Справа № 2-2463/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» серпня 2010 р. Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

у складі:

головуючого, судді - Тарасенко О.В.

при секретарі - Махоні Н.Ю.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди у звязку з професійним захворюванням.

Ухвалою Тернівського районного суду від 14.04.2010 року було відкрито провадження справі №2-2463/2010р. за позовною заявою ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди в звязку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позову зазначив, що він 23.08.1991р. був прийнятий на роботу слюсарем з ремонту автомобілів 3 розряду до гірничотранспортного цеху Тернівського рудоуправління Північного ГЗК. 29 квітня 1992 року під час роботи стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав травму 1,2 пальців правої кісті, 4 пальця лівої кісті.

04.05.1992 року було складено акт про нещасний випадок на підприємстві (форма Н-1), за висновками якого причиною нещасного випадку стала нестача в навчанні безпечним прийомам праці, що виразився у допуску до виконання шино-монтажних робіт ненавченого цій роботі працівника, а також порушення технологічного процесу.

Після травми позивач був вимушений проходити лікування у поліклінічному відділенні 7ої міської лікарні де було встановлено, що в результаті травми він отримав перелом нігтьової фаланги 2 пальця правої кісті, мяких тканей 1,2 пальців правої кісті, 4 пальця лівої кісті.

13.03.2002р. після обстеження МСЄК йому було встановлено 10% втрати професійної працездатності, після повторного огляду висновком МСЕК від 14.05.2008р. йому встановлено 10% втрати професійної працездатності до 01.04.2010р, інвалідність не встановлена.

Симптоми розладу здоровя зявилися більше 5 років потому, він неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно. Протягом останніх 3 х років самопочуття значно погіршилося. У звязку з професійною хворобою йому спричинена моральна шкода. Негативні зміни його здоровя мають незворотний характер. Це дає йому право розраховувати на справедливу компенсацію моральної шкоди .

Відповідно до ст. 11 ЦК України „Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України „Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Моральну шкоду він оцінює у 173800 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що вважає вимоги позивача необґрунтованими, а позовну заяву не підлягаючою задоволенню, так як відповідно до п.2 ч. 44 Розділу 2 ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ЗУ «Про державний бюджет України на 2008р." внесено зміни до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві...", відповідно до яких всі норми даного закону якими передбачалося виплата моральної шкоди - виключено. Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008р. по справі №20-рп/2008 норми Закону України №717-У, які стосуються моральної шкоди - визнані конституційними, вказавши, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для всіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності. Але ЦК України та КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого органу (роботодавця). Виходячи з викладеного законодавством України припинено обов'язок Фонду відшкодовувати моральну шкоду потерпілим незалежно від дати настання страхового випадку. Згідно ст.1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується винною особою. Актом Н-1(П-4) винним визнано підприємство. Тому, відділення Фонду є неналежним відповідачем по справі. Крім того відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р."Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди враховуючи стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відділення Фонду повинно було виплачувати грошову суму за наявності факту заподіяння цієї шкоди. Моральна (немайнова) шкода відшкодовується за заявою потерпілого та за поданням відповідного висновку медичних органів. Сума страхової виплати за моральну шкоду визначається в судовому порядку. Тобто судом, самостійно, не може бути встановлено факт спричинення Позивачу моральної шкоди. Факт спричинення Позивачу моральної шкоди повинен встановлюватися експертом. Крім того, Позивач не зверталася до відділення Фонду з заявою про відшкодування моральної шкоди та до відділення не надходило подання відповідного висновку медичних органів. Обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди покладено на медико-соціальні експертні комісії (МСЕК).

Позивач, як доказ понесених нею фізичних та моральних страждань надала суду довідки МСЕК, до компетенції якого не входить встановлення факту спричинення моральної шкоди. Нанесеної позивачу у зв'язку з нещасним випадком на виробництві моральної шкоди не встановлено. Позивач не втратив здатність вести звичний спосіб життя. Документи, на які посилається позивач як на підставу заподіяння моральної шкоди, тобто довідка МСЕК і акт розслідування професійного захворювання (нещасного випадку) за формою П-4 (Н-1) є документи, що підтверджують факт втрати професійної працездатності і ніяким образом не можуть бути незаперечним доказом заподіяння моральної шкоди. Позивачем не представлено доказів заподіяння їй моральної шкоди на вказану суму. Крім того згідно ст.233 КЗпП України та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 постанови від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВС України від 25.05.2001р. № 5 термін позовної давності у разі заподіяння працівникові моральної шкоди внаслідок небезпечних чи шкідливих умов праці, становить три місяці, а тому в позові необхідно відмовити.

Вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач працював у «ПівнГЗК», 29.04.1992 року під час роботи з ним стався нещасний випадок, в результаті якого він отримав травму, про що 04.05.1992 р. був складений акт за формою Н-1.(а.с.7).

13.03.2002 р. після обстеження МСЕК позивачу встановлено 10% втрати професійної працездатності. В зв'язку з цим Фондом страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в ОСОБА_4 проведена виплата одноразової допомоги та проводяться виплати щомісячно компенсації частини втраченого заробітку (а.с.9-10). Проте позивачу, в зв'язку з професійним захворюванням, заподіяна також і моральна шкода, що виражається в тому, що він морально страждає, переживає в зв'язку з пошкодженням здоров'я, порушені його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного суспільного та сімейного життя.

Згідно підпункту «е» п.1 ч.1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.», в разі настання страхового випадку, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і профзахворювань України в м. Кривому Розі, зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну працівнику, внаслідок пошкодження його здоров'я, виплачувати йому, у тому числі, страхову виплату і за моральну шкоду, за наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому. У зазначеному Законі строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Положення ст.ст.21,28,34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництв та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" в редакції, що діяла до прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік» передбачали обов'язок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

ОСОБА_3 вперше було встановлено стійку втрату працездатності в розмірі 10% за висновком МСЕК від 13.03.2002 року. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до набрання чинності як Законом України "Про державний бюджет на 2006 рік", так і Законом України "Про державний бюджет на 2007 рік".

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Сума виплати страховки за моральну шкоду, визначається в судовому порядку, відповідно до п.3 ст.34 вказаного Закону. При цьому сума виплати страховки не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної зарплати, незалежно від будь-яких інших виплат страховок.

Як роз'яснено в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р., із змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та об'єму страждань, які зазнає позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих та виробничих відносинах, час і зусилля, необхідні для відновлення первинного стану.

Але вимоги позивача про стягнення 173800 грн. моральної шкоди суд вважає завищеними. Приймаючі до уваги ступінь та тривалість моральних страждань позивача, який в результаті нещасного випадку, що стався на виробництві отримав пошкодження здоровя, яке має незворотній характер, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, з урахуванням того, в чому проявляється заподіяна позивачу ОСОБА_5 моральна шкода та ступінь втрати професійної працездатності, суд вважає, що стягненню підлягає 40000,0 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. 46 Конституції України, ст..ст.1,5,21,28,34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві й професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рп/2004 справа № 1-9/2004, ст. ст.10,11,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 40000,00 грн.

В решті позовної вимоги відмовити.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.

Стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: