Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-1976/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Мартинова Є.О.

при секретарі - Макаревич Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 09 листопада 1991 року. 25 листопада 2008 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі, нею та відповідачем на спільні кошти було придбано двох кімнатну квартиру АДРЕСА_2, правовстановлюючі документи на спірну квартиру були видані та зареєстровані на імя відповідача. 10.01.2009 року між відповідачем та третьою особою ОСОБА_3 було укладено договір дарування ? частини квартири, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.02.2009 року. Позивач стверджує, що вони з відповідачем не можуть досягти домовленості щодо користування спільним майном, крім того відповідач не визнає право спільної сумісної власності позивачки на частину квартири, в звязку з чим вона вимушена захистити своє невизнане право, звернувшись з позовом до суду. Позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 577 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, а всього на загальну суму 697 гривень, які вона просить стягнути з відповідача на свою користь.

В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 частково, просив визнати право власності за позивачем ОСОБА_1 на ? частки та за ним ? частки квартири АДРЕСА_1 та відшкодування всіх витрат повязаних з розглядом справи покласти на позивача, враховуючи його скрутне матеріальне становище. Крім того пояснив, що між ним та позивачем була домовленість про те, що позивач не буде претендувати на частину квартири, в тому випадку коли він подарує ? частину квартири їхній спільній дочці.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 не заперечувала.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні з пояснень сторін та наданих суду документів встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 09 листопада 1991 року у відділі ЗАГС Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що зроблений актовий запис № 19 та розірвали шлюб 25 листопада 2008 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що зроблений актовий запис № 436 /а.с. 6,7/.

16 липня 2004 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТИАРА» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір на будівництво житла в порядку пайової участі, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ТИАРА» зобовязується збудувати житло, а ОСОБА_2 зобовязується своєчасно прийняти та оплатити в повному обсязі квартиру житла № 37 в будинку 9-А по вул. Франка в м. Бориспіль Київської області вартістю 115 265 гривень /а.с.9-11/. Вказані зобовязання ОСОБА_2 виконував у відповідності до умов договору, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 26.10.2005 року, виданого Бориспільською міською радою на його імя на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 04.10.2005 року № 608 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2005 року, виданого Бориспільським міським бюро технічної інвентаризації на його імя /а.с.12,13/.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Договору дарування ? частини квартири відповідач ОСОБА_2 подарував дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? частини квартири АДРЕСА_1, на підставі чого зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 02 лютого 2009 року Бориспільським міським бюро технічної інвентаризації, таким чином реалізував своє право власності на майно, подарувавши належну йому у спільному майні подружжя частину квартири дочці. /а. с. 14,15/.

Згідно з вимогами ч. 1, 2 ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до змісту ч. 1, 2, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до вимог ч. 7 вказаної статті якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Висновок суду про те, що договір на будівництво житла в порядку пайової участі укладались відповідачем ОСОБА_2 в інтересах їх з позивачкою сімї, підтверджується матеріалами справи, відповідно до яких сторони на час укладання зазначених договорів проживали разом, однією сімєю та перебували в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, придбана сторонами під час шлюбу квартира АДРЕСА_3, є їх спільною сумісною власністю.

Визначаючи розмір часток сторін у спільній власності подружжя, суд виходить з того, що з підстав, визначених ч. 2, 3 ст. 71 Сімейного кодексу України, для того, щоб відступити від засади рівності часток подружжя, в судовому засіданні не встановлено, зокрема відсутні будь-які відомості про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого позивачкою позову про визнання за нею права власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірну квартиру підлягають задоволенню, а саме, що за нею слід визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_3.

Судові витрати по даній справі складають сплачений позивачем судовий збір в сумі 577 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Таким чином, в звязку з повним задоволенням позовних вимог позивачки, судові витрати в сумі 697 гривень слід стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 209, 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 577 (пятсот сімдесят сім) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування сплаченого нею державного мита та 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок у рахунок відшкодування нею витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржене в Апеляційному суді Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про його оскарження протягом десяти днів з дня його ухвалення та подальшої подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви.

Суддя Є.О. Мартинов