Справа №22-ц-3888/10 Суддя-доповідач - Ільченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., Ведмедь Н.І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року та додаткове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Володимирський» про стягнення банківського депозиту, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково - стягнуто на його користь з ПАТ «КБ «Володимирський» 2321,54 доларів США та ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Додатковим рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від

5 серпня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення коштів за весь час прострочення виконання зобовязання з нарахуванням 11% річних від суми 2556,83 доларів США.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 В.1., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати зазначені рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про упущеної вигоди та моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з договором банківського вкладу «Прибутковий» № від 16 вересня 2008 року ПАТ «КБ «Володимирський» прийняв від ОСОБА_1 вклад у сумі 2200 доларів США під 10% річних з на строк

6 місяців.

Після закінчення строку договору 17 березня 2009 року сума вкладу становила 2292,96 доларів США, а сума нарахованих процентів - 17,58 доларів США. У звязку з тим, що позивач зазначені суми не отримав, з дня закінчення строку договору

відповідач нараховував проценти за процентною ставкою 0,5 процентів річних, встановленою для вкладів на вимогу.

Заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав апеляційні скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та визначився у спірних правовідносинах і дійшов обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення позову.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з факту прострочення грошового зобовязання та умов договору між позивачем та відповідачем від 16 вересня 2009 року, строк дії якого закінчився 16 березня 2009 року, проте з письмовою заявою про повернення вкладу позивач звернувся 30 квітня 2009 року (а.с.6, 14).

За таких умов, враховуючи вимоги п.6.6 Договору та положення ч.4 ст.1060 ЦК України, які передбачають продовження договору на умовах вкладу на вимогу, відповідач обґрунтовано за час перебування коштів на таких умовах нарахував відсотки за ставкою 0,5% річних. На час постановлення судового рішення заборгованість по вкладу та відсотках склала 2321,54 доларів СІНА і цей розмір стягнутих судом коштів не спростовується позивачем.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується з судовим рішенням в частині відмови у позовних вимогах про стягнення упущеної вигоди в сумі 263,87 доларів СНІА, матеріальних збитків у сумі 2315,07 грн. відповідно до ст.22 ІДК України та моральної шкоди в сумі 4500 грн., однак позивач не наводить правових підстав для задоволення цих вимог. Розрахунок його реальних збитків, який він обґрунтовує витратами на поховання батька дружини та витратами на поїздку до м.Одеси на заробітки, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки це не стосується договірних зобовязань відповідача. Крім того, умовами договору не передбачено стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

Із огляду уточнених позовних вимог (а.с.139) також вбачається, що позивач просив стягнути упущену вигоду з урахуванням 11% річних, які він визначив згідно з офіційною інформацією відповідача на сайті. Проте в суді апеляційної інстанції він не надав доказів про те, що мав намір та звертався з заявою до відповідача укласти окремий договір на таких умовах до 14 квітня 2010 року по день розгляду справи в суді, тому обґрунтовано було відмовлено судом і в цих вимогах.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що вимоги про відповідальність банку за порушення грошового зобовязання, передбачену ч.2 ст,625 ЦК України, позивачем не заявлялись, що він сам підтвердив у суді апеляційної інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

з

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308,313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити, а рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 14 квітня 2010 року та податкове рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді