Справа № 22ц-5260/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 13.07.2010
УХВАЛА

Іменем України

13 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого Лащенка В.Д.,

суддів: Данілова О.М., Волохова Л.А.

при секретарі Зінченко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м.Ірпені Київської області на постанову Ірпінського міського суду Київської області від ЗО листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у м.Ірпені Київської області про визнання дій в частині перерахунку пенсії протиправними та зобов»язання провести перерахунок розміру пенсії та її виплату ,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач в листопаді 2009 року звернувся до суду із адміністративним позовом, який мотивував тим, що він є інвалідом 2 групи по захворюванню, яке пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС І категорії, перебуває на обліку в Управлінні пенсійного фонду України в н. Ірпіні Київської області. Вказує, що він звернувся до відповідача із письмовою аивою про перерахунок йому пенсії відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але відповідач відмовив йому у проведенні такого перерахунку, посилаючись на те, що підстав для проведення перерахунку місії згідно заяви позивача немає у відповідності до Постанов Кабінету Міністрів України.

Посилався на ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний |*иист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якими Значено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна *Яаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 % мінімальної пенсії за !*ом інвалідам 2 групи; в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів 2 групи не може Щ нижчим 8 мінімальних пенсій за віком. Відповідно до ст. 28 Закону України ?Ро загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для визначення ^імального розміру пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум для осіб, ,^іщй працездатність, а згідно Закону України "Про державний бюджет

и на 2009 рік" затверджений прожитковий мінімум в розмірі 498,00 гри.

і відмову відповідача незаконною та такою, що порушує його конституційні

перерахунок отримуваної ним пенсії та виплатити і здійснювати подальші виплати державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, а також додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.11.2009 року, в подальшому проводити перерахунок пенсії та виплачувати її відповідно до змін законодавства, виходячи із мінімального прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада 200е) року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпіні Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії по інвалідності.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Ірпені Київської області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії по інвалідності у відповідності зі ст. ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із 02.11.2009 року.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, управління Пенсійного фонду України у м. Ірпіні подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в позові в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи ' апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі є потерпілим від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що стверджується посвідченнями, витягом з акту огляду МСЕК (а. с. 7 - 9).

Судом також встановлено, що позивач перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в /і. Ірпіні Київської області та отри му < призначен) Йдповідачем пенсію по інвалідності із 02.11.2009 року в розмірі 754,60 грн. (а. с. 6, 149).

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, ;ЧЮ постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пенсії особам, віднесеним * категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової [*нсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на .'авну пенсію.

В ч. 4 ст. 54 цього Закону передбачено, що в усіх випадках розміри пенсій для

ідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не

ь бути нижчими по другій групі інвалідності 8 мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії І, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю, у розмірі інвалідам другої групи - 75 % мінімальної пенсії за віком. Ця додаткова пенсія відповідно до положень ст. 53 цього Закону виплачується повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу.

ОСОБА_1 , оспорюючи дії відповідача вважав, що він отримував пенсію та додаткову пенсію значно нижчу, ніж це передбачено ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку про порушення відповідачем норм ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обгрунтованим.

Статтею 19 ч.2 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та Законами України (ст. 113 Конституції України).

При винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, правомірно прийшов до висновку, що постанова KM України № 654 від 16.07.2008 року , суперечить вимогам ст. 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається KM України, оскільки надання йконодавцем такого права KM України не означає, що останній встановлюючи Йкий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, становленого цим же Законом.

Тобто, KM України повинен був встановити зазначений порядок, не Зрушуючи положень цього Закону, в тому числі й інших законів, якими Оновлено розмір мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається лише за ^вилами , передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове ^ржавне пенсійне страхування» і іншого нормативно-правового акта, який би Означав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 1

^опада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні

ТОосуддя", судам необхідно виходити з того, що нормативно-правові акти будь-

Ого державного чи іншого органу (акти Президента України, постанови

Верховної Ради України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, акти органів місцевого самоврядування, накази та інструкції міністерств і відомств, накази керівників підприємств, установ та організацій тощо) підлягають оцінці на відповідність як Конституції, так і закону.

Якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобов'язаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз. 1 п. 19).

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чиннихзаконів не може бути звужений (стаття 22).

Однак, ч. 2 ст. 99 КАС України встановлений річний строк звернення до адміністративного суду, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд першої інстанції з урахуванням вище викладеного прийшов до неправильного висновку про задоволення позовних вимог починаючи з 02 листопада 2009 року.

За таких підстав апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у м. Ірпіні Київської області відхилити.

Постанову Ірпінського міського суду Київської області від 30 листопада W9 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення 11 Може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців.