Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області у складі:

головуючого - судді: Широкової Л.В.,

суддів: Франовської К.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання: ОСОБА_2,

з участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2009 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",-

встановила:

В липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на неправильне нарахування та виплату щомісячної грошової допомоги та надбавки до пенсії, передбачених ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закону).

Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2009 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області щодо виплати ОСОБА_3 коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на користь позивачки допомоги як особі, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у

розмірі 2261грн.30коп, та доплати до пенсії у розмірі 6917грн.60коп.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області просить постанову суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема, зазначає, що вказані кошти не входять у перелік виплат, які проводяться управліннями праці та соціального захисту населення і не передбачені кошторисними призначеннями, а є невідємною складовою пенсійного забезпечення і виплачуються Пенсійним фондом разом із пенсією. Відповідач також зазначає, що суд не дослідив та не проаналізував Закони України про державний бюджет на відповідні роки, в яких визначено розміри видатків, що направляються управлінням Міністерства праці і соціального захисту населення для реалізації виплат потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 37 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачено, що громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - в розмірі 30% від мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 (а.с.5) пенсіонеркою та проживаючою у зоні посиленого радіоекологічного контролю в м.Олевську, та має право на пільги і компенсації, передбачені Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Як свідчать матеріали справи, позивачці виплачувалась грошова допомога в порядку ст.37 Закону в розмірі 1 грн.60 коп. та доплата до пенсії в сумі 5 грн.20 коп., тобто не у передбачених Законом розмірах, а у твердих сумах встановлених Постановою Кабінету Міністрів України №836 від 26.07.1996 року.

Із змісту законів України про встановлення розмірів мінімальних зарплат на 2008-2009 роки не вбачається будь-яких обмежень щодо можливостей застосування мінімальної зарплати з метою реалізації норм ст.ст.37,39 Закону №796-Х11.

Встановлений постановою Кабінету Міністрів України у 1996 році розмір щомісячної допомоги громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства та доплати до заробітної плати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, протягом тривалих років не змінювався і не відповідає розміру, встановленому законами України.

Оскільки ні Верховна Рада України ні Кабінет Міністрів України в наступному будь-яких рішень із цих питань не приймали, то виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягають саме ст.ст.37,39 Закону №796-Х11 та законодавство щодо розмірів мінімальних зарплат, а не Постанова Кабінету Міністрів №836 від 26 липня 1996 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав громадян.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції щодо застосування норм матеріального права, є правильними.

Що стосується доводів відповідача про відсутність бюджетних асигнувань на виплату коштів, визначених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, то слід мати на увазі наступне.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого2006 року № 3477-1У „Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ( далі- Конвенцію) та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. В рішеннях у справах Кечко проти України, 2005 рік Broniovski v. Poland 1996 рік, Azinas v Cyprus, 2002 Європейський Суд з прав людини прийшов до висновку, що поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. До „майнових прав і „власності може бути прирівняно право заявника на матеріальний інтерес, зокрема щодо отримання пенсії чи надбавки до заробітної плати.

В рішенні у справі Кечко проти України, 2005 рік, суд зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Суд не прийняв аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань ( рішення у справі Бурдов проти Росії, 2000 рік).

Таким чином, реалізація права громадян та соціальні виплати, передбачені Законом, не може залежати від бюджетних асигнувань.

Доводів щодо правильності обрахування суми заборгованих коштів та періоду нарахування апеляційна скарга не містить, тому в цій частині законність та обґрунтованість постанови не перевіряється.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо субєктивного складу у даній справі, суд першої інстанції не врахував, що нарахування та виплата підвищення до пенсії непрацюючим пенсіонерам в порядку 4.2 ст.39 Закону органами праці та соціального захисту населення не здійснюється. Такі нарахування відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 року №1261 та Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління ПФ України від 30.04.2002 року №8-2 ( з наступними змінами) здійснюється саме цими органами, які забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

За таких обставин, постанова, прийнята щодо бездіяльності УПСЗН Олевської райдержадміністрації в частині нарахування та виплати позивачу коштів, належних за ч.2 ст.39 Закону підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення в цій частині про відмову у позові до УПСЗН з викладених мотивів.

Відповідно, підлягає скасуванню постанова в частині стягнення державного мита в сумі 69 грн.17 коп.

Щодо звернення постанови до негайного виконання, то постанова в цій частині підлягає зміні, оскільки відповідно до вимог ст.256 КАС України негайно виконуються постанови про присудження виплати періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, що відповідно до розрахунку становить 187,50 грн.

У решті постанова відповідає вимогам закону і залишається без зміни.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,316 ЦПК України, колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального населення Олевської районного державної адміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2009 року в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації щодо нарахування і виплати ОСОБА_4 доплати до пенсії в порядку ст.39 Закону України „ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі, що не відповідає визначеному цим Законом, та стягнення з Управління праці та соціального населення Олевської районного державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_3 заборгованості по доплаті до пенсії в порядку ст.39 Закону,, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в сумі 6917,60 грн., та в частині стягнення на користь держави державного мита (судового збору) в сумі 69,17 грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до Управління праці та соціального населення Олевської районного державної адміністрації Житомирської області в цій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанову в частині негайного виконання постанови змінити, допустити негайне виконання постанови по стягненню платежів за ст.37 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в сумі 187,50 грн.

В решті постанову залишити без зміни.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді:

Справа №22 ц -3363/10 Головуючий у 1 інст.: Стратович О.В.

Категорія 57 Суддя - доповідач: Широкова Л.В.