Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22 ц - 5984/2010 р. Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 57 - ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Бурлаки В.О.

суддів Нерушак Л.В., Міщенка С.В.

при секретарі Голобородько С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Сім шага ОСОБА_3 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Головного управління юстиції в Черкаській області, Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними , -

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторони, колегія суддів,-

встановила:

ОСОБА_4 30 березня 2010 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , Головного управління юстиції в Черкаській області, Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними.

В позовній заяві ОСОБА_4 вказує, що 11 жовтня 1990 року державним нотаріусом ОСОБА_5 був посвідчений договір дарування 12/25 частин домоволодіння № 47 по вул. Сенатора м. Сміли Черкаської області укладеним між ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що вказане домоволодіння будувалося ним спільно з його батьками - ОСОБА_8 та ОСОБА_9, а на час смерті батька він проживав разом з

батьками, тому фактично прийняв спадщину, що не було враховано нотаріусом при

посвідченні договору дарування. Нотаріус , як вважає позивач ОСОБА_4 , при посвідченні

договору дарування 11.10. 1990 року повинна була запитати його думку щодо вчинення даної

нотаріальної дії, а тому порушила п. 4 ст. 11 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних

дій державними нотаріальними конторами Української РСР», в якому зазначено, що вчинення

нотаріальних дій повинно бути відкладено, якщо в силу закону необхідно запитати заінтересованих осіб про відсутність у них заперечень проти вчинення цих дій. ОСОБА_4

вказує, що на момент укладення договору дарування був прописаний та проживав в даному будинку, вважає, що володів 75 /100 частинами цього будинку, тому нотаріус зобов'язана була

запросити його та запитати про відсутність заперечень проти вчинення нотаріальної дії. Також

позивач ОСОБА_4 посилається, що йому стало відомо про вчинення даної нотаріальної дії в

грудні 2008 року під час розгляду цивільної справи Смілянським міськрайонним судом , тому

ним не пропущено строки позовної давності про подачі даного позову до суду. Просить

визнати неправомірними дії ОСОБА_5 при нотаріальному посвідченні

договору дарування від 11 жовтня 1990 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_4 оскаржив рішення суду першої інстанції, подавши 27 липня 2010 року апеляційну скарзу, в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2010 року якнезаконне з допущенням порушення та неправильного застосування норм процесуального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які строни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 жовтня 1990 року державним нотаріусом ОСОБА_5 був посвідчений договір дарування 12 / 25 частин домоволодіння № 47 по вул. Сенатора м. Сміли Черкаської області, укладений ОСОБА_8 та ОСОБА_7.

Як вбачається із матеріалів справи згідно довідки Смілянського відділку КП ЧООБТІ № 1337 від 13 липня 2010 року на день посвідчення договору дарування єдиним власником будинку по вул. Сенатора, № 47 м. Сміла Черкаської області була мати позивача - ОСОБА_8, яка і розпорядилась своїм майном, подарувавши будинок своїй дочці ОСОБА_7

ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_9 в лютому 1989 року заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав, спадщину прийняв фактично як він вказує, але відповідних документів не надав, свідоцтво про спадщину за законом не отримував.

Судом першої інстанції не встановлено будь -яких порушень з боку державного нотаріуса при посвідченні договору дарування від 11 жовтня 1990 року, тому безпідставними та необгрунтованими є посилання позивача, що він був співвласником будинку № 47 по вул.. Сенатора м. Сміла, в якому проживав і залучати його як заінтересовану сторону та з'ясовувати думку при укладенні власницею будинку ОСОБА_8 договору дарування державному нотаріусу не було підстав.

Також суд правильно прийшов до висновку про пропущення строків позовної давності звернення до суду з даними позовом , так як із матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду з різними позовними вимогами, починаючи з 1993 року він звертався з позовом про визнання недійсним договору дарування від 11.10. 1990 року та визнання права власності на 5/ 8 частин вищевказаного будинковолодіння, провадженя по даній справі було закрито в зв'язку з відмовою ОСОБА_4 В січні 1995 року ОСОБА_8 дарувала ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відповідно 14/100 та 38/100 будинку, а ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_4 19 січня 1995 року 7/100 будинковолодіння по вул.Сенатора, 47 м.Сміли, тому частка ОСОБА_4 становить 45/100 будинковолодіння, а ОСОБА_7 - 55 100 будинковолодіння, кожен з них користується окремими входами , так як будинок складається із двох ізольованих квартир.

Колегія суддів вважає, що районний суд правильно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про неправомірність дій державного нотаріуса та порушення його прав та законних інтересів при укладенні договору дарування 11 жовтня 1990 року.

Тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду в тому, що немає підстав для задоволення позовних вимог про визнання дій неправомірними, а судове рішення вважає правильним та законним, так як суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Доводи апелянта не є суттєвими, були предметом дослідження суду і не дають підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308,313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Головного управління юстиції в Черкаській області, Смілянської державної нотаріальної контори Черкаської області, треті особи без самостійних вимог ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання дій неправомірними , залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення, але може бути оскаржена касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів моменту проголошення.

Головуючий

Судді