Справа № 22ц-5988/2010 Головуючий у 1 інст.: Шрамко Р.Т.
Категорія: 21 Доповідач апел. інст.: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2010 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Зубарєвої К.П.,

суддів: Монастирецького Д.І., Бакуса В.Я.,

секретаря Гуняк О.Я.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог виконавчого комітету Моршинської міської ради, про визнання права на користування ? частиною торгівельного павільйону малої архітектурної форми по вулиці Івана Франка, 41-А в місті Моршині Львівської області та стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третьої особи без самостійних вимог виконавчого комітету Моршинської міської ради, про визнання права на користування ? частиною торгівельного павільйону малої архітектурної форми по вулиці Івана Франка, 41-А в місті Моршині Львівської області та стягнення грошових коштів в сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, суд не прийняв до уваги доведений факт угоди між ними позивачкою і представником позивачки та батьком відповідача про те, що з її представника позивачки (матері сторін) ініціативи було досягнуто угоди з відповідачем ОСОБА_5 про реконструкцію торгового кіоску по вул. Івана Франка, 41-А в м. Моршині, що був спільною власністю позивачки і відповідача, на торговий павільйон за її представника позивачки (матері сторін) ОСОБА_3 кошти.

На виконання цієї угоди вона ОСОБА_3 погодила в Моршинській міській раді цю реконструкцію на ім»я відповідача, на якого був зареєстрований торговий кіоск та оформлена оренда земельної ділянки, після чого за свої та чоловіка кошти уклала угоду на демонтаж кіоску і монтаж на його місці торгового павільйону, придбала всі необхідні будівельні матеріали та оплатила виконані роботи, що підтверджується документально. Проте, суд цю обставину проігнорував.

Також судом не взято до уваги, що даним павільй оном користуються по половині: вона ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_7.

Суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача коштів, виручених від самоправної реалізації її ОСОБА_2 товарів щомісячно на 1000 гривень нібито для потреб оплати комунальних послуг.

Просять рішення міськрайонного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4, які підтримують апеляційну скаргу, ОСОБА_5, який заперечує проти неї, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 міськрайонний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_5 згідно договору купівлі-продажу від 25.05.2010 р. придбав торгівельний кіоск по вул. І.Франка в м. Моршині Львівської області, ? якого 04.09.2003 року, згідно договору дарування, подарував ОСОБА_2 позивачці по справі (а.с. 77, 5).

Рішенням № 127 від 21.05.2003 року виконавчого комітету Моршинської міської ради дозвіл на реконструкцію даного кіоску надано ОСОБА_5, після чого рішенням виконавчого комітету цієї ж ради за № 2010 від 20.08.2003 року було затверджено проектну документацію на збірно-розбірний торгівельний павільйон і надано дозвіл на монтаж цього павільйону знову ж таки ОСОБА_5 (а.с. 36).

Крім того, договір оренди земельної ділянки, за адресою вул. Івана Франка в м. Моршині, 12 квітня 2003 року укладено Моршинською міською радою з ОСОБА_5 (а.с. 30).

З акту технічної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію від 29 березня 2004 року вбачається, що забудовником малої архітектурної форми торгівельного павільйону є ОСОБА_5 (а.с. 28-29).

Позивачці по справі ОСОБА_2 Моршинською міською радою листом № 2147/03.08 від 14.11.2008 р. відмовлено у наданні окремо в оренду ? частини земельної ділянки під павільйоном, що по вул. І.Франка, 41-А в м. Моршині, оскільки на ній відсутній металевий кіоск, співвласником якого вона являється, ця ділянка надана в оренду ОСОБА_5 для обслуговування його торгівельного павільйону (а.с. 35).

Що стосується покликань позивачки та її представника матері сторін на те, що виключно за її матері кошти проведено будівництво спірного торгівельного павільйону, то міськрайонним судом вірно зазначено в рішенні, що факт сприяння з боку матері у будівництві павільйону не може бути підставою для зобов»язання відповідача надати ? його частину в користування позивачці.

Крім того, в суді апеляційної інстанції відповідач не заперечив, що будівництвом павільйону займалась крім нього і його мати, однак зазначив, що за його кошти.

Також з пояснень сторін встановлено, що торгівельний кіоск, ? частину якого 04.09.2003 року відповідач ОСОБА_5 подарував ОСОБА_2, знесений з місця попереднього розташування вулиці ОСОБА_8, що в м. Моршині і знаходиться в іншому місці та не використовується.

Отже судом першої інстанції доведено факт належності цілого торгівельного павільйону саме відповідачу ОСОБА_5, а не ? його частини позивачці, як вона стверджує, та підставно відмовлено у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права на користування ? частиною торгівельного павільйону малої архітектурної форми по вулиці Івана Франка, 41-А в місті Моршині Львівської області.

Сам факт користування позивачкою ОСОБА_2 з дозволу брата - відповідача ОСОБА_5 ? частиною спірного торгівельного павільйону не породжує для неї будь-яких юридичних наслідків.

Що стосується позову у частині стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 12000 грн., то міськрайонний суд вірно відмовив у його задоволенні з підстав непредставлення позивачкою жодних доказів.

Будь-яких доказів у підтвердження цієї вимоги чи спростування висновків суду першої інстанції ОСОБА_2 не представила і в суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що міськрайонний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Монастирецький Д.І.

ОСОБА_9