Справа 2-50/10
Номер провадження 2-50/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І.,

при секретарі - Вербещук В.А.

участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики

та позовною заявою ОСОБА_3

до

ОСОБА_1

про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що відповідач за борговою розпискою від 15 жовтня 2008 року зобов'язався в строк до 20 жовтня 2008 року повернути йому 20000 гривень. У встановлений договором позики строк ОСОБА_5 борг позивачеві не повернув, від спілкування з цього приводу відмовляється, зустрічей уникає. В добровільному порядку повернути борг відповідач відмовляється. Враховуючи наведене вважає, що неправомірними та упередженими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у відсутності можливості використовувати зазначену суму, надану відповідачу у борг, за власними потребами, втраті вільного часу на підготовку документів га подання заяви до суду, неаргументованої відмови відповідача у поверненні боргу. Вартість такої моральної шкоди оцінює в сумі 1700 гривень. На підставі викладеного просив суд винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 20000 гривень боргу, 1700 гривень моральної шкоди та судові витрати, що складаються із 200 грн. та 17 грн. судового збору і 30 гривень судових витрат.

В свою чергу ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, зазначаючи, що 15 жовтня 2008 року ОСОБА_1, з застосуванням фізичного, психічного впливу та насильства, яке виразилося в заподіянні йому, як учасникові правочину фізичних та душевних страждань., примусив його до укладення правочину, а саме написання боргової розписки на суму 20000 гривень 12 грудня 2008 року у відношенні ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 355 ч.1 КК України, однак постановою Рахівського районного суду від 17 лютого 2009 року постанову слідчого Рахівського РВ ГУМВС України в Закарпатській області скасовано. Написанім боргової розписки на ім'я ОСОБА_1 з зобов'язанням повернути йому вищевказану суму боргу, не відповідало та не відповідає волі позивача та суперечить здоровому глузду. Враховуючи, що правочин здійснений під впливом насильства, погрози просив суд визнати недійсною боргову розписку написану 15 жовтня 2008 року від імені ОСОБА_3 про зобов'язання повернути грошову суму у розмірі 20000 гривень ОСОБА_1 та стягнути з відповідача судові виграти, що складаються із 17 гривень судового збору та 30 гривень судових витрат.

Ухвалою суду від 15 квітня 2009 року справи об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що 15 жовтня 2008 року до нього зателефонував ОСОБА_3 домовившись про зустріч. На зустрічі ОСОБА_3 попросив у нього в борг 20000 гривень і про що надав розписку в присутності двох свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Гроші повернути ОСОБА_3 пообіцяв на протязі тижня. В домовлений строк відповідач гроші не повернув, тому він, через два місяці після того, пішов додому до ОСОБА_3 і повідомив жінці, що якщо не поверне чоловік гроші то він подасть позов про примусове стягнення боргу, до суду. На це надійшов ОСОБА_3 і поклав на стіл одну тисячу гривень, о решту сказав, що довезуть з хвилини на хвилину. При цьому ОСОБА_3 був дуже стурбований, в той час з сусідньої кімнати вийшли 6 чоловік, як потім було встановлено, то були працівники міліції. Вважає дії відповідача неправомірними, зухвалими та такими, що порушують його право на користування та володіння власним майном, зокрема коштами і в результаті чого йому, через душевні страждання з цього приводу, заподіяно також моральної шкоди. Просить суд в позові задоволити, а в позові ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним відмовити, оскільки розписка написана ним власноручно без будь-якого тиску, фізичного чи психічного впливу.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просить в позові задоволити, позовні вимоги ОСОБА_3 вважає безпідставними та необгрунтованими. Просить в їх задоволенні відмовити.

Відповідач за первісним позовом, позивач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, просить в їх задоволенні відмовити, пояснивши, що у березні 2008 року до нього прийшов ОСОБА_1 і запропонував разом працювати. При цьому завинив ОСОБА_1 3700 гривень які були залишком від товару. Згодом кошти знайшов і в сумі 1500 доларів СП1А передав ОСОБА_1 того дня, коли написав розписку. Разом з цим, ОСОБА_1 запропонував йому подивитися на рушницю і він поїхав. ОСОБА_6 заніс біту і скотч і поклав біля нього на землю. ОСОБА_1 забрав у нього мобільний телефон і з погрозою заставили написати розписку. Розписку він написав до того місця, де потрібно було вказати серію і номер паспорта. Після чого ОСОБА_6М поїхав до нього додому і жінка дала паспорт і ідентифікаційний код. Далі ОСОБА_1 примусив його написати розписку по новому і пригрозив розправою якщо він звернеться до міліції. Розписку він написав особисто 15 жовтня 2008 року, про що не заперечує, а через два тижні звернувся в міліцію. У зв'язку з тим, що розписка була написана ним під впливом фізичного насильства, просить суд в його позові задоволити, визнати недійсною згадану розписку та стягнути з ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнала просить в їх задоволенні відмовити, а в позові ОСОБА_3 задоволити в повному обсязі.

Свідки в ході судового розгляду надали наступні пояснення.

Свідок ОСОБА_6 по суті спору пояснив, що розписка дана ОСОБА_3 йому знайома 15 жовтня 2008 року він зустрівся з ОСОБА_1. який сказав, що має позичити одному чоловікові гроші і щоб він йшов з ним. Зустріч відбулася біля школи № 3 м.Рахів, де ОСОБА_1 позичив 20000 гривень ОСОБА_3, на що останній написав розписку, при цьому ніхто не погрожував йому.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що розписку підписав як свідок, окрема, він 15 жовтня 2008 року йшов додому з роботи і його покликав ОСОБА_6 й попросив підписати розписку. При цьому ОСОБА_3 перебував у нормальному стані. У розписці була зазначена сума 20000 гривень, гроші бачив, але не рахував.

Свідок ОСОБА_9 по суті справи пояснила, що чоловік ОСОБА_3 працював з ОСОБА_1 до того часу, поки не стався борг в сумі 3700 гривень. ОСОБА_1 і ОСОБА_6 часто приходили до них додому за боргом в сумі 3700 грн. ОСОБА_3 борг визнавав, однак грошей в той час не мав. 15.10.2008 року чоловік взяв з ому 1500 доларів СІЛА, щоб повернути ОСОБА_1 Приблизно через годину ОСОБА_1 і М. зателефонував на домашній телефон і сказав, що прийде ОСОБА_6, щоб вона дала паспорт і код. Після того як взяли паспорт і код чоловік прийшов додому і повідомив, що ОСОБА_1 насильно примусив його написати боргову розписку на суму 0000 гривень. В листопаді 2008 року він з цього приводу звернувся в міліцію. Чи наносили ОСОБА_3 побоїв не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_10 показала, що 15 жовтня 2008 року прийшла магазин, ОСОБА_3, по хліб, коли вийшла з магазину побачила, що під'їхав ОСОБА_6 і взяв паспорт і ідентифікаційний код і поїхав.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що 15 жовтня 2008 року по дорозі з бази бачив сірого «Жигуля», в якому сидів ОСОБА_3 З машини виходили ОСОБА_1 і ОСОБА_6 а потім вийшов ОСОБА_3 і всі зайшли до житла ОСОБА_12. Потім побачив, як ОСОБА_6 вернувся з будинку і витяг з багажника машини іту і повернувся до інших. Свідчення з цього приводу не давав нікому, наразі його попросив ОСОБА_3

Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши пояснення свідків, матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку.

Згідно ст.ет.1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (кредитор) передає іншій стороні (позичальнику) у власність грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язаний повернути кредитору таку ж суму ротових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики вважається укладеним в момент передачі грошей. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, кий посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З матеріалів справи, пояснень сторін, свідків, досліджено, що 15 жовтня 2008 році виповідай за первісним позовом ОСОБА_3 отримав у позивача ОСОБА_13 у борг гроші в сумі 20000 гривень, які зобов'язався повернути до 20 жовтня 2008 року, про що було складено ним власноручно розписку. Проте у встановлений термін гроші не повернув.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускається. Зобов'язання повинні вкопуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу '"країни, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичними вимогами, що предявляються..

