Березнівський районний суд Рівненської області
Справа № 2-358
РІШЕННЯ

(ЗАОЧНЕ)

ІМЯМ УКРАЇНИ

«09» липня 2010 року Березнівський районний суд Рівненської області

під головуванням судді Мельника В.Я.

при секретареві Лисенко О.Л.

з участю представника

позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Березне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 вказує в позовній заяві від 29 грудня 2009 року, що у вересні 2007 року відповідач позичив у нього 400 доларів США для проведення весілля, обіцяв повернути їх після весілля. Потім після його неодноразових звернень кілька разів просив перенести дату повернення грошей.

18 січня 2009 року він дав позивачу розписку про те, що поверне кошти до 30 травня 2009 року.

Однак і після цієї дати коштів не повернув.

Вважає, що договір позики укладений з відповідачем у повній відповідності до ч.2 ст. 1047 ЦК України, про що й свідчить зазначена розписка.

У відповідності зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі наведеного просить стягнути з відповідача суму позики в гривнях, яка становитиме 3066 гривень, та суму коштів, нараховану йому згідно ст. 625 ЦК України за прострочку виконання зобовязання 25 гривень 62 копійки.

Крім цього, вважає що з відповідача підлягає стягненню також моральна шкода на підставі ст. 23 ЦК України, яку оцінює в розмірі 5000 гривень, і обґрунтовує підстави для її стягнення втрата душевного спокою, хвилювання, необхідність звернення спочатку до ОСОБА_3, а потім до юристів за правовою допомогою.

В судовому засіданні вимоги позивача з підстав, що вказані в заяві,підтримав його представник, батько ОСОБА_2

Допитана як свідок ОСОБА_4 підтвердила той факт, що орієнтовно три роки тому передавала ОСОБА_3 від ОСОБА_1 гроші в доларах та гривнях. Такі випадки мали місце два рази. Конкретних сум назвати не може.

Копія розписки відповідача на а. с. 5 від 18 січня 2009 року свідчить, що ОСОБА_5 взяв на себе зобовязання повернути гроші в сумі 400 доларів до 30 травня 2009 року.

В судове засідання він не прибув, про день і час розгляду справи достовірно знав, про що свідчить повідомлення № 54757 про вручення йому 8 травня 2010 року повістки про виклик до суду на 9 липня 2010 року.

Суд вважає встановленим, що між сторонами було укладено договір позики з моменту передання грошей ОСОБА_3 у відповідності з вимогами ст.1046 ЦК України.

У відповідності зі ст.1049 позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в поряду, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За таких обставин суд стягує з відповідача ОСОБА_3 суму боргу по договору позики та відсотки за прострочку її повернення в сумах відповідно 3066 гривень та 25 гривень 62 копійки, всього 3091 гривня 62 копійки.

Що стосується стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3, то в цій частині позов задоволенню не підлягає. Адже угодою сторін не передбачено стягнення моральної шкоди за порушення її умов.

Не передбачають стягнення моральної шкоди і норми ЦК України, які регулюють наслідки порушення договору позичальником ( ст. 1050 ЦК України).

Тоді як пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 р. № 5 «Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розяснено що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону Про інформацію, ст. 44 Закону Про авторське право і суміжні права), при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 має бути відмовлено.

Суд також покладає на відповідача понесені позивачем витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачені ним в доход держави згідно квитанції № 809.592.1 від 25 грудня 2009 року в сумі 120 гривень, а також стягує судові витрати в сумі 30 гривень 92 копійки ( 1% від суми, що стягується судом) в доход держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від їх сплати, а відповідач ОСОБА_5 не надав таких доказів про звільнення від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 10-11,212-215 ЦПК України, ст. 1046, 1049-1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості заборгованості по договору позики 3091 гривню 62 копійки та судові витрати в сумі 120 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 судові витрати в доход держави в сумі 30 гривень 92 копійки.

На рішення суду може бути внесена апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом 20 днів після подання заяви про його апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заява про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_3 може бути подана протягом 10 днів з дня отримання ними копії рішення.

Суддя: