Вугледарський міський суд Донецької області
м. Вугледар 4 березня 2010 р.
Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючої судді Биліни Т.І., при секретарі Соколовій Л.М., за участю, позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вугледарі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -
Позивач - ОСОБА_1, звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 грудня 2006 року він подарував відповідачці належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1. При укладанні угоди між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість про те, що в обмін на дарування ОСОБА_4 зобовязується прибирати квартиру, здійснювати ремонт та сплачувати комунальні послуги. У звязку з тим, що відповідач не виконує зазначені усні домовленості, позивач просить визнати договір дарування недійсним.
У судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Суду пояснив, що договір дарування був укладений фіктивно і відповідач зобовязувалась повернути йому квартиру за першою вимогою. При укладанні договору дарування державний нотаріус розяснювала йому наслідки правочину.
Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що ніяких додаткових домовленостей, крім тих, які зазначені у договорі дарування, сторони не мали і сам договір дарування не укладався з метою приховання будь якої іншої угоди.
Суд, вислухавши доводи та заперечення, надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, вивчивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно Договору дарування від 16 грудня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру № 19, що знаходиться у будинку № 9, розташовану по вул. Советська, у м. Вугледар. Донецької області, яка складається з двох кімнат загальною площею 51, 14 кв.м., у тому числі житловою площею 30,10 кв.м.
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні необхідно дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Згідно п.5, п.6 Договору дарування від 16.12.2006 року дарувальник, тобто - ОСОБА_1 стверджував, що дарування здійснюється ним без погроз, примусу, насильства, він укладений не про людське око та не приховує іншу угоду та відповідає його дійсному наміру.
Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до п.7 Договору дарування право власності ОСОБА_2 на дарунок виникло з моменту одержання примірника договору та ключів від подарованої квартири. Інших умов прийняття дарунка сторони у Договорі не зазначили.
Відповідно до ст.722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.
Суд вважає надуманими ствердження позивача, що при укладенні договору дарування між ним та відповідачем існувала усна домовленість про виконання відповідачем обов'язку по прибиранню, ремонту квартири та оплаті комунальних послуг, невиконання яких є підставою для визнання договору недійсним.
Відповідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру, не є договором дарування.
На підставі вище зазначеного, суд дійшов висновків, про відсутність доказів того, що договір дарування не відповідав дійсним намірам позивача та не був направлений на реальне настання правових наслідків.
За таких обставин вимоги позивача про визнання договору дарування недійсним, як укладеного з відповідачем на інших усних умовах, є непереконливим, оскільки даний вид договору є безумовним і не встановлює обовязку для обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового чи немайнового характеру.
На основі викладеного, ст.ст. 203, 717, 722 ЦК України, керуючись ст.ст. 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити в повному обсязі, з вище наведених обставин.
Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до Вугледарського міського суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на це рішення може бути подана в судову палату з цивільних справ Апеляційного суду Донецької області протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.
Суддя Вугледарського
міського суда ОСОБА_5