Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договорів дарування та купівлі-продажу квартири недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04 квітня 2007 року звернувся до Ленінського районного суду м.

договору дарування квартири недійсним.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що 01 вересня 2006 року помер його батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина зокрема на квартиру АДРЕСА_1, яка належала йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 05 липня 1993 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська.

Він є єдиним спадкоємцем вказаного спадкового майна після смерті батька згідно заповіту, складеного ОСОБА_6 29 вересня 2005 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого за реєстровим №3764.

У встановлений законодавством шестимісячний строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, у зв'язку з чим вважається таким, який прийняв зазначену спадщину. І хоча, правовстановлюючі документи на спірну квартиру до теперішнього часу ним не отримані, він фактично володіє спірним майном. Так, він несе витрати по утриманню квартири, з його згоди в квартирі проживає ОСОБА_8. яка проживала в цій квартирі і раніше за згодою його батька.

Однак, 02 квітня 2007 року з розмови з відповідачкою ОСОБА_2, він дізнався, що вона начебто є власником квартири на підставі договору тарування, укладеного 16 листопада 1993 року між нею та ОСОБА_9 та посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-6981.

Вважає, що даний договір є недійсним в силу того, що на час укладення договору ОСОБА_10 не досягла віку 15 років, а отже не мала права самостійно укладати угоди, окрім дрібних побутових. Крім того, він. як батько відповідачки, :від її імені договору дарування не укладав та згоди на його укладення не надавав.

Таким чином, він змушений був звернутися до суду та просив, з підстав статті 51 ЦК . країни (в редакції 1963 року), визнати договір дарування квартири №7 в будинку №2Б по зул. Новоорловській в м. Дніпропетровську, укладений 16 листопада 1993 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, недійсним.

До початку розгляду справи по суті позивач доповнив свої вимоги, які пред'явив до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.149-151), т в їх обгрунтування зазначив, що 06 квітня 2007 року між відповідачами був укладений т: говір купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_2 та, ОСОБА_3 придбала спірну квартиру. Однак, відповідачка : ОСОБА_2 не мала права укладати жодних договорів стосовно спірного майна, оскільки не є його власником.

З огляду на викладене просить суд визнати недійсними договір дарування квартири^7 в линку №2 по вул. Новоорловській в м. Дніпропетровську від 16 листопада 1993 року, кладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а також договір купівлі-продажу спірної квартири від 06 квітня 2007 року, кладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В подальшому, ОСОБА_1, в порядку статті 31 ЦПК -¦ країни, змінив підставу позову в частині визнання недійсним договору дарування та посилається на те, що на час укладення договору дарування квартири №7 в будинку №2Б по зул. Новоорловській в м. Дніпропетровську, відповідачка ОСОБА_2 досягла шістнадцятирічного віку, тобто вона мала право укладати договір парування нерухомого майна, але зі згоди батьків. Натомість ані він, як батько дитини, ані ати відповідачки, своєї згоди на укладення договору не надавали. Тож, просить суд визнати визначений договір недійсним з підстав статті 53 ЦК України (в редакції 1963 року).

В судове засідання позивач не зявився, про день, місце та час розгляду справи сповіщений належним чином, про що в матеріалах справи мається повідомлення. Про причини своєї неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_11, позовні вимоги підтримав, в

-о дальшому До суду не зявлявся, в судових дебатах участі не приймав. До суду надіслав письмову заяву про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю явки в судове

зсідання через участь в судовому розгляді по іншій справі.

Однак, суд визнає причину неявки в судове засідання представника позивача -поважною, оскільки з його боку не надано жодних доказів на підтвердження участі в -судовому розгляді по іншій справі. У зв'язку з цим та з неповідомленням про причини неявки позивача, суд вважає за можливе, у відповідності до статті 169 ЦПК України, розгляд справи провести за відсутності незявившихся позивача та його представника.

В судовому засіданні представник відповідачки за довіреністю - ОСОБА_12, та як представник за довіреністю третьої особи - ОСОБА_13, позовні вимоги не визнала, в їх задоволенні просила суд відмовити.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_4 за довіреністю - Свергун ).Г., позовні вимоги підтримав, в судових дебатах участі не приймав.

В судове засідання третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, не зявилась. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просили розгляд справи провести за відсутності їх представника.

В судове засідання третя особа - Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, не з'явилась. Про день, місце та час розгляду справи сповіщена належним чином. До суду

-надіслали письмову заяву, в якій просили розгляд справи провести за відсутності їх -редставникаї

В судове засідання третя особа - Комунальне підприємство «Дніпропетровське сіжміське бюро технічної інвентаризації», не зявилась. Про день, місце та час розгляду . справи сповіщена належним чином. Причини неявки суду невідомі.

Суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представників третіх

осіб.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що озовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на китло, виданого 05 липня 1993 року виконавчим комітетом міської ради народних депутатів Дніпропетровська згідно з розпорядженням №П-447 від 05 липня 1993 року та ^реєстрованого в КП «ДМБТ1» за реєстровим №58п-35, квартира АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.132).

16 листопада 1993 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_15

-здокією Абрамівною, з одного боку, та ОСОБА_2, з :-:шого боку,5 був укладений договір дарування, посвідчений Другою дніпропетровською іеожавною нотаріальною конторою за реєстровим №2-6981 (а.с.129-130).

за умовами даного договору ОСОБА_6 та ОСОБА_15 подарували, а ОСОБА_2 прийняла у дар, квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до статті 243 ЦК України (в редакції 1963 року), який був чинним їїяг вказаний період часу, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

В той самий час, згідно частини 1 статті 13 ЦК України (в редакції 1963 року), неповнолітні віком від п'ятнадцяти до вісімнадцяти років вправі укладати угоди лише за згодою своїх батьків (усиновителів) або піклувальників.

У зв язі|у з тим, що відповідачка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час укладення договору дарування досягла лише шістнадцятирічного віку, даний договір був укладений нею зі згоди батька ОСОБА_1, про що безпосередньо зазначено державним нотаріусом в тексті договору (а.сІ129-130).

Таким чином, судом не вбачається підстав для визнання даного договору дарування недійсним, оскільки він був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства.

На підставі вказаного договору дарування, 19 травня 2006 року право приватної власності Щ спірну квартиру було зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 в КП «ДМБТІ» за реєстровим №14808084 (а.с.32).

Слід також зазначити, що ОСОБА_6 помер 01 вересня 2006 року (а.с.35), а отже реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачкою відбулася за його життя та він проти цього не заперечував.

Згідно положень частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Встановлено, що 06 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі- продажу квартири, посвідчений Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-958. згідно якого ОСОБА_3 придбана квартира АДРЕСА_1 (а.с.43-44).

Право приватної власності на спірну квартиру зареєстроване за нею в КП «ДМБТІ» 15 травня 2007 року (а.с.42).

Таким чином, у суду також відсутні підстави для визнання зазначеного договору купівлі- продажу недійсним, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 являлась власником нерухомого майна, правомірно ним володіла ла перешкод у його відчуженні не було.

Отже, гіа підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що відсутні правові гтідстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про -зізнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.13, 53, 243 ЦК України (в редакції 1963 року), _т.ст.319, 655 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15,57-60, 169, 209, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

?

:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4, Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсними договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 16 листопада 1993 року, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_15 та ОСОБА_2

Володимирівною, посвідченого Другою дніпропетровською державною нбїгїріаль:-: конторою за реєстровим №2-6981 та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 06 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстрові:'.' №4-958- відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення піду подається протягом десяти днів з пня проголошення рішення. Апеляційна скарга на ріщенця суду подається протягом двадцяти оь ів після подання заяви про апеляційне оскарженні

Суддя Н.Г. Остапенко

.