АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2513 Головуючий суддя І інстанції Срокіна
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Справа №22-ц-2513/2010 рік Головуючий 1 інстанції: СрокінаІ.І Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області

у складі:

Головуючого, судді Овсяннікової А.І.,

Суддів Ситнік О.М., Довгаль Г.П.

За участі секретаря Черниш К.В.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до АТ „Ясна поляна-2, виконавчого комітету Жовтневої районної у м.

Харкові ради, ТОВ „ХЗ ГГГО, „Промінвестбанку про відшкодування майнових збитків та

моральної шкоди, -

За апеляційною скаргою ОСОБА_1

На рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

До суду із вказаним позовом звернувся ОСОБА_1, який зазначав, що він був членом гаражно-будівельного кооперативу „Ясна поляна, якому відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради було виділено земельну ділянку для будівництва гаражів. Строк будівництва було встановлено до 1990 року, а потім продовжено до 1991 року.

У березні 1989 року було завершено виготовлення проектної документації на будівництво. Вартість одного гаража визначалася у 2233 рубля. Вартість гаража без льоху була нижчою.

Він вніс пайові внески у повному обсязі. До інфляції -3237 руб, а після - у 1992 році і у 1993 році - 1463 руб та 126720 крб.

Вважав, що вказані внески були достатніми для закінчення будівництва гаража у 1991 році.

У 1991 році було створено АТ „Ясна поляна-2, створення якого ОСОБА_1 вважав незаконним.

У 1993 році було розподілено незакінчені будівництвом гаражі. Відповідно до висновку судової технічної експертизи від 15.07.1999 року розміри гаражних 'блоків не відповідали проектній документації, а технічний стан будівлі є непридатним для нормальної експлуатації та не є безпечним для перебування людей.

У 1995 році він пред'являв претензію з приводу неякісних будівельних робіт, однак відповіді не отримав. '

Вважав, що керівництво АТ „Ясна поляна-2 не здійснювало контролю за процесом будівельних робіт. Вважав, що такими діями йому відповідачами спричинено майнову шкоду у розмірі 233385 грн. Просив стягнути із кожного із відповідачів, як співзасновників АТ „Ясна поляна-2 за неякісне будівництво гаража та моральну шкоду по 16000 грн. У наступному доповнив позовні вимоги у частині розміру майнової шкоди, зазначивши, що із врахуванням майна, яке було пошкоджене зберіганням у неякісному гаражі та витрат на поштові відправлення і виготовлення копій документів для інших сторін, розмір майнової шкоди складає 240424 грн.

Відповідачі проти позову заперечували.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2009 року у позові ОСОБА_1 відмовлено за тих підстав, що позивачем не надано доказів про те, що будь-яке майно та його вартість було пошкоджене у результаті зберігання у гаражі та ним пропущено строк позовної давнини.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить рішення суду скасувати та повернути справу на новий судовий розгляд, бо вважав, що судом не враховано усіх доказів, які він надав до суду для підтвердження своїх позовних вимог, не було витребувано кримінальну справу, відсутнє посилання на закон „Про захист прав споживачів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Матеріали цивільної справи містять позовну заяву ОСОБА_1 та доповнення до неї, його письмові пояснення.

Із вказаних заяв випливає, позивач вважає, що відповідачі винні у не здійсненні контролю та нагляду за діяльністю гаражного кооперативу і якістю будівництва гаражів, реєстрацію АТ „Ясна поляна - 2 на земельній ділянці ГБК „Ясна поляна і без статутного фонду, не здійснення захисту прав споживачів, підписання кабального договору „112 від 28 листопада 1991 року заводом ПТО ім. Леніна без рішення загальних зборів членів кооперативу, перерахуванням грошових коштів із рахунків ГБК до АТ та не проведенням загальних зборів зі звітом адміністрації.

Рішенням „2-72 виконкому Жовтневої районної у м. Харкові ради від 21.01.1992 року було зареєстровано АТ „Ясна поляна-2 та його статут, (а.с. 12).

Розпорядженням голови виконкому Жовтневої районної у м. Харкові ради від 09.06.1995 року за №182 перереєстровано АТ „Ясна поляна-2, засновниками АТ зазначені СП „Титан-Евіг та Жовтневе відділення УАК ШБ м. Харкова (а.с. 14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 червня 2000 року, залишеним без зміни ухвалою судової колегії у цивільних справах Харківського обласного суду від 31 жовтня 2000 року у позові ОСОБА_1 Н І., ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до АТ „Ясна поляна-2, виконкому Жовтневої у м. Харкові ради про визнання неналежною реєстрації АТ „Ясна поляна-2 та передачу майна, що знаходиться на балансі АТ „Ясна поляна-2 на баланс ГБК „Ясна поляна, про визнання виділеною земельної ділянки ГБК „Ясна поляна відмовлено, (а.с. 261-265, 267-272).

Вказані судові рішення набрали чинності і обовязкові для виконання усіма організаціями, установами, підприємствами та фізичними особами та є відповідно ст. 61 ЦПК преюдиційними при вирішенні вказаного спору.

Тобто, питання про порушення прав ОСОБА_1 на його думку, незаконною реєстрацією АТ „Ясна поляна-2 уже вирішено у судовому порядку і повторному розгляду у суді не підлягає.

Договір №112 між комбінатом „Стройдеталь та Харківським заводом ПТО ім. В.І.Леніна від 28.11.1991 року є угодою між юридичними особами, за яким ОСОБА_1 не був стороною, тому зазначеним договором жодним чином його права не зачіпаються.

З наданих сторонами доказів вбачається, що АТ „Ясна поляна-2 здійснювало будівництво гаражів. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що вказані гаражі були прийняті у експлуатацію та будь-ким отримано свідоцтво про право власності на них. Тобто, у розумінні ЦК України, як 1963 року, так і 2004 року вказані гаражі не є річчю у розумінні цивільного права, оскільки їх існування не засвідчено належним чином.

Також ОСОБА_1 не подано жодних доказів того, що він є власником гаража у АТ „Ясна поляна-2. Наказ від 29 грудня 1997 року за №3 про заборону експлуатації гаража ОСОБА_1 таким доказом не є і свідчить лише про те, що до вказаного часу ОСОБА_1 користувався гаражем у АТ „Ясна поляна-2. При цьому доказів того, на якій підставі відбувалося користування гаражем, позивачем не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником сертифіката №207 і вніс у рахунок оплати акцій 20.02.1994 року 130500 крб. і йому належать акції - гараж №344. (а.с. 13).

Однак, вказаний сертифікат не є право установчим документом, який підтверджує право власності особи на майно, а лише свідчить про наявність у ОСОБА_1 грошового внеску у АТ „Ясна поляна-2

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження того, що він є власником гаража, а вказаний гараж має недоліки та йому спричинено шкоду неякісним будівництвом гаража.

Крім того, з розрахунку майнової шкоди вбачається, що ОСОБА_1 навів перелік речей, які, на його думку, пошкоджені у результаті зберігання у неякісно збудованому гаражі. Однак,

жодних доказів того, що вкаже майно зберігалося у гаражі та було пошкоджене матеріали справи не містять.

За таких обставин, виходячи із вимог ст.ст. 10,30 ЦПК України щодо принципу змагальності цивільного судочинства та обовязку кожної із сторін надати докази на підтвердження свої вимог та заперечень, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 є законним і обґрунтованими.

Посилання на пропуск ним строку позовної давнини відповідає обставинам справи та у даному випадку не може бути застосовано, оскільки як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанції не встановлено будь-яких порушень з боку відповідачів, тому відсутні умови для притягнення їх до майнової відповідальності.

Оскільки ОСОБА_1 посилається у розрахунку на те, що шкода йому спричинялася , як майнова, так і моральна протягом певного часу і продовжувалася після 2004 року, то відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 2003 року, суд першої інстанції правомірно застосував норми ЦК від 2003 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовуються у повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для відшкодування шкоди необхідний складний юридичний факт, наявність делікту, а саме: протиправності дій причинителя шкоди, вини, наявність шкоди та причинного зв*язку між протиправними діями причинителя та шкодою. Так як позивач не довів як наявність з боку відповідачів неправомірних дій, так і наявності самої шкоди, йому правомірно відмовлено у позові про відшкодування шкоди.

Статтею 1167 ЦК передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Моральна шкода також підлягає відшкодуванню тільки за наявності сукупності чотирьох складових складного юридичного факту: протиправності дій причинителя, його вини, наявності шкоди та причинного зв*язку між протиправними діями причинителя та шкодою.

Оскільки ОСОБА_1 не доведено протиправності дій відповідачів, наявності шкоди та причинного зв*язку між такими діями та шкодою, вини, то відсутні підстави для її відшкодування.

Оскільки суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення послався на пропуск ОСОБА_5 строку позовної давності, колегія суддів вважає, що вказана підстава для відмови позивачеві у позові є зайвою, оскільки у даному випадку можна зробити висновок про відмову ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог по суті.

Згідно ст. 88 ЦПК України, у випадку відмови позивачу у позові, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя

Судді