Печенізький районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року смт. Печеніги
Печенізький районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - Цвірюка Д.В.
при секретарі: Шевченко О.М.
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Печенізькому районі Харківської області, Управління праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до УПФУ в Печенізькому районі Харківської області, Управління праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії, в якій зазначає, що відповідно до ч.1 ст.14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року N 796-ХІІ є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській AEC 1 категорії, інвалідом 2 групи по захворюванню, щодо якого встановлено причинний зв`язок з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС він брав з 13 грудня 1987 року по 6 березня 1988 року як військовозобов`язаний військової частини, отримавши при цьому дозу опромінення 9,562 рентгена.
До 16.04.2008 року позивач перебував на обліку в УПСЗН Печенізької РДА як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС 2 категорії. Після 16 квітня 2008 року - як особа (інвалід війни), залучена до складу військового формування, яка стала інвалідом 2 групи внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (п.9 ч.2 ст.7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).
З цієї ж дати позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Печенізькому районі.
16.04.2008 року Харківською міжвідомчою Експертною комісією по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінення та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні №536 було надано висновок про наявність причинного зв`язку між виконанням ним військового обов`язку та отриманням інвалідності.
На медичному огляді 12.05.2008 року позивача було безстроково визнано інвалідом 2 групи по захворюванню, щодо якого встановлено причинний зв`язок з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 80 відсотків.
Згідно ст.1 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи базується на принципах, зокрема, соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно ст.11 зазначеного Закону держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її за, зокрема, пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до норм зазначеного Закону позивачу відповідачем призначено державну пенсію по інвалідності 2 групи. Розмір основної пенсії складає 820 грн., додаткової - 114 грн. 60 коп.
Рішенням Конституційного Суду N 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та Рішенням Конституційного Суду N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року зміни до статей, зокрема, 48, 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесені законами «Про Державний бюджет на 2007 р.» та «Державний бюджет на 2008 р.» визнано неконституційними.
Отже - відповідно до статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір державної пенсії для інвалідів 2 групи, щодо яких встановлено причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 1 квітня 2008 року розмір прожиткового мінімуму становив 481 грн., з 1 липня - 482 гривні, з 1 жовтня 2008 року до 1 листопада 2009 року - 498 грн. для осіб, які втратили працездатність.
З 1 листопада 2009 року розмір прожиткового мінімуму згідно з Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» для зазначених вище осіб становить 573 грн.
З 1 січня 2010 року ЗУ «Про Державний бюджет України на 2010 рік розмір прожиткового мінімуму для зазначених осіб становить 695 грн., з 1 квітня 2010 року - 706 грн.

Отже із врахуванням норм статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір призначеної позивачу основної пенсії до листопада 2009 року мав складати не менш ніж 498*8=3984 грн., з 1 листопада 2009 року: 573*8=4584 грн., з
1 січня 2010 року - 695*8=5560 грн., з 1 квітня 2010 року: 706*8=5648 грн.
Крім того, відповідно до ст.50 зазначеного Закону розмір додаткової пенсії має складати 75 % мінімальної пенсії за віком, або 521,25 грн. з 1 січня та 529,5 грн. - з 1 квітня 2010 року.
З цього приводу 24.02.2010 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахуйсь пенсії, на що 10 березня 2010 року УПФУ в Печенізькому районі Харківської області надало ОСОБА_1 необґрунтовану відповідь про відсутність підстав для проведення перерахунку.
Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії до 16.04.2008 року органи соціального захисту населення за місцем проживання позивача (УПСЗН Печенізької РДА) зобов`язані виплачувати щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. У тому ж самому розмірі повинна виплачуватися допомога інвалідам ЧАЕС 2 групи.
У 2007 році розмір мінімальної заробітної плати становив: «Стаття 76. Установити з 1 січня 2007 року розмір мінімальної заробітної плати 400 гривень на місяць, з 1 квітня 2007 року - 420 гривень, з 1 липня 2007 року - 440 гривень та з 1 жовтня 2007 року - 460 гривень.» (ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік»). У 2008 році розмір мінімальної заробітної плати становив: «Стаття 59. Установити з 1 січня 2001 року розмір мінімальної заробітної плати 515 гривень, з 1 квітня 2008 року - 525 гривень, з 1 жовтня 200S року - 545 гривень та з 1 грудня 2008 року - 605 гривень на місяць.» (ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»), У 2009 році розмір МЗП становив «Стаття 55. Установити з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року - 625 гривень, з 1 липня 2009 року - 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року - 650 гривень, з 1 листопада 2009 року - 744 гривні на місяць.» (ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік»).
