УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина A.B.

при секретарі: Луньо К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04 червня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа-Трускавецька міська рада про визнання права власності на земельну ділянку.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0429 га. для обслуговування житлового будинку №3 по вул. Садовій в м. Трускавці, що належала ОСОБА_4 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Трускавецькою міською радою 01 травня 1997 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Стверджує, що судом не взято до уваги те, що в договорі довічного утримання від 11 листопада 2002 року не йдеться про розпорядження землею громадянину ОСОБА_2, а тільки згадано про те, що 2/3 ідеальних частин житлового будинку, що знаходиться в м. Трускавць по вул. Садовій, 3 передається у власність набувачу. Спірна ж земельна ділянка повинна перейти у її власність, за заповітом складеним ОСОБА_4

Крім того, стверджує, що вона є неналежним відповідачем по справі, оскільки у зв»язку із судовим розглядом даної справи, вона не змогла прийняти у спадок спірну земельну ділянку, а тому відповідачем по справі повинна бути Трускавецька міська рада.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення на підтримання та речення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає.

У відповідності до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено законом або договором.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 3 ст. 120 ЗК України, у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї сторони до іншої за договором довічного утримання, право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 листопада 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, згідно якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 2/3 ідеальних частини житлового будинку по вул. Садовій, 3 у м. Трускавці Львівської області, які належали їй на праві власності. Даний будинок розташований на земельній ділянці 0,0429 га, з якої належало відчужувати на праві власності згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку від 01 травня 1997 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку, суд першої інстанції вірно виходив з положень ч.3 ст. 120 ЗК України, врахувавши те, що при переході права власності на частину будинку від відчужувача до набувача, до останнього перейшло і право власності на земельну ділянку, пл. 0, 0429 га, на якій розташований даний будинок і яка на праві власності належала відчужувачу.

Безпідставними є покликання апелянта на те, що спірна земельна ділянка є іншою від тої, на якій розташований будинок, право власності на який належить позивачеві і є вільною від забудови, оскільки дані твердження не підтверджені жодними доказами по справі. А також спростовуються державним Актом на право приватної власності на землю, виданого Трускавецькою міською радою 01 травня 1997 року ОСОБА_4, у відповідності до якого останній передано у приватну власність земельну ділянку, для обслуговування будинку по вул. Садовій, 3 , загальною площею 0,0429 га, з яких 0,0206 га. знаходяться під будівлями.

Не заслуговують уваги твердження апелянта про те, що вона є неналежним відповідачем по справі, а таким повинна бути Трускавецька міська рада, оскільки така, як орган місцевого самоврядування, передала спірну земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_4 І така міській раді уже не належить. А так, як ОСОБА_1 не визнає права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_2, вона і виступає відповідачем у справі.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, та вирішено спір по суті з дотриманням вимог ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України,колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 04 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: