Балтський районний суд Одеської області
21 вересня 2010 року Балтський районний суд Одеської області у складі:
Головуючого - судді БОДАШКО Л.І.
при секретарі - ТИХОНОВІЙ Н.І.
Представник позивача ОСОБА_2 просить вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.
Відповідач позов не визнала і повідомила, що ОСОБА_1 враховувалася заробітна плата, яку він отримував своєчасно і ніяких претензій до підприємства не мав. З грудня 2003 року до травня 2004року ОСОБА_1 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати. На початку травня 2004 року на підприємстві виникла необхідність в тому, щоб ОСОБА_1 вийшов на роботу, пропрацював декілька днів, після чого на роботу не виходив, і неодноразові прохання вийти на роботу чи дати пояснення про причини не виходу на роботу, він не відреагував, після чого, наказом : 24.05.2004 року був звільнений з роботи за прогул без поважних причин. Після цього, в письмовій формі, він був проінформований про це, йому було запропоновано прийти на підприємство та забрати трудову книжку, але і після цього, тобто до червня 2007 року він на підприємстві не появлявся і ніяких претензій до них не заявляв, а тільки в 2007 року підприємство отримало виклик до суду за позовом ОСОБА_1, тому вона просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.
Представник відповідача - адвокат ОСОБА_4 також просить відмовити позивачу в задоволенні його вимог, оскільки пройшли всі «и позовної давності.
Заслухавши вимоги позивача, заперечення відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає за доцільне в задоволенні ОСОБА_1 відмовити у звязку з наступним.
Наказ № 2 про звільнення ОСОБА_1 був винесений ще 2004 року. Про звільнення ОСОБА_1 був повідомлений м № 2 від 24.05.2004 року, який вручений поштою 25.05.2004
Як вбачається з журналу отримання трудових книжок, ОСОБА_1 трудову книжку отримав 15.06.2007 року, свою підпис про надання в судовому засіданні підтвердив, а згідно позовної заяви, ОСОБА_5 направив до суду про визнання недійсним казаного наказу, вона надійшла 29.02.2008 року і в ній позивач і що дізнався про звільнення в судовому засіданні за його зовом, який був призначений до попереднього розгляду, тобто Л .08.2007 року . Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Ці строки порушені і позивачем не представлено доказів поважності причин, за яких ці строки порушені.
Суд також констатує, що за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутися до суду в тримісячний строк з дня, голи працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. ОСОБА_1, починаючи з 2000 по 2004 роки, отримував своєчасно заробітну плату, про розмір якої при отриманні шав і мав можливість, при незгоді з її розміром, звернутися до суду у встановлений законом термін, чого не зробив своєчасно і суду не представив ніяких доказів, які б суд міг визнати поважними і поновити цей строк.
При таких обставинах суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у звязку з пропуском ним строків позовної давності.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9,21,95,96,97, 1 1.113,115, 232,233, 237-1, 238 КЗпП України, ст.209 ЦПК України, Постанови Пленуму В С України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Балтський районний суд Одеської області в десятиденний строк і дня проголошення рішення.