Відповідачем по первісному позову ОСОБА_3 не надано заперечень щодо факту власноручного написання боргової розписки на підтвердження боргових відносин на суму 20000 гривень. Однак ОСОБА_3 у своїх поясненнях та позовній заяві про визнання правочину недійсним посилається на те, що розписка написана ним під тиском, зокрема фізичним впливом з боку ОСОБА_1 Такі доводи позивача, відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 суд не може взяти до уваги, оскільки такі останнім не підтверджені доказами. Поряд з цим ухвалою суду від 15.04.2009 року по справі, за клопотанням ОСОБА_3, було призначено судову почеркознавчу експертизу, проте її не було виконано через не оплату. 01.02.2010 року в справі ухвалою суду, за клопотанням ОСОБА_3, знову призначено судову почеркознавчу експертизу з покладенням обов'язку оплати на ОСОБА_3 Однак 22.04.2010 року матеріали даної цивільної справи та ухвала повернуті без виконання у зв'язку з невиконанням ухвали суду в частині оплати експертизи.

Крім того, як на доказ про застосування фізичного насильства при написанні розписки позивач, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 послався на постанову слідчого СВ Рахівського РВ ГУМВС України в Закарпатській області від 12 грудня 2008 року про порушення кримінальної справи у відношенні ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.355 КК України, у якій міститься посилання на факт застосування насильства у вигляді побиття та відчуження майна ОСОБА_3 з метою повернення боргу, і яка постановою суду від 17 лютого 2009 року скасована.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами не є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Разом з цим, вказана постанова не є доказом у цивільній справі в розумінні даної статті Кодексу, оскільки предметом розгляду в якій є інші цивільно-правові зобов'язання, зокрема борг в сумі 3700 гривень.

У відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не піддягають доказуванню

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки для особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 у суді написання розписки не заперечував, кримінальна справа щодо позивача за первісним позовом ОСОБА_1 більш не порушувалась, до кримінальної відповідальності він не притягувався і вирок суду щодо нього судом не постановлювався.

Таким чином факт взяття ОСОБА_3 ом В.О. боргу в сумі 20000 гривень у ОСОБА_1 суд вважає доведеним і таким, що підлягає стягненню з боржника, а позовні вимоги ОСОБА_3 безпідставними та необгрунтованими.

Поряд з цим позивач за первісним позовом ОСОБА_1М заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 1700 гривень, і яка полягає у відсутності можливості використовувати зазначену суму, надану відповідачу у борг, за власними потребами, втраті вільного часу на підготовку судових документів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За таких обставин, суд не погоджується з таким мотивом та вимогою позивача за первісним позовом ОСОБА_1М . оскільки останнім не наведено обґрунтованих, правових доказів понесення ним душевних чи фізичних страждань, і тому позовні вимоги в цій частині підлягають відмові.

В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що на час розгляду справи в суді позивач, відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 не надав суду жодних переконливих доказів обгрунтування позову, заперечень, не спростував доводів відповідача, позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо застосування фізичного насильства при написанні розписки, а також те, що під час розгляду страви судом не встановлено підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, суд вважає., що зобов'язання порушене з вини відповідача ОСОБА_3, а доводи позивача ОСОБА_1 базуються на правовому обгрунтуванні і порушене внаслідок цього право позивача потребує судового захисту, йому в позові ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики слід задовольнити частково, а в позові ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Крім того, згідно ст. 88 ЦГІК України з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 217 грн. та збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гри.

Також, враховуючи, що ухвалою Рахівського районного суду від 23 березня 2009 року було вжито заходи по забезпеченню позову, на підставі ч.6 ст.154 ЦПК України слід скасувати вжиті, згідно вказаної ухвали, заходи забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10,11. 57,58, 60. 88. 212- 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 : карпатської області 20000 (двадцять тисяч) гривень боргу та 247 (двісті сорок сім) гривень судових витрат.

У стягненні моральної шкоди відмовити,

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним відмовити в цілому.

Заходи забезпечення позову вжиті згідно ухвали суду від 23 березня 2009 року :касу вати.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.І.Тулик