Застосовуючи норму ч.4 ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо розрахунку щорічної допомоги на оздоровлення, її (допомоги розмір мав складати у 2007 році більш ніж 2135 гривень. У 2008 році - 2663 грн., у 2009 - 3216 грн.
Однак, замість передбачених законодавством коштів Управлінням праці та соціального захисту населення Печенізької РДА у 2007 році позивачу було зараховано лише 100 грн., у 2008 році також 100 грн.. у 2009 році - 120 грн. щорічної допомоги на оздоровлення.
Згідно ч. 1 ст.48 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після встановлення причинного зв`язку у квітні 2008 року мала бути виплачена одноразова компенсація: «Стаття 48. Компенсації за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та сім`ям за втрату годувальника
Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах: ...- інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат;
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника УПСЗН Печенізької РДА у судовому засіданні така компенсація йому навіть не була нарахована. Її розмір мав складати 45*525=23625 гривень.
Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплати, зазначені в цій статті, провадяться протягом одного місяця з дня встановлення інвалідності.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Згідно ст. 17-1 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків за місцем отримання пенсії.
ОСОБА_1 як інваліду ЧАЕС 2 групи за 2008 рік зазначена разова грошова допомога взагалі не була виплачена, у 2009 році він отримав лише 430 гривень.
Станом на 05 травня 2008 року, відповідно до ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна пенсія за віком становила 481 гривень. Отже - розмір щорічної разової допомоги до 5 травня 2008 року мав складати 481*8=3848 гривень.
У 2009 році розмір зазначеної грошової допомоги мав складати 498*8=3984 гривні.
У зв`язку з відсутністю закону, який регулює спірні правовідносини, а саме, розмір мінімальної пенсії за віком, який застосовується при обчисленні розміру щорічної разової допомоги до 5 травня необхідно застосувати норми закону, який регулює подібні правовідносини (ст.8 ЦК України), а саме - ст. 51
На звернення позивача з приводу нарахування, перерахунок та донарахування грошових коштів одноразової компенсації інваліду, щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2009 року, щорічної разової допомоги до 5 травня за 2008 та 2009 роки посадовими особами УПСЗН ОСОБА_1 також було безпідставно відмовлено.
Бездіяльність посадових осіб Управління Пенсійного фонду України та Управління праці та соціального захисту населення Печенізької РДА щодо відмови в проведенні перерахунку позивачу пенсії та щорічної допомоги на оздоровлення він вважає неправомірними, такими що грубо порушують його конституційні права.
05.05.2010р. до суду надійшла змінена позовна заява, в якій позивач до вимог, зазначених у позовній заяві від 08.04.2010 р. додав вимогу щодо зобов`язання УПСЗН Печенізької РДА здійснити нарахування щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до ч. 5, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеною ч. 1, ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2008, 2009, 2010 роки., мотивуючи це тим, що відповідно до ч. 15 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни 2 групи повинна виплачуватися разова грошова допомога у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком.
Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача з УПФУ в Печенізькому районі Харківської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заперечення проти позову в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.
27.05.2010р. до суду надійшла заява представника позивача, в якій він просить суд залишити без розгляду позовні вимоги у частині зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Печенізької. РДА здійснити перерахунок та нарахування щорічної разової допомоги до 5 травня та проведення відповідних виплат за 2008 р.
Ухвалою суду від 27.05.2010 р. заяву представника позивача задоволено.
Представник відповідача з Управління праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але надав до суду заперечення проти позову про стягнення недоотриманих соціальних виплат в якому вони зазначають, що позовні вимоги ОСОБА_1 не піддягають задоволенню.
Суд, допитавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання УПФУ України в Печенізькому районі здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 та провести відповідні витати з 16.04.2008 у.:
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 за рішенням МСЄК є інвалідом 2 групи і віднесений до 1-ої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.9).
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду в Печенізькому районі Харківської області отримує пенсію як інвалід 2 групи, яка настала внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується долученими до справи копіями відповідної довідки МСЕК та посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 9-11).
Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 р. № 796 «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 зазначеного Закону, держава взяла на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язалася відшкодувати її за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за заподіяну здоров`ю шкоду, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
У відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по 2 групі інвалідності - восьми мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» інвалідам 2 групи призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах 75 % мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, зі ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.
Положення даних норм співпадає з приписом п.4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 30.10.1997 року № 523.
Згідно зі ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Відповідно до вимог ч.3 ст. 46 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допоміг, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчій від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та Законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначаються Законом України «Про державне соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».
Абзац 3 ст. 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» передбачає встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.
Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум встановлюються Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
Тобто, суд зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є відправною величиною, від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначених відповідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Згідно ч.4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не Постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року та № 654 від 16.07.2008 року, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.
Згідно ч. З ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 р. № 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до 1,2,3,4 категорій розмір щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.
Аналіз зазначеної норми, яка є імперативною, свідчить, що підставою для перерахунку пенсії є встановлення нового прожиткового мінімуму і цей перерахунок здійснюється з дня встановлення цього мінімуму.
Наявність у позивача такого права є визначальним для вирішення вказаного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України (ч.2 ст.46 Конституції України).
В 2005 - 2006 роках Управління Пенсійного фонду в Печенізькому районі Харківської області позивачу нараховувало та сплачувало державну та додаткову пенсії відповідно до Постанови КМУ від 03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» із розміру, що становить 19,91 грн.
Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено Постановою КМУ від 30 травня 1997 р. № 523. Ця постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст..ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», п.2 Постанови від 03.01.2002 р. № 1 «Про підвищення розмірів пенсії та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», всупереч положень ст.50, 54 Закону № 796,

КМУ встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, при тому що ці суми не відповідали розмірам мінімальної пенсії за віком.
Виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами при вирішенні цього спору, суд приходить до висновку, що при розрахунку державної та додаткової пенсій, передбачених статтями, наведеними вище, застосуванню підлягає розмір прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.
Положення ч.3 ст.28 Закону № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого ч. 1 цієї статті, мінімального розміру пенсії за віком.
Відповідно до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» та ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107-У1, прожитковий мінімум становить з 1 квітня 2008 року - 481 грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня 2008 року до 1 листопада 2009 року - 498 грн.
З 1 листопада 2009 року розмір прожиткового мінімуму для зазначених вище осіб становить 573 грн.
З 1 січня 2010 року Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік» розмір прожиткового мінімуму для зазначених осіб становить 695 грн., з 1 квітня 2010 року - 706 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року були внесені зміни до Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та встановлено, що у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 р. по 2 групі інвалідності 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом «Про державний бюджет України» і не може корегуватися іншими нормативно-правовими актами.
До того ж, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення п.28 розділу 11 «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визнані неконституційними.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії Управління Пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області щодо відмови в перерахунку з 16.04.2008 року основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком визначеної ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними, у зв`язку з чим суд вважає, що перерахунку підлягає основна та додаткова пенсія ОСОБА_1 з 16.04.2008 року.
Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання УПСЗН Печенізької РДА здійснити нарахування одноразової компенсації інваліду та нарахування та перерахунку щорічної разової грошової допомоги за 2009. 2010 р.р. та щорічної допомоги на оздоровлення за 2007. 2008 та 2009 роки.:
Одноразова компенсація особам, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи і є інвалідами II групи виплачується у розмірі встановленому у ч.1 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року. Як вбачається із матеріалів справи та пояснень представника УПСЗН Печенізької РДА компенсація не була нарахована позивачу.
Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і є інвалідом II групи, відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року виплачується щорічна допомога на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.
Матеріали справи свідчать про те, що позивач звертався до Управління праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації Харківської області із заявою про перерахунок і виплату йому щорічної допомоги на оздоровлення за 2006-2009 роки у відповідності до мінімальної заробітної плати згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у задоволенні якої управлінням праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації йому було відмовлено (а.с.6-7).
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стосовно позовних вимог щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2007-2008 роки, то суд задовольняє їх у повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи у вересні 2007 року та у червні 2008 року позивачу була виплачені щорічна грошова допомога на оздоровлення в розмірах, встановлених ст. 48 Закону України «Про статус : соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» , з урахуванням змін які вносились Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та Законом України «Пре Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»
Конституцією України передбачено (ч. 2 ст. 95), що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
Дію ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зупинено на 2007 рік в частині визначення розміру виплат щорічної допомоги на оздоровлення, згідно із п. 13 та п. 30 ст. 71 Закону України Про державний бюджет на 2007 рік від 19.12.2006 р № 489-У.
Зупинення ст. 48 даного закону на 2007 рік, передбачене п. 13 та п. 30 ст. 71 Закону України N 489-У, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007.
Редакцію ч.4 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» змінено п. 20, п. 28 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині порядку визначення розміру виплат щорічних грошових допоміг.
Такі зміни даного закону на 2008 рік, передбачене положенням п. 20 та п. 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.
Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції України визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Положення п. 13 та 30 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та положення п. 20, 28 розділу другого Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення рішень Конституційним Судом, таким чином виплата вказаної допомоги була проведена вже після рішень Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. N 6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008.
Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу перерахунку та виплати Управлінням праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації Харківської області щорічної допомоги на оздоровлення та щорічної пазової грошової допомоги до 5 травня за 2009. 2010 р.р., суд вважає їх підлягаючими задоволенню, з таких підстав.
Статтею 71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надане право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.
Постановою КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що 1 виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань передбачено, що інвалідам війни II групи у 2009 році виплата разової грошової допомоги здійснюється у розмірі 430 гривень. Але слід зазначити, що ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлює розмір щорічної допомоги з розміру, кратному мінімальній пенсії, а не мінімальної заробітної плати, як це передбачено ст. 71 Г ЗУ «Про Державний бюджет України на 2009 рік». Таким чином постанова КМУ від 18.03.2009 року №211 Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до законів України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту та Про жертви нацистських переслідувань не може бути застосована для визначення розміру щорічної разової допомоги до 5 травня.
Згідно з положеннями частини четвертої ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.
За таких обставин суд вважає, що відповідають Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», вимоги позивача щодо нарахування і виплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат. Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення вказаного спору. Крім того, це право гарантується ч.2 ст. 46 Конституцією України.
Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні розміру належних позивачеві соціальних виплат застосуванню підлягають ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ч.5 ст. 13 Закону Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту , а не положення постанов КМУ, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.
За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,

іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає. Розмір мінімальної заробітної плати встановлений Законами України про Державний бюджет на відповідний рік.
Таким чином позовні вимоги в частині перерахунку та виплати щорічної разової грошової допомоги за 2009,2010 р.р. та щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік підлягають задоволенню.
Суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо визнання незаконними дії УПСЗН Печенізької РДА по не виконанню приписів ч.4 ст. 48 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка призвела до порушення прав позивача на своєчасне нарахування та отримання щорічної разової грошової допомоги за 2009, 2010 р.р. та щорічної допомоги на оздоровлення за 2007, 2008 та 2009 роки.
Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 10-11, 15, 60, 88, 208-223 ЦПК України, ст. 1 Цивільного кодексу України, ст.ст.8, 19, 22, 46, 64, 75, 92, 152 Конституції України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ від 22.10.1993 року, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796- XII від 28.02.1991 року, ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», суд-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області та управління праці та соціального захисту населення Печенізької районної державної адміністрації Харківської області про перерахунок та виплату соціальних виплат задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Управління пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області щодо відмови в проведенні перерахунку пенсії гр. ОСОБА_1 по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»
Зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Печенізькому районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії гр. ОСОБА_1 відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 16.04.2008 р.
Визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення Печенізької РДА щодо перерахунку щорічної разової допомоги гр. ОСОБА_1 до 5 травня відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Печенізької РДА здійснити нарахування одноразової компенсації інваліду та перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної на момент виплати та провести відповідні виплати за 2007, 2008,2009 роки.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Печенізької РДА здійснити перерахунок та нарахування щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до ч. 5, ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеною ч. 1, ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за 2009, 2010 роки.
Стягнути з солідарно з відповідачів 37 (тридцять сім) гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Д.В. Цвірюк