Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2010 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Долі В.А.

при секретарі Добридник І.С.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2,

третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до редакції газети «Рівненський репортер», про захист честі, гідності та ділової репутації, щоб зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію, та про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

По суті позову позивач суду пояснив, що 09 грудня 2009 року в статті «Хочете війни? Будете мати!» газети «Рівненський репортер», яка опублікована у № 49(179) на сторінці 4, була розповсюджена неправдива інформація, що порочить його честь та гідність, а саме, що наприкінці листопада завідуюча відділенням поштового зв'язку в селищі Степань Любов ОСОБА_4 написала заяву на звільнення. Зі слів жінки, до цього її змусило керівництво, яке вирішило, що легше позбутися працівника, ніж постійно реагувати на необґрунтовані скарги на його роботу. Поштарка переконана, що причиною всіх її негараздів на роботі є наклепи, які на неї звів земляк ОСОБА_1. У 2008 році ОСОБА_1 почав писати скарги про те, що вона алкоголічка, що споює працівників пошти і взагалі не виконує своїх обов'язків. Це все брехня і наклепи, але ними він добився того, що її примусили звільнитись. Вважає викладену інформацію неправдивою, тому що ОСОБА_4 зловживала алкоголем, не виконувала службові обов'язки, у зв'язку з чим була звільнена з роботи. Скарги, написані ним, були обґрунтовані.

ОСОБА_4 цього вказує, що порочить його честь і гідність інформація, викладена в газеті, а саме, що він ніби писав скарги на ОСОБА_5, яка була Степанським селищним головою, тому що вона не взяла його радником. ОСОБА_4 цього в статті вказано, що в кабінеті голови Степанської селищної ради він гримав кулаком по столу і сказав: « Хочете війни?» Будете мати», та потім почав писати по три скарги на тиждень і що ОСОБА_5 через це потрапила в лікарню. Вважає це неправдивою інформацією, тому що ОСОБА_5 перебувала в лікарні через те, щоб її не звільнили за недоліки в роботі після перевірки заступника голови Сарненської районної державної адміністрації ОСОБА_6.

Неправдивою та такою, що порочить честь і гідність, позивач вважає інформацію, викладену в статті про те, що він просив у журналістів редакції обласного тижневика «Провінційка» позичити при кожному приїзді 50 гривень на зворотній проїзд додому та писав листи з вимогами звільнити з роботи журналістів за те, що одна з них палить, а в іншої коротка спідниця, та заявляв, що звернеться до Прем'єр - міністра ОСОБА_7, щоб вона навела лад у редакції. Інформація неправдива, тому що грошей у журналістів не позичав, погроз не висловлював, лише повідомив про неввічливу поведінку журналістки ОСОБА_8.

Інформація, викладена в статті, є недостовірною, оскільки відсутні будь-які докази, що підтверджують її, а тому вона порочить честь, гідність та його ділову репутацію. Поширення такої негативної інформації, спричинило йому душевні страждання, в нього погіршилися стосунки з колегами та знайомими. Просить суд визнати інформацію, що була поширена в статті «Хочете війни? Будете мати?», опубліковану в газеті «Рівненський репортер» № 49(179) такою, що не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та його ділову репутацію; зобов'язати редакцію газети «Рівненський репортер» спростувати поширену нею неправдиву інформацію шляхом поміщення на тій самій сторінці тим самим шрифтом інформацію з вибаченням, та стягнути з відповідача на його користь 5000 грн. моральної шкоди та 75 грн. судових витрат.

Представник відповідача вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими такими, що задоволенню не підлягають, тому що викладена в газеті інформація достовірна, що підтверджено показаннями свідків та письмовими доказами.

Треті особи, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, вважають позовні вимоги позивача необґрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають.

, Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню . І/ У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно поширювати інформацію письмово. Здійснення цих прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

Пунктом І статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року та у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, гарантується кожному право на свободу вираження поглядів. Згідно пункту 2 здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві... для захисту репутації чи прав інших осіб...

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Спосіб захис порушеного права особи внаслідок поширення недостовірної інформації, визначений ст. 277 ЦК України.

Відповідно до частини 3 статті 277 ЦК України вважається , що негативна інформація поширена п особу, є недостовірною. Цією ж статтею передбачено право особи, особисті немайнові права якої поруше внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, вимагати спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.09р.- згідно положеннями статті 277 ЦК України, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірної покладається на відповідача.

09 грудня 2009 року в статті «Хочете війни? Будете мати!» газети «Рівненський репортер», у І 49(179) на сторінці 4 була розповсюджена інформація про те, що наприкінці листопада завідую1-відділенням поштового зв'язку у селищі Степань Любов ОСОБА_4 написала заяву на звільнення. Зі слів жінкі до цього її змусило керівництво, яке вирішило, що легше позбутися працівника, ніж постійно реагувати н необгрунтовані скарги на його роботу. Поштарка переконана, що причиною всіх її негараздів на роботі наклепи, які на неї звів земляк ОСОБА_1. У 2008 році ОСОБА_1 почав писати скарги пр те, що вона «алкоголічка», що споює працівників пошти і взагалі не виконує своїх обов'язків. Це все брехня наклепи, але ними він добився того, що її примусили звільнитись.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються прі розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно мотивувальної частини рішення Сарненського районного суду по справі № 2-406-10 від ^ березня 2010 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності ділової репутації спростування поширеної інформації та відшкодування моральної шкоди, яке ухвалою апеляційного суд/ Рівненської області 20 серпня 2010 року залишено без змін, визнано доведеними обставини( ас. 52-54 ):

- як зазначено в рішенні - ОСОБА_4 доведено, що внаслідок поширення ОСОБА_1 недостовірної інформації щодо ОСОБА_4Г, змінилось ставлення керівництва та колег поштового відділення, де вона працювала 35 років, ОСОБА_4 була змушена звільнитись з роботи, пішовши на зустріч проханню керівництва, оскільки постійні перевірки скарг ОСОБА_9 відносно неї, дестабілізували роботу підприємства, вносили напруження в роботу колективу. Публічно обзиваючи її «алкоголічною», ОСОБА_1 принижував її честь та гідність.

Судом встановлено, що 27 листопада 2009 року ОСОБА_4 звільнена з посади начальника відділення зв'язку смт. Степань відповідно до статті 38 КЗпП України, що вбачається з трудової книжки позивачки.

Показаннями свідків також встановлено, що ОСОБА_4 не є особою, яка зловживає спиртними напоями, або яка неналежно виконувала посадові обов'язки.

Факт перебування ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні в Степанській районній лікарні №2 з ЗО листопада 2009 року по 14 грудня 2009 року в зв'язку з загостренням гіпертонічної хвороби вбачається з епікризу № 851, що в сукупності з датою звільнення з роботи свідчить про те, що погіршення її здоров'я було пов'язане з необхідністю звільнитись через поширення щодо неї інформації ОСОБА_1.

Факт написання ОСОБА_1 скарг, в яких він називає ОСОБА_4Г.»алкоголічкою» та звинувачує в протиправних щодо нього діяїх підтверджується копіями звернень на ім'я начальника Сарненського поштового відділення та Уповноваженої ВР України з прав людини.

Ці обставини підтвердила ОСОБА_4, яка судом була допитана за правилами свідка.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, що викладена інформація щодо ОСОБА_4 в газеті достовірна, тому позовні вимоги позивача, в цій частині, суд визнає необгрунтованими, такими, що задоволенню не підлягають.

Задоволенню не підлягають позовні вимоги позивача в частині спростування інформації: про те, що позивач просив у журналістів редакції обласного тижневика «Провінційка» поз'ичити, при кожному приїзді 50 гривень на зворотній проїзд додому та писав листи з вимогами звільнити з роботи журналістів за те, що одна з них палить, а в іншої коротка спідниця, та заявляв, що звернеться до Прем'єр - міністра ОСОБА_7, щоб вона навела лад у редакції.

В колонці № 3 цієї статті вказано : «Дещо дивним було його прохання ( ОСОБА_1К.) позичити 50 гривень на зворотній проїзд додому». Цю обставину підтвердила допитана в порядку, встановленому статтею 63ЦПК України ОСОБА_10. Достовірність решти інформації підтвердила свідок ОСОБА_10, та підтверджено письмовим доказом, стаття 64 ЦПК України, листом шеф - редактора газети «Провінційка» ОСОБА_11 ( а.с. 63), з яких слідує, що позивач вимогав звільнити з роботи журналістів за те, що одна з них палить, а в іншої коротка спідниця, погрожував навести лад у редакції.

Зібраними доказами підтверджено достовірність викладеної інформації, та враховуючи, що позивач в позовній заяві та під час судового слідства не надав доказів, що йому завдано шкоду і потребує захисту честь, гідність чи ділова його репутація, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Позивач вказував, що порочить його честь і гідність інформація, викладена в газеті, а саме, що він ніби писав скарги на ОСОБА_5, яка була Степанським селищним головою, тому що вона не взяла його радником. ОСОБА_4 цього в статті вказано, що в кабінеті голови Степанської селищної ради він гримав кулаком по столу і сказав: « Хочете війни?» Будете мати» та потім почав писати по три скарги на тиждень, і що ОСОБА_5 через це попала в лікарню. Вважає це неправдивою інформацією, тому що ОСОБА_5 перебувала в лікарні через те, щоб її не звільнили за недоліки в роботі після перевірки заступника голови Сарненської районної державної адміністрації ОСОБА_6.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сипи, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

В рішенні Сарненського районного суду від 9 липня 2009 року № 2-297-09 по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, яке набрало сили закону, тому що сторонами не оскаржувалось ( ас. 56- 57), встановлено факт, а саме: «Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 складені та скеровані за належністю письмові звернення та скарги щодо Степанського селищною голови ОСОБА_5 на ім'я голови Сарненського РДА, голови Рівненської ОДА, Міністра внутрішніх справ України, Президента України, зокрема, від 28 лютого 2008 року, 26 травня 2008 року, 18 червня 2008 року, 1 серпня 2008 року, 1 грудня 2008 року, із висловлюваннями, зокрема, такого змісту : "ОСОБА_5 прийшла до корита, а не до праці"; "злигалась з крадієм лісу Радьком", "робить усе для свого збагачення"; "батько ОСОБА_5 душитель українського руху за незалежність", "спалював убитих героїв України", "на брехні на посаду Степанського голови прийшла ОСОБА_5", "окружила себе п'яницями, злодіями, проститутками". З цього суд робить висновок, що інформація стосовно того, що позивач направляв чисельні скарги стосовно ОСОБА_5; відповідає дійсності. Виходячи із змісту скарг, та враховуючи показання ОСОБА_12, які остання дала під час допиту за правилами свідка, про те, що саме, скарги позивача викликали гіпертонічну хворобу, тому вона знаходилась на лікуванні в Степанській лікарні ( а.с. 62), суд вважає, що інформація про знаходження ОСОБА_5 в лікувальному закладі, зокрема і через скарги позивача, відповідає дійсності. Інформація, викладена в газеті , що ОСОБА_5 не взяла ОСОБА_1 радником, та те, що в кабінеті голови Степанської селищної ради, де була ОСОБА_5, ОСОБА_13 гримав кулаком по столу і сказав: « Хочете війни?» Будете мати» підтверджується показаннями ОСОБА_5, які остання дала в порядку, встановленому статтею 63ЦПК України і є доказом по справі. ОСОБА_4 цього, позивач в позовній заяві та під час судового слідства вказував, що вище викладене інформація не відповідає дійсності, однак не навів доказів, що йому завдано шкоду і потребує захисту його честь, гідність чи ділова репутація. Адже, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

На підставі викладеного та керуючись статтями 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до редакції газети «Рівненський репортер», про захист честі, гідності та ділової репутації, щоб зобов'язати відповідача спростувати поширену інформацію, та про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданнЦрід час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скарсіщротягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Доля В.А.