Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 2- 186/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЯМ УКРАЇНИ

12 березня 2010 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючої судді Ніколаєвої І.К.

при секретарі Карпенко С.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1А

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні с. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля»

про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом.

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_3 до ВАТ «Павлоградвугілля» з позовною заявою про відшкодування моральної, завданої каліцтвом.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 7 серпня 1995 року він працює на шахті «Степова», виробничий структурний підрозділ ВАТ «Павлоградвугілля». У 2006 році його перевели на посаду виконуючого обовязки помічника начальника дільниці гірнично капітальних робіт.

18 грудня 2006 року у другу робочу зміну, близько 14 години 30 хвилин разом з робітниками він переміщався до місця виконання робіт в шахті. В той час, коли він знаходився в пасажирській вагонетці на посадочному майданчику горизонту 300 м, в неї врізався електровоз АМ-8Д. Це зіткнення спричинило різке переміщення пасажирської вагонетки, через що ОСОБА_3 вдарився лівою стороною голови об її металеву стійку і на певний час втратив свідомість. Після того як він прийшовши до тями, він повідомив про нещасний випадок гірничого диспетчера та начальника дільниці гірничо-капітальних робіт.

Після виїзду на поверхню, приблизно о 18 годині 55 хвилин, він звернувся до медичного пункту шахти, його оглянула медсестра. В той же день він був госпіталізований до хірургічного відділення Першотравенської міської лікарні, де йому поставили діагноз: забиття м'яких тканин обличчя, забійна рана скулової області зліва. З цим діагнозом він знаходився на стаціонарному лікуванні у Першотравенській міській лікарні з 18 грудня 2006 року по 22 грудня 2006 року . У зв'язку з тим, що стан його здоров'я не покращувався, 22 грудня 2006 року він звернувся за консультацією до Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. І. І. Мечникова. Там йому поставили діагноз: відкрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку; після чого госпіталізували до нейротравматологічного відділення. Там він знаходився на лікуванні з 22 грудня 2006 року по 28 грудня 2006 року.

Відповідно до п.10 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року, роботодавець, одержавши повідомлення про нещасний випадок, зобов'язаний негайно утворити наказом комісію з розслідування нещасного випадку у складі не менше ніж три особи та організувати розслідування. Однак, керівництво виробничого структурного підрозділу «Шахта» Степова» Відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» відмовилось створювати таку комісія та організовувати розслідування.

ОСОБА_3 був вимушений звернутись до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з вимогою зобов'язати роботодавця скласти акт про нещасний випадок. Своїм рішенням від 12 вересня 2007 року суд задовольнив його позовні вимоги в повному обсязі, зобов'язавши відповідача скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1, що стався з ОСОБА_3 18 грудня 2006 року під час виконання трудових обов'язків.

26 жовтня 2007 року, після проведення розслідування комісія склала відповідний акт. В цьому акті зазначено, що нещасний випадок, внаслідок якого отримав травму ОСОБА_3, пов'язаний з виробництвом. Комісія, також, зазначила, що причиною нещасного випадку стало порушення вимог безпеки при експлуатації транспортних засобів, а саме порушення машиністом електровозу ОСОБА_4 вимог п. 1.11 «Технологического паспорта механизированной перевозки людей по горним виробіткам гор. 300 ( копія відповідного акту додається ). Позивач вказує, що через вказані обставини, з вини працівника шахти «Степова» Відкритого акціонерного товариства Павлоградвугілля» з ним стався нещасний випадок в наслідок якого він отримав виробничу травму. Згідно довідок_огляду_МСЕК № 029158 та_№_652301 від 14 січня_2009 року. Йому було встановлено __55% втрати працездатності та третя група інвалідності.

Через нещасний випадок, що стався 18 грудня 2006 року позивачеві завдано значної моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, пов'язаних з ушкодженням здоров'я, в порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, втраті можливості повністю реалізувати свої здібності, потребою постійно приймати лікарські препарати. Він постійно змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що також приносить душевні страждання. Поганий сон, страх за своє майбутнє стали невід'ємною частиною мого існування. Позивач позбавлений можливості займатися спортом своє улюбленішою справою.

Позивач вказав, що після нещасного випадку 18 грудня 2006 року, керівництво Відкритого акціонерного товариства ВАТ «Павлоградвугілля» замість з'ясування причин цього інциденту та вживання заходів щодо їх усунення, намагалось приховати факт нещасного випадку через що він відчував сильні моральні страждання від того, що усвідомлював роботодавець зрадив його. Через нещасний випадок він став інвалідом . Позивач керуючись ст.ст. 1167,1172, 1187 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про обєкти підвищеної небезпеки, ст.ст. 110- 136 ЦПК України позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування маральної шкоди 120000 гривень

В судове засідання представник позивача та сам позивач позов підтримали. Позивач пояснів, моральну шкоду, спричинену не видачею акту про нещасний випадок що стався 18.12.2006 року йому ніхто не відшкодував. Кримінальна справа була порушена відносно заступника директора шахти «Степова» ОСОБА_5 за невидачу акту про нещасний випадок, який стався з ним і дійсно він під час розгляду кримінальної справи заявив, що до Лєбедєва не має претензій тим самим його позов був залишений без розгляду, але ОСОБА_6 відшкодував йому тільки 2000 гривень, які він витратив на послуги адвоката. Моральну шкоду йому ніхто не відшкодував. Представник позивача посилаючись на ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України наполягає на тому, що моральну шкоду ОСОБА_3 повинен відшкодувати відповідач як юридична особа тому, що ОСОБА_6 був визнаний винним по кримінальній справі а він є працівником шахти «Степова» і завдав шкоду ОСОБА_3 під час виконання своїх службових обовязків . За втрату 55% працездатності ОСОБА_3 також шкода не відшкодована, просить задовольнити позов в розмірі 120000 гривень.

Представник відповідача надав суду письмове заперечення та в судовому засіданні позов не визнав повністю просить відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що моральну шкоду за не видачу акту про нещасний випадок позивачеві відшкодував заступник директора шахти «Степова» ОСОБА_5 під час розгляду кримінальної справи. Надала копію постанови суду про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 .

Вислухавши позивача та його представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач з відповідачами по справі ВАТ «Павлоградвугілля» знаходився у трудових стосунках з 07 серпня 1995 року по даний час, що підтверджується записом у трудовій книжки.

В матеріалах справи є рішення суду від 12.09.2007 року на підставі якого позов ОСОБА_7М. до ВАТ «Павлоградвугілля» шахти «Степова» про зобовязання роботодавця скласти акт про нещасний випадок на виробництві, який з ним стався 18.12.2006 року, був задоволений повністю . Вказаним рішенням повністю доведено, що право позивача з боку відповідача було порушено , дії відповідача визнані неправомірними судовим рішенням. Також по даному факту, а саме не видачі ОСОБА_4 Н-1 ОСОБА_3 була порушена кримінальна справа і до відповідальності притягнутий заступник директора шахти «Степова» по питанням охорони праці і техніки безпеки ОСОБА_5, який був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію».

Пункт 3 ст. 61 ЦПК України вказує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Сам представник відповідача не заперечує, що ОСОБА_4 про нещасний випадок позивачеві був виданий тільки 26.10.2007 року за рішенням суду, але при цьому наполягає, що моральна шкода з цього випадку відшкодована позивачеві особою притягнутою до кримінальної відповідальності. Як доказ свого ствердження представник надає Постанову суду по кримінальній справі про притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 364 та ч.1 ст. 366 КК України ОСОБА_5 . Позивач даний факт заперечує і пояснює, що дійсно до ОСОБА_6, як до фізичної особи, він не мав претензій через те, що він відшкодував витрати за адвокатські послуги в сумі 2000 гривень при цьому, але він має претензії до підприємства свого роботодавця, який підставив під сумнів отримання ним виробничої травми і тим самим змусив звертатися до суду та переносити при цьому моральні страждання. Представник позивача наголошує на тому, що неправомірні дії роботодавця виразились не тільки у діях заступника директора ОСОБА_5 а неправомірно діяла ціла комісія по розслідуванню нещасного випадку.

Вивчивши дані обставини вислухавши доводи сторін суд вважає, що, на підставі наданих сторонами доказів, факт спричинення позивачеві моральної шкоди з боку відповідача через відмову видачі ОСОБА_4 Н-1 повністю доведений.

Ствердження представника відповідача про те, що позивачеві начебто відшкодована моральна шкода суд розцінює я припущення і тому не бере їх як доказ .

Ствердження представника позивача про те, що моральну шкоду повинно сплатити підприємство роботодавець суд приймає як законні та обґрунтовані тому, що дійсно в рішенні суду від 12.09.2007 року суд, задовольняючи позов ОСОБА_3 зобовязував виробничий структурний підрозділ шахти «Степова» ВАТ «Павлоградвугілля» скласти ОСОБА_4 про нещасний випадок що стався з ОСОБА_3

Отже, факт неправомірності дій відповідача та порушення прав позивача повністю доведений.

Стаття 16 Закону України „Про обєкти підвищеної небезпеки" передбачає, що шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Відповідно до п. 40 Переліку робіт підвищеної небезпеки, що є додатком Л« 1 до Порядку видачі дозволів Державним комітетом з нагляду за охороною праці та його територіальними органами, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 15 жовтня 2003 року за № 1631, підземні та відкриті гірничі роботи є роботами підвищеної небезпеки.

Крім того судом встановлено, що, згідно довідок_огляду_МСЕК № 029158 та_№_652301 від 14 січня_2009 року ОСОБА_3 було встановлено__55% втрати працездатності та третя група інвалідності через нещасний випадок, що стався 18 грудня 2006 року.

26.10.2007 року були складені акти розслідування нещасного випадку, що стався 18 грудня 2006 року у 14 години 30 хвилин та акт № 29 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом.

У актах вказано, що причиною нещасного випадку стало порушення вимог безпеки під час експлуатації транспортних засобів. У висновку комісії вказано, що машиніст ОСОБА_4 порушив п.1.11 «Технологичного паспорту механізованого перевезення людей по гірничим виробіткам гор. 300».

Відповідно до ч. 1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Постільки винна особа визначена у ОСОБА_4 і ця особа ОСОБА_4 працює на підприємстві відповідача то обовязок по відшкодуванню спричиненої моральної шкоди лягає саме на відповідача - відкрите акціонерне товариство «Павлоградвугілля».

Тому суд дійшов до висновку, що вина відповідача в тому, що позивач втратив 55 % професійної працездатності повністю встановлена та доведена.

При встановленні наявності моральної шкоди, через втрату працездатності, суд враховує, те що позивач через професійну травму знаходився на лікуванні:

З 22.12.2006 по 28.12.2006 року знаходився на лікуванні у нейротравматологичному відділенні лікарні ім.. Мечнікова у м. Дніпропетроську;

З 03.11.2008 по 16.11.2008 року у неврологическому відділенні лікарні ім.. Мечнікова у м. Дніпропетроську;

Дані обставини підтверджуються епікризами вказаних медичних закладів .

Отже суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача, у звязку з отриманим професійним захворюванням при виконанні трудових обовязків і у звязку з встановленою йому 55% стійкої втрати працездатності , втрата можливості працювати за станом здоровя на попередній роботі і утримувати родину, не підлягає сумніву. Вищевказані обставини свідчать про спричиненні позивачеві моральних страждань та душевних хвилювань через те, що вказані обставини привели до порушення нормальних життєвих звязків позивача, потребують від нього додаткових зусиль для влаштування подальшого життя.

Позивач перебуває на обліку у виконавчої дирекції фонду соціального страхування в м. Першотравенську і компенсацію по відшкодуванню моральної шкоди, через втрату працездатності, він не отримував, що підтверджується довідкою начальника відділення ВДФССНВУ м. Першотравенська.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 1167 ЦК України, яка вказує, що моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Суд вважає, що , право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Також суд враховує, що відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.. «є» п.1 ч.1 ст. 21, ч.3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 Х1У «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» .

Судом встановлено, що на час виникнення в ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди - 14.01.2009 - зазначені положення ст..ст. 21,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання , які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування не діяли, то відповідно до ст.. 237 1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємство відповідача з вини якого позивачеві заподіяно моральну шкоду.

Доводи не визнання відповідачами позову суперечать Конституції України та порушують право позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди, яке йому надано ст.. 12 Закону України «Про охорону праці» , статтею 22 Конституції України вказує, що конституційне право і свободи гарантуються не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди суд виходить з засад розумності та справедливості і вважає, що розмір відшкодування завищений і тому суд, враховує характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача отриманих позивачем через нещасний випадок на виробництві, втрати професійної працездатності, постійне лікування встановлення 3 групи інвалідності , втрату його загальної трудової та соціальної реабілітації, що привело к тяжким змінам його життя. А також суд враховує і те, що позивач переніс моральні страждання через не визнання відповідачем факту нещасного випадку що стався з ним на виробництві і вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідачі на користь ОСОБА_3 17000 гривень.

При цьому суд враховує, що максимальний розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умовах відсутності стійкої втрати працездатності на день прийняття рішення судом і керується п.9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про стягнення моральної /немайнової/ шкоди» у випадках, коли межа відшкодування моральної шкоди визначається у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати або неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, що діють на час розгляду справи .

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 212-214 ЦПК України, ст.. 11,12 Закону України «Про охорону праці» , ст.. 23, 1167 ЦК України, ст.. 22 Конституції України, Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік / ст.16 Закону України „Про обєкти підвищеної небезпеки" суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ВАТ «Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом , задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 /сімнадцять тисяч/ гривень.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Павлоградвугілля» на користь держави судові витрати в сумі 8,50 гривень та 15 гривень витрат понесених на інформаційне технічне забезпечення суду під час розгляду справи.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя