РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В., при секретарі - Панченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Токмак справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в м. Токмак Запорізької області про зобов'язання нарахування та виплати недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 01.01.2006 року і до часу подання позовної заяви, визнати протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні йому підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу з 01.01.2006 року до 2010 року, обчислюючи її з урахуванням підвищення в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а також прийняти рішення про подальше призначення та виплату соціальної допомоги.

В судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах справи мається його заява, в якій він просить слухати справу за його відсутності, на позові наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, однак надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності та прийняти рішення під час попереднього розгляду справи з урахуванням поданих заперечень, згідно яких фінансування виплат соціальної допомоги дітям війни проводиться з державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного Фонду України. На 2006-2007 роки не був визначений механізм розрахунку та виплати вищевказаної соціальної допомоги, не визначено орган та з яких джерел повинна призначатись 30% доплата до пенсії. В 2008 році питання нарахування та виплати соціальної допомоги дітям війни законодавчо врегульовано і їм щомісячно протягом 2008-2010 р.р. проводиться доплата до пенсії. Крім того, позивачем було пропущено строк позовної давності. Тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши доводи позивача, що викладені в позові, ураховуючи письмові заперечення представника відповідача, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Позивач відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має статус «Дитина війни», що підтверджується копією посвідчення в матеріалах справи.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком.

В 2006-2007 роках позивачу підвищення до пенсії взагалі не виплачувалось, а з 2008 року розмір підвищення пенсії склав 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Представник відповідача обгрунтовано посилався на те, що позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу і встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач не надав суду доказів того, що він пропустив строк позовної давності з поважних причин. Не можна визнати поважною ту причину, що позивач не звернувся до суду за захистом своїх прав, тому, що його не повідомили про належні йому, як дитині війни, виплати, та він не знав про порушення його права. Позивач мав можливість своєчасно дізнатися про це із засобів масової інформації, оскільки рішення Конституційного Суду України оприлюднюються. Крім того, він мав можливість звернутися за консультацією до юристів. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання позивача на те, що неодержані своєчасно суми пенсії з вини органу, що її призначає або виплачує, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком безпідставне. В даному випадку мова йде про підвищення пенсії з виплати розмірів якого виник спір.

Оскільки позивач звернувся до суду 18.08.2010 року, суд вважає, що позовні вимоги слід розглядати по суті лише в межах трьохрічного строку, а в поновленні пропущеного строку з 01.01.2006 року по 18.08.2007 року слід відмовити.

Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік» було зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», однак Законом України від 19 січня 2006 року № 3367-ІУ дію статті було відновлено, але встановлено, що пільги дітям війни, передбачені абзацом сьомим статті 5, запроваджується з 01 січня 2006 року, а статтею 6, - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом 2 Верховної ради України з питань бюджету. Однак, протягом 2006 року Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів відповідних нормативно-правових актів не видавалося.

Дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на 2007 рік була призупинена п. 12 статті 71 і ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Проте, Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року положення Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» щодо призупинення дії положення ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнанні неконституційними.

Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» викладена в такій редакції: «Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни».

Рішенням Конституційного суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» в частині зміни розміру соціальної допомоги у 2008 році. Таким чином відновлено дію ст. 6 Закону України № 2195- IV.

Ніяких змін щодо нарахування підвищення пенсії після прийняття Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не вносилось. Вищевказані положення Закону мають силу та не були призупинені.

Вищевказаними рішеннями Конституційного Суду України встановлено, що вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними. Оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, Кодексі, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.

Отже, Положення Законів України про Державний бюджет України на відповідний рік, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України цього рішення, тобто з 09 липня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Взагалі право позивача на отримання соціальної допомоги відповідачем не оспорюється.

Посилання відповідача на те, що Законом України про державний бюджет на 2007 рік дія правової норми про виплату дітям війни соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком була зупинена, не було розроблено механізм виплати цієї допомоги та не були передбачені кошти на ці витрати в державному бюджеті, а також про те, що Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» встановлено інші розміри надбавки до пенсії дітям війни і вони зараз виплачуються, безпідставні.

Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» встановлено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відсутність коштів на виплату грошової допомоги не позбавляє осіб, яким вона повинна виплачуватись, права на таку допомогу. Законом «Про соціальний захист дітей війни» не передбачено обмеження таких виплат наявністю певних коштів чи фінансування.

Рішення Конституційного суду України є обов'язковим до виконання на території України.

Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині нарахування позивачу суми підвищення пенсії за період з 18 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 01 серпня 2010 року.

Оскільки фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, а дія закону про Державний бюджет України обмежена календарним роком, тобто в даному випадку закінчується 31 грудня 2007 року, 31 грудня 2008 року та 31 грудня 2009 року, а з 01 січня 2008 року, 01 січня 2009 року та 01 січня 2010 року розпочинається новий бюджетний рік, перерахунок слід окремо визначити за кожний рік, тобто з 18 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 серпня 2010 року.

Вимоги щодо нарахування соціальної допомоги за період з 01 січня 2007 року по 18 серпня 2007 року не підлягають задоволенню, у зв'язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

В позові про нарахування підвищення пенсії за період з 01 січня 2008 року по 22 травня 2008 року слід відмовити, оскільки в 2007 році Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», який діяв на той час було зупинено дію положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни» про виплату підвищення пенсії, а Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік» було змінено розмір соціальної допомоги.

Відповідно до п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-зп від 03 жовтня 1997 року конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Зазвичай звичайним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи ці положення при вирішені спорів необхідно застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, тобто до липня 2007 року і з 01 січня до 22 травня 2008 року слід керуватись нормами Законів України про державний бюджет на відповідний рік.

Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати соціальну допомогу відповідно до рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року не підлягають задоволенню з огляду на те, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень, та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявні неіснуючі порушення, суперечить чинному законодавству.

При визначені розмір, щомісячної державної соціальної допомоги на період дії рішень Конституційного Суду України слід керуватися саме Законом України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року та при нарахуванні суми соціальної допомоги виходити з розмірів мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Згідно зазначеної норми мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким чином, суд вважає, що Управління Пенсійного Фонду України в м. Токмак Запорізької області повинно провести підвищення пенсії у розмірі відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», починаючи з 18 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 01 серпня 2010 року .

Оскільки позивачу відмовлено в нарахуванні та виплаті передбаченого ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щомісячного підвищення пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, що також не спростовується і відповідачем, зазначені дії відповідача є протиправними та суперечать чинному законодавству, а тому права позивача піхтягають відповідному захисту.

На підставі вищевикладеного. керуючись ст.ст. 10,60,212 ЦПК України, ст. 256,257 ЦПК України, Законом України «Про соціальний захист дітей війни», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Токмак Запорізької області про поновлення строку на звернення до суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни» - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Токмак Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі ЗО відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» № 2195- IV від 18.11.2004 року та частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 18 серпня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року та з 01 січня 2010 року по 01 серпня 2010 року з відрахуванням отриманих ОСОБА_1 сум, які були виплачені у цей період.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ:

2/328/419/13

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2013 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Симоненко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення Токмацького районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, яким просить:

1. Визнати за нею до закінчення строку договору оренди № 00481 від 05.08.2010 року право користування земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

2. Заборонити ОСОБА_3 до закінчення строку договору оренди № 00481 від 05.08.2010 року чинити їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області шляхом заборони йому обробляти, засівати, збирати врожай з даної ділянки та здійснювати будь-які інші дії, які можуть перешкоджати господарській діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

3. Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, що мешкає за адресою: 71721, Запорізька область Токмацький район с. Новопрокопівка вул. Кезікова, буд. 14, на її користь моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень.

Позов обґрунтовує наступним.

Позивач є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність у сфері надання послуг.

05.08.2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 передав позивачу у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6.68га, яка знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, строком на 3 роки. Орендна плата була виплачена за три роки наперед у повному розмірі, що складає 8400,00 гривень, що підтверджується розпискою відповідача від 10.10.2010 року та вказано в п.10 договору оренди земельної ділянки. 08.04.2011 року даний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Токмацькому районі Запорізької області за №00481. З моменту реєстрації договору позивач почала законно користуватися земельною ділянкою та належно виконувати умови оренди земельної ділянки обробляти її, засівати, здійснювати оранку, культивацію, боронування та всі інші необхідні дії для утримання земельної ділянки в належному стані. Всупереч законодавства України, порушуючи умови укладеного договору, ОСОБА_3 розпочав обробіток вищевказаної земельної ділянки, восени 2012 року здійснивши оранку землі, а у квітні 2013 року здійснив культивацію земельної ділянки, а у травні 2013 року засіяв земельну ділянку соняшником, не зважаючи на те, що дана земельна ділянка вже була засіяна позивачкою теж соняшником. На теперішній час ОСОБА_3, не зважаючи на договір оренди земельної ділянки має на меті продовжувати обробляти орендовану позивачкою земельну ділянку. На звернення позивачки ОСОБА_3 ніяким чином не реагує, свої зобов'язання за договором оренди земельної ділянки не визнає. На теперішній час договір оренди земельної ділянки є діючим, не розірваним, державна реєстрація не скасована, договір не визнано недійсним, ОСОБА_3 порушує умови укладеного договору, порушує законні права та інтереси позивачки, завдає їй матеріальної та моральної шкоди.

У зв'язку з протиправними діями ОСОБА_3 та порушенням прав та інтересів позивачки, вона зверталася за захистом до Токмацького МВ ГУМВС України в Запорізькій області, але згідно відповідей №44/6464 від 26.04.2013року та 491/6747 від 04.05.2013 року, в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються неврегульовані цивільно-правові відносини, які вирішуються в суді.

Дана подія завдала позивачці значних моральних страждань, вибила її з звичної колії життя, вона втратила багато власного часу, сил, нервів та енергії, змушена була звертатися до юриста, до правоохоронних органів та суду.

Через порушення законних прав та домовленості з відповідачем, позивач втратила спокій, в неї порушився сон, з'явились головні болі, вона стала нервова та роздратована, з недовірою відноситься до інших.

Відповідач, отримавши орендну плату наперед, незаконно намагається забрати в позивача орендовану земельну ділянку та вчиняє всі дії в порушення умов договору оренди земельної ділянки та прав позивачки як орендаря. Позивач є фізичною особою-підприємцем, єдиним її джерелом заробітку та існування, є отримання доходів від оренди земельних ділянок. Відповідач, порушуючи її права, позбавляє позивача права на повноцінне, спокійне життя та законне отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності. Моральну шкоду позивач оцінила у розмірі 5000 гривень.

Позивач в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив наступне. В травні 2013 року він приїхав з ОСОБА_5 на поле і побачив, що син відповідача засівав земельну ділянку соняшником. ОСОБА_5 сказав тому, що договір оренди не закінчився, на що той відповів, що договір незаконний. Договір оренди укладений на три роки, в зв'язку з чим позивач в 2013 році ще міг користуватися спірною земельною ділянкою. Земельна ділянка розташована біля с. Ільченкове Токмацького району. Що робилось на спірній землі до цього випадку, свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив наступне. Він є сином позивача. Відповідач передав свою землю в оренду, за що отримав гроші наперед. Потів став забирати землю. Одного разу вони приїхали на поле, на якому працювали робочі та трактори. Їм сказали, щоб залишили поле. На початку травня 2013 року ОСОБА_3 засіяли поле соняшником поверху соняшнику, який засіяв батько свідка.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що за договором оренди земельної ділянки від 05.08.2010 року, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Токмацькому районі Запорізької області за №00481, ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,68га., яка знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, строком на 3 роки. Орендна плата за три роки складала 8027,43 гривень та була виплачена наперед.

Згідно розписки від 10.10.2010 року, ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 оплату за оренду земельного паю по 2013 рік включно в розмірі 8400 гривень.

В висновках про результати розгляду заяви ОСОБА_2 від 26.04.2013 року та 04.05.2013 року зазначено, що в діях ОСОБА_3 відсутні ознаки кримінального правопорушення передбаченого ст.197-1 КК України, але між ним та ОСОБА_2 вбачаються неврегульовані цивільно-правові відносини, які вирішуються у суді.

Згідно переглянутого в судовому засіданні відеозапису, син ОСОБА_3 навесні 2013 року здійснював посів на земельній ділянці, яка була передана в оренду ОСОБА_2

Відповідно заяви та пояснення відповідача від 22.07.2013 року, протоколу допиту потерпілого від 05.08.2013 року, наявних в матеріалах кримінального провадження № 0000847, він підтверджує той факт, що в грудні 2012 року, квітні-травні 2013 року він обробляв спірну земельну ділянку.

Згідно ст. 6 Закону України Про оренду землі, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Ст. 13 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язується за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.24 Закону України Про оренду землі орендодавець, зокрема зобов'язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 27 Закону України Про оренду землі, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар у встановленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користування нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об'єднаннями та організаціями.

Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а саме, необхідно визнати за ОСОБА_2 до закінчення строку договору оренди №00481 від 05.08.2010року право користування земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, заборонити ОСОБА_3 до закінчення строку договору оренди №00481 від 05.08.2010 року чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області шляхом заборони йому обробляти, засівати, збирати врожай з даної ділянки та здійснювати будь-які інші дії, які можуть перешкоджати господарській діяльності ОСОБА_2

Незаконні дії відповідача ОСОБА_3 завдали позивачу ОСОБА_2 значних моральних страждань, вона втратила багато власного часу, сил, енергії, змушена була звертатися за юридичною допомогою, до правоохоронних органів та суду. Відповідач, отримавши орендну плату наперед, незаконно намагається забрати в позивачки орендовану земельну ділянку та вчиняє всі дії в порушення умов договору оренди земельної ділянки та прав позивачки як орендаря. Порушуючи її права, позбавляє позивача права на повноцінне, спокійне життя та законне отримання прибутку від здійснення підприємницької діяльності.

Враховуючи обставини справи суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди частково - в розмірі 1000 грн., так як саме такий розмір грошової компенсації моральної шкоди відповідає важкості та тривалості її страждань, розміру матеріальних витрат, необхідних для налагодження втрачених нею можливостей, зусиль для організації життя.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 15, 57, 59, 107, 208, 212-215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 до закінчення строку дії договору оренди № 00481 від 05.08.2010 року право користування земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області.

Заборонити ОСОБА_3 до закінчення строку дії договору оренди № 00481 від 05.08.2010 року чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою розміром 6,68га., кадастровий номер :10:003:0097, що знаходиться на території Новопрокопівської сільської ради Токмацького району Запорізької області шляхом заборони йому обробляти, засівати, збирати врожай з даної ділянки та здійснювати будь-які інші дії, які можуть перешкоджати господарській діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди 1000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 344,10 гривень.

Відповідач протягом десяти днів з дня отримання копії рішення може подати до Токмацького районного суду Запорізької області заяву про перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: