УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 29 » вересня 2010 р. м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого: Височанської Н.К. суддів: Заводян К.І., Колотило О.О. секретар: Скрипник С.В.

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 липня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Посилався на те, що 22 грудня 2003 року між ним та відповідачкою було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого відповідачка прийняла на себе зобов»язання забезпечувати його безкоштовним харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти в його безкоштовному користуванні квартиру. Вартість матеріального забезпечення визначена у розмірі 100 гривень. За надання позивачу довічного догляду, він передав у власність відповідачки квартиру АДРЕСА_1.

З вересня 2008 року відповідачка не виконує свої зобов»язання, створила йому неможливі умови для проживання, а тому з підстав ст..755 ЦК України просив постановити рішення, яким розірвати укладений з відповідачкою договір довічного утримання; зобов»язати Чернівецьке комунальне обласне бюро технічної інвентаризації скасувати реєстрацію

права власності на квартиру АДРЕСА_2, оформлену на ім»я ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на цю квартиру.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 липня 2008 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з»ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вислухавши пояснення сторін, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення відповідачкою умов договору довічного утримання.

Такий висновок суду є вірним та таким, що зроблений на підставі повно та всебічно досліджених доказах, яким дана вірна юридична оцінка. Правильно застосовані норми матеріального права.

Так, відповідно до ст. 425 ЦК Української РСР, який був чинний на час укладення спірного договору, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати _ відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

За положеннями п. 9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, за договором незалежно від його вини.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( ч.

1 ст. 525 цього Кодексу).

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2003 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір довічного утримання, за яким передав у власність останньої квартиру АДРЕСА_1. За умовами договору набувач, ОСОБА_3, зобовязалася надавати довічне матеріальне забезпечення ОСОБА_1 у вигляді харчування, одягу, необхідної допомоги та

з

догляду за нею, сплачувати комунальні послуги. Вартість матеріального забезпечення була визначена в розмірі 100 грн. на місяць.

В засіданні колегії суддів апеляційного суду встановлено, що ОСОБА_3 ® М.Є. перераховувала через пошту кошти на утримання ОСОБА_1,

пропонувала йому повернутися додому, проте він відмовляється від її послуг.

Встановлено, що ОСОБА_4 проживає у квартирі ОСОБА_5, яка ізолювала позивача від спілкування з відповідачкою, чим перешкоджає останній виконувати зобов»язання за договором. Таким чином, ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від договору довічного утримання.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями допитаних у судовому засіданні свідків.

Оскільки одностороння відмова відчужувана від договору довічного ® утримання в силу положень ст. 755 ЦК України не є підставою для його

розірвання, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є обгрунтованим.

Рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може

бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис

Апеляційний суд Чернівецької області

м. Чернівці, вул. Емінеску, 4, 58002, (0372) 55-34-03