позивача винними діями відповідача позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода, повязана з необхідністю ремонту пошкодженого автомобіля позивача, складає 15359 грн. 16 коп., витрати на експертне дослідження 750 грн., судовий збір 106 грн. 04 коп..

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особо чи громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного керування чи з інших підстав (договору оренди, довіреність та ін.).

Приймаючи до уваги вказане, суд вважає, що шкоду, завдану позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди 21 січня 2005 року повинен нести відповідач ОСОБА_2.

Таким чином неправомірними діями вказаного водія - відповідача, повязаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому звязку зі вказаними діями водія відповідача і підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Крім того, суд вважає підлягаючими частковому задоволенню і вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн. з відповідача на користь позивача, оскільки позивачу дійсно завдано моральної шкоди: нервові хвилювання, моральні страждання, стресові ситуації, хвороба, безпідставне затягування питання про відшкодування шкоди і розгляд справи додатково спричинило нервові хвилювання, позивач конче потребує матеріальної підтримки на законних підставах, але отримати не може в звязку з неправомірними діями відповідача, порушується звичний порядок життя сімї позивача. Усвідомлення того факту, що через нього (позивача) його близькі та рідні вимушені змінити уклад свого життя, вживати додаткових зусиль і позбавити себе нормального відпочинку постійно пригнічувало і продовжує пригнічувати позивача; безсоння від болю та від хвилювань в результаті викликало не лише фізичну але й душевну біль, та завдало глибокої душевної травми. В задоволенні решти вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач заперечує будь-які домовленості і зобовязання стосовно відповідача по незаконним (з точки зору відповідача) діям відносно нього по автомобілю, предмета спору, а відповідач цього не довів, твердження відповідача про наявність будь-яких інших зобовязань або завищені ціни ремонту автомобілю стосовно позовних вимог є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідача (та наполягання на зустрічному позові) проти позову повністю, оскільки воно спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду 15359 грн. 16 коп., витрати на експертне дослідження 750 грн., судовий збір 106 грн. 04 коп. та моральну шкоду 2000 грн., а всього 18215 грн. 20 коп., в задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, а ОСОБА_2 в задоволенні зустрічних позовних вимог про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат слід відмовити в повному обсязі.

Таким чином, позовна заява ОСОБА_1 знайшла своє підтвердження в ході судового засідання і підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 61, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду 15359 грн. 16 коп., витрати на експертне дослідження 750 грн., судовий збір 106 грн. 04 коп. та моральну шкоду 2000 грн., а всього 18215 грн. 20 коп.

ОСОБА_1 в задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити. ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -