АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-5127/10* Головуючий у 1-й інстанції Чередников С.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: головуючого судді Лобова О.А., суддів Петренка В.М., Акопян В.І., при секретарі Зеленській О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України у м. Лубнах на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах про перерахунок пенсії.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким визнати незаконною відмову відповідача здійснити перерахунок пенсії та зобов'язати відповідача перерахувати розмір пенсії, починаючи з 30 жовтня 2008 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач усупереч вимогам ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі - Закон №796) не виплачує позивачу основу і додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком і 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2009 року позов задоволений: визнана протиправною відмова Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах здійснити перерахунок пенсії позивачу; зобов'язано відповідача перерахувати і виплачувати

позивачу пенсію відповідно до ч.4 ст.54 Закону №796 у розмірі шести мінімальних пенсій за віком з урахуванням ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з ЗО жовтня 2009 року; зобов'язано відповідача перерахувати і виплачувати позивачу додаткову пенсію відповідно до ст.50 Закону №796 у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з урахуванням ч.І ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, починаючи з ЗО жовтня 2009 року.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про застосування величини мінімальної пенсії за віком згідно ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для обрахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, є помилковим та таким, що суперечить ч.4 ст.28 цього ж закону.

Судом не взято до уваги, що органи Пенсійного Фонду України вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України на такі цілі, проте фінансування витрат, передбачених Законом №796, не проводилося.

Окрім порядок з розміри виплат пенсій врегульовані постановами Уряду, якими органи Пенсійного фонду України мають керуватися у свій діяльності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.І ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанцій позивач є інвалідом III групи, віднесений до І категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право на отримання державної та додаткової пенсій на підставі Закону №796.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що при розрахунку державної та додаткової пенсій передбачених ст.50, ст.54 Закону №796, застосуванню при їх обчисленні підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам та ґрунтується на законі.

Відповідно до ст.49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у виді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 50 Закону №796 передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, особам, віднесеним до І категорії, зокрема інвалідам III групи, призначається у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком. Стосовно державних пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, то їх розміри в усіх випадках, не можуть бути нижчими, зокрема по III групі інвалідності, шести мінімальних пенсій за віком (ч.4 ст.54 Закону №796).

Таким чином, вихідним критерієм обрахунку державної та додаткової пенсій виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом (ст.28 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування).

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою КМУ № 530 від 28 травня 2008 року.

Ця Постанова є чинною і її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсій відповідають положенням ст.50, ст.54 Закону №796.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання відповідача на частину пяту ст.54 Закону №796, якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, а його висновок, що при розрахунку державної та додаткової пенсій передбачених ст.50, ст.54 Закону № 796, застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого в законі про Державний бюджет України на відповідний рік, із якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком, є обґрунтованим.

Положення частини третьої ст.28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки

чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною першою цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача та зобовязання його провести перерахунок пенсії з ЗО жовтня 2009 року в розмірі шести мінімальних пенсій за віком у порівнянні з розміром прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом за певний період нарахуванні пенсії.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.І п.1, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м.Лубнах відхилити.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: О.А. Лобов

Судді: В.І. Акопян

ОСОБА_3