Справа №22-ц-4581/10 Суддя-доповідач - Шевченко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Шевченка В.А.,

суддів - Білецького О.М., Кононенко О.Ю.,

при секретарі - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2010 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором,

встановила:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2010 року на задоволення лозову ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» постановлено стягнути з ОСОБА_1 28 000 грн. за кредитними договорами від 26 жовтня 2006 року та 27 квітня 2007 року, 350 грн. на компенсацію витрат по сплаті судового збору і 120 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити, зменшивши суму : тягнутого з нього судового збору з 350 грн. до 280 грн.

В іншій частині рішення не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на забезпечення виконання боржником зобов'язань за генеральною кредитною угодою № 012/05-15/566 від 26 жовтня 2006 року (а. с. 7-12), в рамках якої були укладені кредитні угоди №012/05-15/566/1 від 26 жовтня 2006 року та № 012/05-15/566/2 від 27 квітня 2007 року (а. с. 13-20, 13-29) між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який у подальшому став іменуватися як ВАТ «ОСОБА_2 Аваль», а потім ПАТ «ОСОБА_2 Аваль» (а. с. 61) та 11ТІ «Водолій Автотранс» сторони в даній справі 25 травня 2007 року уклали договір іастави, за яким ОСОБА_1ї. передав банку належний йому автомобіль ГАЗ 3110, державний номер НОМЕР_1, оціночною вартістю 35000 грн. (а. с. 39-40).

Факт невиконання ПП «Водолій Авотранс» своїх зобов'язань за кредитними договорами ОСОБА_1 визнав і згоден був сплатити позивачеві 28000 грн.

7000 грн., як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив позивачеві у добровільному порядку після пред'явлення позову.

За таких умов суд обгрунтовано стягнув з ОСОБА_1 саме 350 грн. на омпенсацію позивачеві витрат з оплати судового збору, які він вніс відповідно до наданої квитанції (а. с. 1).

В цій частині рішення суду відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України, а також заявленій ціні позову в 35000 грн. та ставкам держмита, встановленим п. п. «а» п. 1 ст. З Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача,

З урахуванням наведеного підстав для зміни суми, стягнутої з відповідача на компенсацію позивачеві витрат зі сплати судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст, 88, 89, 303, 304, 308, 315 ЦПК України, колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 вересня 2010 року в частині стягнення з відповідача 350 грн. на компенсацію позивачеві витрат по оплаті судового збору в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до компетентного суду протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -