Справа № 2-1485/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2010 року Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Соколової К.А.,

за участю секретаря Щербак Л.Ч.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Балаклія Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області про відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю, -

встановив:

05.05.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, в якій просив вжити невідкладних заходів щодо усунення загрози його життю і здоровю, яке створює відповідач не виплатою належних йому пенсій, як інваліду ЧАЕС та війни, в розмірі передбаченому Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року; стягнути з відповідача кошти, що складають різницю між фактично нарахованими і сплаченими йому сумами пенсії, і сумами пенсії, які повинен був сплачувати відповідач йому, як інваліду ЧАЄС та війни, відповідно до законів України за період з 01.03.2001 року по 06.08.2009 року, як інваліду ЧАЕС та війни III групи: державної пенсії, з урахуванням підвищення як інваліду війни - 8 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду здоровю - 50 % мінімальної пенсії за віком, за період з 06.08.2009 року по день розгляду справи в суді в розмірі: державної пенсії, з урахуванням підвищення як інваліду війни - 11,5 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії за шкоду здоровю - 75 % мінімальної пенсії за віком,періоди виходячи із розміру мінімальної пенсії за віком, яка дорівнює з 01.03.2001 року по 01.01.2004 року прожитковому мінімуму, встановленому відповідно до Закону України № 966-ХІУ «Про прожитковий мінімум», а з 01.01.2004 року по 08.06.2010 року розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», діючого на момент нарахування пенсії, з нарахуванням компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати відповідно до норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат», ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статті 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, починаючи з 01.03.2001 року по день виплати коштів відповідачем; заборонити УПФ сплачувати на майбутнє належні ОСОБА_1, як інваліду ЧАЕС та війни, пенсії в розмірі меншому ніж це встановлено Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що він прийняв участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, в результаті чого отримав критичну дозу іонізуючого випромінювання, що привело до каліцтва і інвалідності. З 06.06.1996 року

Україна визнала свою вину в повному обсязі в нехтуванні при ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи мер безпеки - ліквідаторам не було надано ні безпечних умов праці, ні безпечних для здоровя умов відпочинку, тому, в відповідності з нормами міжнародного права, які співпадають з нормами ч. 1 ст.. 1202 ЦК України, згідно яких «Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами», держава в якості відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, взяла на себе зобовязання виплачувати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії спеціальні пенсії. Так для інвалідів ЧАЕС III групи держава встановила основну пенсію в розмірі не меншому ніж 6 мінімальних пенсій за віком в місяць, а додаткову пенсію за шкоду здоровю - в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком в місяць, а для інвалідів ЧАЕС II групи держава встановила основну пенсію в розмірі не меншому ніж 8 мінімальних пенсій за віком в місяць, а додаткову пенсію за шкоду здоровю - в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком в місяць.

Також позивач зазначив, що його в зону Чорнобильської катастрофи мобілізували як військовозобовязаного, тому він має статус інваліда війни і на нього розповсюджується дія статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - тобто держава взяла на себе зобовязання додатково підвищити належну йому пенсію, як інваліду війни III групи, ще на 200 процентів мінімальної пенсії за віком в місяць (для II групи інвалідності на 350 % відповідно). Таким чином загальний розмір належних йому пенсій не повинен бути меншим ніж 8,5 розмірів мінімальних пенсій за віком для інвалідності III групи (12,25 для II групи інвалідності ЧАЕС та війни, відповідно).

Держава поклала на відповідача обовязок проводити нарахування і виплату цих пенсій позивачу в повному обсязі, але відповідач протиправно порушив покладений на нього державою обовязок відшкодовувати шкоду, завдану каліцтвом, розмір якої гарантований державою спеціальними Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», основними пенсійними законами України «Про пенсійне забезпечення» і «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і цим створив реальну загрозу для життя і здоровя.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просить надати йому невідкладний судовий захист, так як існує реальна загроза його життю, яку створює відповідач не виплатою мені в повному обсязі пенсій, як інваліду внаслідок ЧАЕС та каліцтва, яке він дістав при виконанні обовязків військової служби.

ОСОБА_1 стверджує, що спору про можливість не виконання взятих державою Україною на себе зобовязань про відшкодування в повному обсязі шкоди громадянам які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, внаслідок не забезпечення цим громадянам державою безпечних умов праці і відпочинку під час ліквідації наслідків катастрофи, не існує - держава Україна визнала свою вину в повному обсязі, що зафіксовано в ст., ст. 1 і 13 Закону, тому в червні 1996 року у відповідача по справі, зявився обовязок нараховувати і сплачувати належні йому основну і додаткову пенсії, які він отримує як громадин, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалід ЧАЄС III групи (з 18.06.2007 року інвалід II групи), в розмірах передбачених статтями 50 і 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від

28.02.1991року (надалі ОСОБА_2) в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 230/96-ВР від 06.06.96 року.

Цим Законом на відповідача покладений обовязок нараховувати і виплачувати належні йому пенсії як інваліду ЧАЄС III групи в розмірі не меншому ніж: державної пенсії - 6 мінімальних пенсій за віком; додаткової пенсії - 50 процентів мінімальної пенсії за віком (для II групи інвалідності - 8 і 75 % відповідно).

Згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану

економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості. Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у звязку із збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Таким чином, відповідно до Закону, розмір мінімальної пенсії інваліда ЧАЄС з червня 1996 року збільшувався в декілька разів і мав дорівнюватися: для інвалідів ЧАЄС III групи - 442 грн. 65 коп.; для інвалідів ЧАЄС II групи - 596 грн. 88 коп.; для інвалідів ЧАЄС І групи - 749 грн. 10 коп., з наступним перерахунком в разі збільшення величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Обовязок щодо призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати покладено на відповідача ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Але відповідач протиправно проігнорував вимоги Закону і покладений на нього обовязок і нараховував та сплачував належні йому пенсії в значно меншому розмірі, використовуючи для їх нарахування замість норм Закону постанови Кабінету Міністрів України.

Така бездіяльність є протиправною, оскільки цим порушено його конституційні права, визначені: статтею 56 Конституції України на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, по створенню безпечних умов праці і проживання під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи - відповідальність за що взяла на себе держава в повному обсязі, що знайшло свій прояв в статтях 1 і 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року; частиною першою статті 46 Конституції України, на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі часткової втрати працездатності в порядку і розмірах передбачених законом.

В 1991 році Верховна ОСОБА_3 України прийняла спеціальний ОСОБА_2 України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року. Прийняття цього Закону було обумовлено значною кількостю населення України, яка приймала участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, яка станом на 1991 рік постраждала від дії іонізуючого випромінювання.

Відповідно до ст. 13 Закону в редакції 1991 року, держава зобовязана відшкодувати шкоду, завдану громадянам за пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 49 Закону пенсії особам, віднесенем до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам, захворювання яких повязане з наслідками Чорнобильської катастрофи, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 54 Закону пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986 - 1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які у 1986 році безпосередньо на станції брали участь у роботах, повязаних з усуненням самої аварії, не може бути нижчою: по І групі інвалідності - семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - пяти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат.

Закон в редакціях до 1996 року не мав імперативності і посилань на Конституцію України, його положення допускали вільне тлумачення багатьох його статей, і в звязку з законодавчо визнаним розміром мінімальної заробітної плати в 17 грн., він не надавав передбаченого Конституцією України соціального захисту інвалідам ЧАЕС.

28 червня 1996 року, на пятій сесії Верховної ОСОБА_3 України, прийнята Конституція України. В статті 3 людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнані найвищою соціальною цінністю. Встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також держава взяла на себе відповідальність перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини визнано головним обовязком держави.

В статті 8 Конституції України визначила принцип дії в Україні верховенства права, згідно якого діяльність державних органів, посадових осіб і громадян (в тій частині, в якій право стосується життя приватної особи) підпорядковується закону.

Стаття 19 Конституції України передбачає органам державної влади та їх посадовим особам діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України.

Крім того стаття 22 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, забороняє при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, а стаття 60 Конституції України забороняє виконувати явно злочинні розпорядження чи накази і передбачає за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу юридичну відповідальність. З урахуванням імперативу статті 3 Конституції України, скасування чи обмеження конституційних прав і свобод, які забеспечують життєві потреби людини, є злочинною по самій своїй суті.

На підставі всіх цих норм прямої дії, Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», № 230/96-ВР від 06.06.96 року, який існує в тій же редакції станом і на сьогодення, був суттєво посилений соціальний захист інвалідів ЧАЄС.

В новій редакції статей 1 і 13 Закону, законодавець не тільки прийняв зобовязання відшкодувати шкоду особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а й визнав повну відповідальність держави за не створення безпечних і нешкідливих умов праці ліквідаторів, що привело до захворювань і інвалідності. Був чітко визначений на державному рівні пріоритет життя та здоровя людей, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.

Преамбула Закону, як і сам ОСОБА_2 в цілому, стала містити посилання на Конституцію України, зокрема на статті 3, 46, 56: «ОСОБА_2 визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя ... соціального захисту потерпілого населення...

Держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її».

Також було вирішено питання про надання реального соціального захисту інвалідам ЧАЕС, для чого законодавець скасував привязку пенсій інвалідам ЧАЕС до розміру мінімальної заробітної плати, замінивши її на мінімальну пенсію за віком, одночасно збільшивши її розмір.

Згідно ст. 54 Закону, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком.

Мінімальна пенсія за віком законодавчо в 1996 році Закону визначалася відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі мінімального споживчого бюджету. В умовах кризового стану економіки та спаду виробництва мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі не нижче межі малозабезпеченості.

Мінімальний розмір пенсії за віком підвищується у звязку зі збільшенням величини вартості мінімального споживчого бюджету чи межі малозабезпеченості.

Таким чином, відповідно до Закону, розмір мінімальної пенсії інваліда ЧАЕС з

01.07.1996року збільшувався в декілька разів і мав дорівнюватися: для інвалідів ЧАЕС III групи

-442 грн. 65 коп.; для інвалідів ЧАЕС II групи - 596 грн. 88 коп.; для інвалідів ЧАЕС І групи - 749 грн. 10 коп.

В звязку з виходом економіки України із кризи, 15 липня 1996 року в Україні введено в дію ОСОБА_2 України №966-ХІУ «Про прожитковий мінімум». Згідно статті 2 цього Закону, він застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком і відповідно до прикінцевих положень він містить імператив для Кабінету Міністрів України про приведення всіх подальших його рішень в відповідність з цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 1 цього Закону, для інвалідів повинен застосовуватися прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Але управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, на яке згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» покладено обовязок щодо призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати, абзацу 1 п. 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за № 121/2001 покладено обов'язок щодо «призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій» (аналогічну вимогу про «забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій» відповідачем містить Постанова Кабінету Міністрів України № 1261 від 24 жовтня 2007 р. в абз. 5 п. З Положення про Пенсійний фонд України) порушило вимоги ст. ст. 46 і 56 Конституції України, ст. ст. 50 і 54 Закону і сплачувало пенсії в значно меншому розмірі.

Посилання відповідача на те, що він виконував вимоги постанов Кабінету Міністрів України, згідно яких незаконно занижався розмір мінімальної пенсії за віком всупереч вимогам Закону, є хибним, так як згідно статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України видає постанови і розпорядження тільки в межах своєї компетенції, яка згідно пунктів 2, 3 статті 116 Основного Закону України визначена як забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечення соціального захисту.

В рішенні ОСОБА_4 Суду України № 19-рп/2009 від 08.09.2009 року по справі № 1-27/2009 за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», який передбачав обмеження максимального розміру пенсій (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 12 мінімальними розмірами пенсії за віком, встановленими згідно з абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, ОСОБА_4 Суд України встановив, що відповідно до Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини першої статті 92).

Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, забезпечувати проведення політики, зокрема, у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116 Основного Закону України). Зазначене свідчить, що Кабінет Міністрів України не наділений повноваженнями щодо встановлення розмірів пенсій.

Таким чином ...Кабінет Міністрів України втрутився у сферу виключної компетенції законодавця всупереч положенням частини другої статті 6, частини другої статті 8, частини

другої статті 19, пункту 3 частини першої статті 85, пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України».

Але у всякому разі виконувати положення підзаконних актів всупереч нормам Закону, відповідних статей Конституції України, для органів державної влади є явно злочинним по своїй суті, так як Конституція України є нормою прямої дії, а згідно статті 60 Конституції України забороняється виконувати явно злочинні розпорядження чи накази і передбачено за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу юридичну відповідальність.

Така ж ситуація і з п. 28 розділу II Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який вносив зміни до Закону на 2008 рік, значно понижаючи розмір пенсій інвалідів ЧАЄС. ОСОБА_2 закон був визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) рішенням ОСОБА_4 Суду України від 22.05.2008 року за № 10 - рп 2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63 і 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу І п. 1-4, 6-22, 24 -100 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Згідно рішення ОСОБА_4 Суду України однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (частина друга статті 22 Конституції України) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (частина третя статті 22 Конституції України)...

Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. При цьому, ОСОБА_4 Суд України зазначив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена...

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_4 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Більше того, посилання відповідача на те, що існувала правова колізія між Законом і Законами України про державний бюджет України на відповідні роки, при цьому закони про держбюджет були прийняті пізніше, тому саме вони повинні виконуватися, є хибним, так як правова колізія, якщо вона мала місце, була між 22 статтею Конституції України і відповідними законами про держбюджет, тобто виконуватися в любому випадку мала Конституція України.

Також неможливо розповсюджувати на інвалідів війни, які отримали статус інваліда війни до 01.01.2006 року, дію Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 2939-ІУ від 05.10.2005 року, який значно зменшив розмір підвищення пенсій для інвалідів війни. ОСОБА_2 напряму заборонено статтею 22 Конституції України. Законодавець має право вносити зміни до законів України, але ці зміни не можуть звужувати обсяг прав і пільг тих, в відношенні кого ці закони діяли в попередніх редакціях. ОСОБА_2 головний принцип права.

В відношенні строку позовної давності ОСОБА_1 посилається на статтю 268 Цивільного кодексу України, згідно якої позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом. Закон зафіксував, що держава визнала себе винною в повному обсязі перед особами які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії в отриманні ними інвалідності з вини держави (ст.., ст.. 1 та 13 Закону). Обовязок щодо виплати пенсії по каліцтву ЧАЕС держава поклала на УПФ, тому він просить суд відшкодувати йому шкоду з моменту, коли відповідач протиправно порушив обовязки покладені на нього державою.

Особливе значення має також імператив статті 64 Конституції України, згідно якого права і свободи передбачені статтею 56 Конституції України не можуть бути обмежені навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Все вищенаведене дає йому право стверджувати про протиправне ігнорування відповідачем ст. ст. З, 19, 46, 56, 60 і 64 Конституції України, що привело до сплати йому пенсій, починаючи з 01.06.1996 року, в значно меншому розмірі, ніж це передбачено ст. ст. 50 і 54 Закону.

З урахуванням того факту, що законодавець визначив мінімальний розмір належних йому як інваліду ЧАЄС та війни пенсій, не виплачувати який держава не мала права навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану, враховуючи норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат», ч.

2ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статтю 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Євросуду з прав людини, суми пенсій, не отримані ним з вини відповідача, повинні бути виплачені йому за минулий час, починаючи з 01.03.2001 року, без обмеження будь-яким строком, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати відповідно до Закону.

Позивач ОСОБА_1 в заявах просив вжити всіх можливих заходів для невідкладного розгляду справи та провести судовий розгляд справи як за його відсутністю в звязку з тяжким станом здоровя, так і без його представника ОСОБА_5 в звязку з занятістю в іншому суді.

Представник відповідача начальник управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області ОСОБА_3 позов не визнала і подала письмові заперечення, в яких зазначила наступне:

З 27.08.1991 року по 28.05.1998 року ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності З групи внаслідок професійного захворювання, отриманого під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - XII від 28.02.1991 року.

З 29.05.1998 року по 05.08.2009 року ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності З групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - XII від 28.02.1991 року.

З 06.08.2009 року ОСОБА_1 призначена пенсія по інвалідності 2 групи внаслідок захворювання, отриманого при виконанні обов'язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, за нормами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - XII від

28.02.1991року.

Статтею 54 Закону передбачено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатись за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

Зазначеною статтею передбачено, що розмір пенсії для інвалідів 3 групи не може бути нижче ніж 6 мінімальних пенсій за віком, для інвалідів 2 групи не може бути нижче ніж 8 мінімальних пенсій за віком.

Частина 7 статті 54 Закону встановлює, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Також, статтею 67 цього Закону передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до змін індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Згідно статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

На підставі цієї норми Пенсійний фонд при призначенні та виплаті пенсії, в тому числі і додаткової пенсії, ОСОБА_1 застосував норми Постанови КМУ "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 р. № 836 з

01.07.1996року підвищивши пенсію по інвалідності що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи на коефіцієнт 1,108; Постановою від 25.07.2001 р. № 861 "Про підвищення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" установлено, що під час призначення і перерахунку пенсій, передбачених ч.4 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", розрахунок додаткової пенсії передбаченої цим Законом, проводиться виходячи з розміру 18 грн. 10 коп.

Пенсійний фонд при призначенні та виплаті пенсії, в тому числі і додаткової пенсії, ОСОБА_1 застосував норми Постанови КМУ «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року № 1 від 03.01.2002 року, п. а,б ч. 1 якої встановлює, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок:

г) пенсій, призначених відповідно до частини четвертої статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», б) додаткової пенсії, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», під час призначення та перерахунку пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (крім пенсій працівникам, передбаченим у частині третій статті 53 зазначеного Закону) та Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а також пенсій, передбачених частиною четвертою ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тобто, мінімальний розмір пенсії по 3 групі інвалідності до 01.09.2004 р. становив: 19,91*6, по 2 групі інвалідності - 19.91*8.

Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області не погоджується з позивачем стосовно застосування для розрахунку пенсії та додаткової пенсії згідно ст. ст. 50. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» величини мінімальної пенсії за віком встановленої законами України про Державний бюджет України на 2005, 2006, 2008 та 2009 роки, оскільки ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» закріплює норму, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Пенсія позивачу призначена згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому при нарахуванні пенсії Пенсійний фонд керувався Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» № 1, де надається вичерпний перелік Законів до яких застосовується розмір 19 гривень 91 копійка для розрахунку пенсій.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 р. № 894 мінімальний розмір пенсії з 01.09.2004 р. збільшується на 12%, тобто по 3 групі інвалідності: 19,91*6*1,12; по 2 групі інвалідності: 19,91*8*1,12.

Постановою від 27.12.2005 р. №1293 «Про збільшення розмірів пенсій деяким категоріям громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.01.2006 р. передбачено збільшення розмірів пенсій, зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році

по інвалідності - у 3,5 рази: по 3 групі інвалідності: 19,91*6*1,12*3,5; по 2 групі інвалідності: 19,91*8*1,12*3,5. Зазначеною постановою встановлено мінімальний розмір пенсії для інвалідів З групи у розмірі - 467,00 гривень, для інвалідів 2 групи у розмірі - 500,00 гривень.

Ці зміни в Законі і були враховані при обчисленні пенсії позивачу.

З 01.01.2008 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року № 107 були внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В новій редакції Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ст. 50 встановлює, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам III групи - 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам II групи - 20 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, частини 3 та 4 статті 54 замінено текстом:

У всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими, зокрема:

для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по III групі інвалідності - 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність:

для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році по II групі інвалідності - 200 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Також на підставі вищезазначеного Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» було визначено, що розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначається на момент виплати пенсії згідно із законом про Державний бюджет України і не може коригуватися іншими нормативно - правовими актами.

Тобто, починаючи з 01.01.2008 р., розміри пенсій та додаткових пенсій встановлюються з урахуванням вищевказаного Закону.

Ці зміни в Законі і були враховані при обчисленні пенсії позивачу.

Таким чином, редакція ст. 50, ч. З, 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в яких зазначається, що розмір пенсії для інвалідів 2 групи не може бути нижче ніж 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком, було змінено на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Рішенням ОСОБА_4 Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 визнано неконституційними положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України». В тому числі й нові редакції ст. ст. 50, 54 на підставі цього Рішення ОСОБА_4 Суду України визнані неконституційними.

З метою законодавчого врегулювання даного питання Кабінетом Міністрів України була прийнята 28.05.2008 року Постанова № 530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», яка набрала чинності з 22.05.2008 року. Пунктами 4 та 6 якої передбачено щомісячну додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виплачувати

інвалідам III групи у розмірі 15 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність та мінімальний розмір пенсії для інвалідів З групи у розмірі - 870,00 грн., інвалідам II групи у розмірі 20 процентів від прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність та мінімальний розмір пенсії для інвалідів 2 групи у розмірі - 965,00 грн.

Ці зміни в Законі і були враховані при обчисленні пенсії позивачу.

Відповідно до абз. 2 підпункту 2 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 р. №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» для осіб, які отримують пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 01.07.2008 р. встановлено доплату з тим, щоб їх пенсії (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсій за особливі заслуги перед Україною, сум індексації та інших доплат, встановлених законодавством) досягали таких розмірів:

для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, по 2 групі інвалідності - 1090.00 грн., по 3 групі інвалідності - 980,00 грн.

На підставі цієї Постанови №654 постанова Кабінету Міністрів України від 03.01.2002 р. №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» з 01.09.2008 р. втратила чинність.

Згідно Закону України «Про підвищення мінімального розміру пенсії» за № 979-ХІУ від

15.07.1999року абзац другий ст.1 - мінімальний розмір пенсії поширюється тільки на трудові пенсії та відповідно до ст. З цього закону, не застосовується для визначення розмірів надбавок та інших доплат.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України «Про порядок введення в дію статей 10.33.34 "Про оплату праці та встановлення мінімального розміру пенсії за віком " від 20.02.1996 р. № 49/96 ВР, Указом Президента України "Про грошову реформу в Україні" від 25.08.1996 року №762/96, та постановою "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року № 836 проведено перерахунок підвищення, передбаченого Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" виходячи з розміру 16 гривень 62 копійка , тобто по 3 групі інваліда війни 16,62*200%=33,24 , що і отримував позивач за період з 01.03.2001 року по 31.12.2005року.

Згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 р. №2939-ІУ, який набрав чинності з 01.01.2006 року частину четверту статті 13 викладено в такій редакції "інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується інвалідам 3 групи -30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від

20.12.2005р. № 3235-ІУ прожитковий мінімум з 01.01.2006 року по 3 групі інвалідності підвищення інваліду війни становив - 350,00грн.(350,00*30%=105,00), з 01.04.2006 року становив - 359,00 грн. (359,00*30%=107,70), з 01.10.2006 року становив - 366,00 грн. (366,00*30%- 109,80).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від

19.12.2006р. № 489-У прожитковий мінімум з 01.01.2007 року становив - 380,00 грн., - (380,00*30%= 114,00), з 01.06.2007 року прожитковий мінімум становив - 406,00 грн. (406,00*30%=121,80), з 01.10.2007 року становив - 411,00 грн. (411,00*30%=123,30).

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від

28.12.2007р. № 107-УІ прожитковий мінімум з 01.01.2008 року становив 470,00 грн. (470,00*30%=141,00), з 01.07.2008 року становив - 481,00 грн. (481,00*30%=144,30), з

01.07.2008року становив - 482,00 грн. (482,00*30%=144,60), з 01.10.2008 року становив - 498,00 грн. (498.00*30%=149,40).

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від

26.12.2008р. № 835-УІ прожитковий мінімум з 01.01.2009 року становив - 498,00 грн.(498,00*30%=149,40), відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати» прожитковий мінімум з 01.11.2009 року становив -

573,0грн. (573.00*30%=171,90).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від

27.04.2010р. № 2154-УІ прожитковий мінімум з 01.01.2010 року становив - 695,00 грн.

(695,00*30%=208,50), відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», прожитковий мінімум з 01.04.2010 року становив -

706,0грн. (706,00*30%=211,80), з 01.07.2010 року прожитковий мінімум становив - 709,00грн. (709,00*30%=212,70), з 01.10.2008 року становив - 723,00 грн. (723.00*30%=216,90), з

01.12.2010року становив - 734,00 грн. (734,00Нс30%=220,20).

Ці зміни і були враховані при перерахунку підвищення ОСОБА_1 з 01.03.2001 року.

Щодо вимог позивача здійснити донарахування, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від

19.10.2000року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати" вважаємо що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України від 19.10.2000 року №2050-111 "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати" та п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року № 159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати проводиться лише у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом (з 01.01.2001)

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плати (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені грошові доходи, які не мають разового характеру.

Сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати", за порушення строків виплати яких сплачується компенсація.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» від 03.01.2002 року № 1, п. е. ч. 2 встановлено, що виходячи з розміру 19 гривень 91 копійка провадиться розрахунок підвищень, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», по 2 групі інвалідності 19.91 *350%=69,69 грн. , по 1 групі інвалідності 19,91 * 400%=79,64 грн.. до внесення змін з

01.01.2006року Згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 р. №2939-ІУ, що і отримував позивач.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів трудових пенсій від 15.04.2003 року № 544 мінімальний розмір пенсії з 01.01.2004 року становив 50 грн.

0коп., абзацом п'ятим пунктом 1 зазначеної постанови встановлено, що збільшення мінімального розміру пенсій не застосовується для визначення надбавок, підвищень та інших доплат до пенсій .

Відповідно до Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2005 рік» мінімальний розмір пенсії з 01.01.2005 року становив 332 грн.00 коп.. але ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлений абзацом першим частини першої цієї статті (тобто мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу у розмірі прожиткового мінімуму) застосовується виключно для розмірів пенсій призначених згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 р. №2939-ІУ, який набрав чинності з 01.01.2006 року частину четверту статті 13 викладено в такій редакції "інвалідам війни пенсії або

щомісячне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується: інвалідам 2 групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, інвалідам 1 групи - 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність".

Згідно Закону України "Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни , гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 р. №2939-ІУ, який набрав чинності з 01.01.2006 року частину четверту статті 13 викладено в такій редакції "інвалідам війни пенсії або щомісячне грошове утримання, чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується інвалідам 2 групи - 40 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від

20.12.2005р. № 3235-ІУ прожитковий мінімум з 01.01.2006 року по 3 групі інвалідності підвищення інваліду війни становив - 350,00грн.(350,00*30%=105,00), з 01.04.2006 року становив - 359,00 грн. (359,00*30%=107,70), з 01.10.2006 року становив - 366,00 грн. (366,00*30%= 109,80).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від

19.12.2006р. № 489-У прожитковий мінімум з 01.01.2007 року становив - 380,00 грн., - (380,00*30%=114,00), з 01.04.2007 року прожитковий мінімум становив - 406,00 грн. (406,00*30%= 121,80), з 01.10.2007 року становив -411,00 грн. (411,00*30%=123,30).

Відповідно до ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» від

28.12.2007р. № 107-УІ прожитковий мінімум з 01.01.2008 року становив 470,00

грн.(470,00*30%= 141,00), з 01.04.2008 року становив - 481,00 грн.(481,00*30%=144,30), з

01.07.2008року становив - 482,00грн. (482,00*30%=144,60), 01.10.2008 року становив - 498,00грн. (498.00*30%=149,40).

Відповідно до ст.54 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від

26.12.2008р. № 835-УІ прожитковий мінімум з 01.01.2009 року становив - 498,00 грн. (498,00*30%=149,40), відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати » прожитковий мінімум з 01.11.2009 року становив - 573,00грн.(573.00*30%=171,90).

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від

27.04.2010р. №2154-VI прожитковий мінімум з 01.01.2010 року становив

695,00грн.(695,00*30%=208,50), відповідно до Закону України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», прожитковий мінімум з 01.04.2010 року становив - 706,00 грн. (706,00*30%=211,80), з 01.07.2010 року прожитковий мінімум становив - 709,00 грн. (709,00*30%=212,70), 01.10.2008 року становив - 723.00 грн. (723.00*30%=216,90), з 01.12.2010 становив - 734,00 грн. (734,00*30%=220,20).

Ці зміни і були враховані при обчисленні надбавки позивачу як інваліду війни.

Крім того, частина 1 статті 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» закріплює норму в якій встановлюється, що діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної ОСОБА_3 України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої та зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності. Також, основними повноваженнями, закріпленими у ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Кабінет Міністрів України у сфері соціальної політики забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян.

Стаття 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлює норму у відповідності до якої акти Кабінету Міністрів України обов'язкові для виконання.

Управління Пенсійного фонду в Балаклійському районі Харківської області вважає, що позивач був належним чином повідомлений про обставини, викладені в позові, так як:

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 - XII від 28.02.1991 року, ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19.12.2006 року, ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від

28.12.2007року №107, вищевказані постанови Кабінету Міністрів України та й саме Рішення ОСОБА_4 Суду України від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 були належним чином опубліковані в офіційних органах засобів масової інформації, наприклад ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-У від 19.12.2006 року був опублікований у газеті «Голос України» № 246 від 27.12.2006 р., у газеті «Урядовий кур'єр», № 243 від

23.12.2006р. та в інших офіційних виданнях України, також пункти та статті законів України про Державний бюджет України на 2007 та 2008 роки неодноразово висвітлювались у пресі та засобах масової інформації.

Тому, відповідно до вимог статті 257 ЦК України позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду.

Крім того, відповідач діяв лише в межах чинного законодавства та не мав правових підстав для нарахування та виплати пенсії в розмірах, вищих ніж встановлені діючим законодавством..

Пенсія призначена та виплачується відповідно до чинного пенсійного законодавства.

Отже, позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження своїх вимог.

Довідково згідно Постанови Балаклійського районного суду від 18 грудня 2009 року по справі № 2-а-3136/2009 та Ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2010 року по справі № 2-а-313 6/09/2001 щодо зобов'язання Управління Пенсійного Фонду України в Балаклійському районі Харківської області проведено перерахунок та виплату ОСОБА_6 за 2007 рік - з 18 червня 2008 року по 31 грудня 2007 року, за 2008, 2009 рік - з 22 травня 2008 року по 18 грудня 2009 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсії по інвалідності з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладене, Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, просить суд позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, провадження по даній справі закрити і розглянути дану справу без участі повноважного представника Управління в звязку з неможливістю зявитися в судове засідання.

Представник позивача ОСОБА_5, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності в звязку з неможливістю зявитися в судове засідання, підтримав позовну заяву, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі і на підтримку позовних вимог він зазначив наступне:

Цивільний процесуальний кодекс України завданням и цивільного судочинства визначає справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 1).

Цивільне судочинство, відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право», при цьому, відповідно до ч. 2 цієї статті якщо міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України, передбачено інші правила, ніж встановлені ЦПК України, застосовуються правила міжнародного договору.

Ч.3 статті 2 ЦПК України безпосередньо передбачає, що закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі - таким чином такий закон не може анулювати вже

існуючі права людини і в силу статті 22 Конституції України, згідно якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, що забороняє при прийнятті нових законів, або внесенні змін до чинних законів, звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не може скасовувати або звужувати вже існуючі права, які людина набула до початку введення в дію такого закону.

Ця норма українського законодавства відповідає Конвенції прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР від 17.07.1997 року), яка є частиною національного законодавства. Так Європейський суд з прав людини, рішення якого відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІУ від 23.02.2006 року є джерелом права для українських судів, неодноразово вирішував питання про те, що потрібно враховувати при прийнятті судового рішення «у порядку встановленому законом». Суд не заперечував, що вирішальне значення має тут наявність національного закону, але й сам цей закон повинен відповідати Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і в ніякому разі не скасовувати вже існуючі у конкретної людини права і свободи. Так в класичній справі ^іпїегуегр V. №іЬег1апсІз суд відмітив, безпосередньо посилаючись на принцип верховенства права, що в демократичній державі будь-яка міра, що є довільною (агЬіІгагу) в відношенні конкретної людини, не може вважатися законною в змісті Конвенції, тому Страсбург не приймає автоматично доводи держави про законність обмежень, що накладаються на права й свободи конкретної людини, а розглядає їх автономно й у контексті Конвенції (справа 8расек V СгесЬ КериЬІіс (1999).

Таким чином, для правильного застосування закону про розмір належних до нарахування та сплати пенсій, має вирішальне значення час набуття ОСОБА_1 прав на компенсацію від держави шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, які він отримав від дії іонізуючого випромінювання під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і обсяг прав, які йому надавалися діючими в той час законами України.

ОСОБА_1 з 27.08.1991 року отримав право на пенсію по інвалідності третьої групи внаслідок професійного захворювання викликаного аварією на Чорнобильській АЕС.

Ці данні підтверджуються запереченнями відповідача, і в силу ч. 1 статті 61 ЦПК України вони не потребують доказування.

29.05.1998 року ОСОБА_1 набув право на отримання пенсій встановлених Законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та основним пенсійним законом України того часу «Про пенсійне забезпечення» в розмірі :

-основна пенсія, з урахуванням підвищення як інваліду війни III групи не менше 800 процентів мінімальної пенсії за віком встановленої на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», діючого на момент нарахування пенсії;

-додаткова пенсія - 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленої на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», діючого на момент нарахування пенсії.

*3 5 липня 1999 року в Україні введено в дію ОСОБА_2 України № 966-ХІУ «Про прожитковий мінімум». Згідно статті 2 цього закону, він застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком і відповідно до прикінцевих положень він містить імператив для Кабінету Міністрів України про приведення всіх подальших його рішень в відповідність з цим законом, згідно ч. 4 ст. 1 цього закону, для інвалідів повинен застосовуватися прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

*3 5 липня 1999 року в Україні введено в дію ОСОБА_2 України № 966-ХІУ «Про прожитковий мінімум». Згідно статті 2 цього закону, він застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком і відповідно до прикінцевих положень він містить імператив для Кабінету Міністрів України про приведення всіх подальших його рішень в відповідність з цим законом, згідно ч. 4 ст. 1 цього закону, для інвалідів повинен застосовуватися прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

З 01.01.2004 року, часу введення в дію Закону України «Про загальнообовязкового державного пенсійного страхування», стаття 5 якого визначила, що виключно цим Законом визначаються: ...мінімальний розмір пенсії за віком, мінімальний розмір пенсії за віком став розраховуватися відповідно до статті 28 цього закону.

Прийнятий 23.03.2005 року Верховною радою України ОСОБА_2 № 2505-ІУ від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України», яким статтю 28 доповнили частиною 3, якою мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, визначили для застосування виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, навіть без огляду на рішення ОСОБА_4 Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року по справі про соціальні гарантії громадян, яким внесення змін до законів України Законами про держбюджети України на відповідні роки визнано не конституційним, не може застосовуватися до ОСОБА_1, так як значно зменшує розмір належних йому до виплат пенсій, що безумовно підтверджують заперечення відповідача.

Така ж ситуація і з Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Пунктом 28 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року № 107-УІ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції: особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: інвалідам

IIгрупи - 20% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; ч. ч. З, 4 статті 54 замінено чотирма частинами, за змістом яких у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987-1990 роках по II групі інвалідності - 150% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

ОСОБА_2 закон не підлягає застосуваню в відношенні ОСОБА_1 взагалі, так як одночасно понизив гарантований Конституцією України обсяг його прав на отримання пенсій як інваліда ЧАЄС в декілька разів. Так розмір належної йому до сплати державної пенсії, як інваліду ЧАЕС II групи одночасно був зменшений більше як в 5 раз (800:150=5,33).

Також неможливо розповсюджувати на ОСОБА_1, як інваліда війни, який отримав статус інваліда війни до 01.01.2006 року, дію Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 293 9-ІV від

05.10.2005року, який значно зменшив розмір підвищення пенсій для інвалідів війни. ОСОБА_2 напряму заборонено статтею 22 Конституції України. Законодавець має право вносити зміни до законів України, але ці зміни не можуть звужувати обсяг прав і пільг тих, в відношенні кого ці закони діяли в попередніх редакціях. ОСОБА_2 головний принцип не тільки Конституції України (22 стаття), а й міжнародного права.

В відношенні строку позовної давності - згідно статті 268 Цивільного кодексу України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Обовязок щодо виплати пенсії по каліцтву, іншому ушкодженню здоровя інвалідів ЧАЕС та війни держава поклала на УПФ, тому обовязок відшкодувати шкоду ОСОБА_1 зявився у відповідача з моменту, коли він протиправно порушив обовязки покладені на нього державою для компенсації школи завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровю.

Для розгляду позову сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Суд, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши матеріали справи, оцінивши ці докази в сукупності, визнає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області та є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, інвалідом 2-ї групи по захворюванню, що повязане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується наданими позивачем та відповідачем посвідченням особи потерпілої під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи І категорії, довідками МСЕК та копією експертного висновку.

З заперечень, наданих управлінням Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області від 01.06.2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області і отримує пенсію по інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи як інвалід ЧАЕС та війни III групи з 29.05.1998 року, а з 06.08.2009 року як інвалід II групи.

З заперечень на позовну заяву та довідки про фактично нараховану та сплачену пенсію підтверджуються доводи позивача про те, що пенсія за період з 01.03.2001 року по день розгляду справи в суді йому нараховувалася та виплачувалася відповідачем не відповідно до вимог ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в термін до 01.01.2006 року), а відповідно до підзаконних актів, прийнятих Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 06.06.1996р. №230/96-ВР) в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по І групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції Закону від 19.12.1991р. №2001- XII, із змінами, внесеними Законом від 06.06.1996р. №230/96-ВР) особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам І групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

З положеннями даних норм співпадає припис п. 4 Порядку обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від

30.10.1997року № 523.

Згідно абз. 1, 3 ч. 1 ст. 2 Закону України № 966-ХІУ від 15 липня 1996 року «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що набрав чинності з 01.01.2004 року, мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється тільки цим законом і в відповідності з ч. 1 ст. 28 цього закону він встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до вимог ч. З ст. 45 Конституції України пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, визначається Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

За змістом абз. З ст. 1 вказаного Закону, державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Відповідно до вимог Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України і щороку затверджується Верховною ОСОБА_3 України в законі про державний бюджет на відповідний рік.

Визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є певним стандартом, в порівнянні з яким визначаються розміри інших видів виплат та допомоги.

Тобто, мінімальний розмір пенсії за віком для визначення якого застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, є виправною величиною від якої проводиться розрахунок державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю призначених за Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з положенням ст. 8 ЦПК України, у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною ОСОБА_3 України або іншому нормативно-правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже за ОСОБА_4 нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаття 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не підзаконні акти, які істотно звужують обсяг встановлених законом прав.

Безпідставним є посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України. Оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених цим же законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок, не порушуючи положень цього закону в тому числі й інших законів, якими встановлений розмір мінімальної пенсії за віком.

Суд погоджується з доводами представника позивача ОСОБА_5 про те, що в силу статті 22 Конституції України і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права, прийняті пізніше закони, нормативні акти не можуть допускати істотного звуження прав

і свобод, вже наданих конкретній особі, і тому вони не можуть розповсюджуватися на дану конкретну особу, в силу чого в відношенні ОСОБА_1 не підлягають застосуванню прийнятий 23.03.2005 року Верховною радою України ОСОБА_2 № 2505-ІУ від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України», в частині доповнення статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» частиною 3, а також ОСОБА_2 України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 2939-ІУ від 05.10.2005 року, який значно зменшив розмір підвищення пенсій для інвалідів війни. Але в відношенні періоду з

01.01.2008року по 22.05.2008 року суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, так як існує набравше рішення суду, яким в такому перерахунку за цей період відмовлено - згідно Постанови Балаклійського районного суду від 18 грудня 2009 року по справі № 2-а-3136/2009, зробити перерахунок пенсій ОСОБА_1 відмовлено за період з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року в перерахунку пенсій як інваліду ЧАЕС III групи.

Таким чином, суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо виплати позивачу за періоди з 01.03.2001 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року по день розгляду справи в суді державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та діючому законодавству.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Загальновідомим є факт, що інваліди ЧАЕС потребують значної кількості грошей на забезпечення дієтичного харчування, а також придбання лікувальних препаратів, частина яких іноземного виробництва.

Оскільки суд дійшов висновку про невідповідність дій відповідача щодо виплати позивачу державної пенсії та додаткової пенсії в розмірах, які не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та діючому законодавству за періоди з 01.03.2001 року по 31.12.2007 року і з 22.05.2008 року по день розгляду справи в суді, що не може не наносити значної шкоди здоровю ОСОБА_1, як інваліду ЧАЕС та війни II групи, яка безсумнівно створює реальну загрозу життю та здоровю ОСОБА_1 вимога про заборону відповідачу сплачувати на майбутнє належні йому пенсії в розмірі меншому ніж це встановлено Законами України, станом на сьогодення це Закони України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

У відповідністю зі ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Починаючи з 1975 року Європейський суд з прав людини право на отримання пенсії визнає елементом «майна» відповідно до ст.. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так в класичній справі Mailer v. Austria (№ 5849/72 3 DR 25, 1975) Євросуд з прав людини відмітив, що законодавчо визначене право на отримання пенсії прирівнюється до права приватної власності і на нього розповсюджуються загальні національні норми, які застосовуються до «майна», «приватної власності», відповідно до національного закону, в тому числі і право на індексацію. Європейський суд з прав людини в відношенні України неодноразово приймав рішення щодо відшкодування інфляційних втрат, якщо вони подані заявником в заяві (див. наприклад, Максиміха проти України (Maksimikha v. Ukraina), заява N 43483/02, пункт 29, рішення від 14 грудня 2006 року).

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів, що складають різницю між фактично нарахованими і сплаченими йому відповідачем сумами пенсії, починаючи з 01.03.2001 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по день розгляду справи в суді, і сумами пенсії, які повинен був сплачувати відповідач йому, як інваліду ЧАЄС та війни, та про зобовязання відповідача компенсувати втрату частини грошових доходів у звязку з порушення термінів їх виплати, є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 64, 124, 152 Конституції України, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 50, п. 4 ст. 54, ст. ст. 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.. 13 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат», ст.ст.2, 4, 10-11, 15, 60, 88, 208-223 ЦПК України, ст., ст.. 1, 1164 Цивільного кодексу України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області здійснити ОСОБА_1 донарахування з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, та виплату недорахованої за період з 01.03.2001 року по 31.12.2003 року пенсії виходячи з розміру належної до сплати: основної щомісячної пенсії, з урахуванням доплати як інваліду війни III групи, в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого на рівні прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум», з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 05.08.2009 року - відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на момент нарахування пенсії.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області здійснити ОСОБА_1' донарахування з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, та виплату недорахованої з 06.08.2009 року по 08.06.2010 року пенсії

виходячи з розміру належної до сплати: основної щомісячної пенсії, з урахуванням доплати як інваліду війни II групи, в розмірі одинадцяти з половиною мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на момент нарахування пенсії.

Заборонити управлінню Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області сплачувати на майбутнє належні ОСОБА_1, як інваліду ЧАЕС та війни, пенсії в розмірі меншому ніж це встановлено Законами України, станом на сьогодення це Закони України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року та «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року, з урахуванням вимог статті 22 Конституції України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 18 гривень 50 копійок понесених ним витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10 - денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: