№ 2-33/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд у складі:

головуючого судді - Лузан В.В.

при секретарі - Демененко М.М.,

за участю позивачки- Латчук Т.В.,

представника позивачки- Ананько Я.В.,

третьої особи- Поплавської М.В.,

представника відповідача- Авдюшина В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2008р. ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду за самоправні дії, які виразилися в тому, що він зрізав металеву стійку для перил з порога її будинку, спричинивши шкоду в сумі 2006 грн. 83 коп. та 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

У жовтні 2008р. позовні вимоги в частині матеріальної шкоди збільшила до суми 4557 грн. 44 коп., а в листтопаді 2009р. уточнила позов в цій частині та за знищення цій стійки, а також встановлення нової просила стягнути з відповідача 620 грн., вартість медикаментів для поновлення свого здоров*я та здоров*я батьків у сумі 2417 грн. 77 коп., 5000 грн. моральної шкоди, 1200 грн. за правову допомогу та 88 грн. 50 коп. судових витрат.

У судовому засіданні позов підтримала, відмовившись в судових дебатах від стягнення вартості ліків на лікування та пояснила, що 15.12.2007р. ОСОБА_2 пошкодив її майно, зрізав без її дозволу металеву стійку у вигляді труби, за допомогою якої кріпилися перила для виходу з квартири по сходам сіней на двір, а потім систиматично ображав її та її родину, погрожував їм. Вона зверталась із заявою до міліції, однак в порушенні справи у відношенні ОСОБА_2 було відмовлено. За підставами ст. 22 ЦК України просила стягнути матеріальну шкоду за пошкоджене майно (металеву трубу), розмір якого в кінцевому вигляді встановила в сумі 640 грн., у тому числі 420 грн. вартість цієї стійки, а також 200 грн. за встановлення нової. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральну шкоду, яку вона оцінила в 5000 грн. собі та своїм батькам, обгрунтовувала тим, що через погрози та образи відповідача порушився нормальний образ життя її та батьків; вони неодноразово хворіли, витрачали кошти на поновлення здоров*я. Просила стягнути з відповідача на її користь зазначені суми, а також судові витрати згідно квітанціям на юридичну допомогу 1200 грн. та 88 грн. 50 коп.

Третя особа з боку позивачки її мати ОСОБА_3 позов підтримала за тими ж підставами та пояснила, що вона, проживаючи в квартирі дочки, також постраждала від неправомірних дій відповідача, у тому числі по погіршенню стану здоров*я.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_4 позов підтримала та просила його задовольнити, виходячи з загальних норм цивільного права, відповідно до яких ОСОБА_1 має право вимагати відшкодування шкоди, яка спричинена її майну, а також відшкодування судових витрат та моральної шкоди. Свою позицію обґрунтовувала тим, що позивачці на праві власності належить 8/100 частин будинку № 18 по вул. Італійській в м. Маріуполі у вигляді квартири № 5, до складу якої, крім інших приміщень, входять сіні літ. а-5, до яких збудовано крильцо, на якому була встановлена металева стійка у вигляді труби для кріплення перил. Цю стійку ОСОБА_2 зрізав самочинно, тому повинен відшкодовувати спричинену позивачці шкоду.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_1 без згоди інших власників будинку встановила металеву трубу біля крильца сенєй своєї квартири, внаслідок чого була зменшена ширина проїзду у двір загального користування, у тому числі до квартири № 8, розташованої вглибині двору, де він мешкає зі своєю родиною. Ці дії позивачки спричинили перешкоду для переміщення по двору його та інших мешканців будинку автомобілів до місця стоянки та спричинили конфліктну ситуацію, після чого він зрізав цю трубу, однак позивачка встановила іншу, на іншому місці і також без згоди інших мешканців будинку, продовжуючи спричиняти перешкоди останнім в користуванні двором загального користування.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач правомірно захищав своє порушене право від незаконних дій позивачки на підставі положень ст.ст. 19 та 20 ЦК України, тому не зобов*язаний відшкодовувати матеріальну шкоду, а також вимоги в частині моральної шкоди, у тому числі погіршення стану здоров*я позивачки та її батьків, оскільки їх хворобливий стан не пов*язаний з діями відповідача.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з положеннями ст.ст. 355, 358 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Виходячи з положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, які затверджені постановою КМУ № 572 від 08.10.1992р., технічне обслуговування та ремонт елементів житлового будинку та зовнішнього благоустрою, обслуговування прибудинкової території здійснюється на договірній основі з власниками житла при дотриманні цих правил.

Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва від 12.05.1994р. є власником квартири АДРЕСА_1 та її доля складає 8/100 від всього будинку. За цим свідоцтвом загальна площа квартири на момент приватизації складає 42,4 м2 та до неї входить: частка житлової прибудови літ. А1-1, у тому числі кімнати 5-3, 5-4, погреб літ. А1/п, сіні літ. а-2, а-3, а-4, тамбур літ. а-5, площадка літ. а-6, як це було зазначено в довідки БТІ від 20.07.2007р. Наряду з цим, у довідки БТІ від 22.08.2008р. зазначено, що сіні літ. а-2, а-4, тамбур літ. а-5 є самочинно збудованими спорудами, у зв*язку з чим ОСОБА_1 у 2008р. зверталася до суду з позовом про визнання права власності на ці будівлі, у тому числі тамбур літ. а-5 з крильцом, поряд з яким нею була встановлена спірна металева стійка, яка зрізана відповідачем. Цей позов був задоволений, але рішення суду скасовано апеляційним судом, після чого іншого рішення про належність позивачці цього майна не приймалося. У судовому засіданні позивачкою не надано доказів того, що вона є власницею зазначених сіней та тамбура літ. а-5 з крильцом. Сторонами не заперечується та цей факт був встановлений судом при огляді території двора спільного користування на місці, що до 15.12.2007р. дати виникнення спору, крильцо квартири ОСОБА_1 мало іншу конфігурацію та біля нього була відсутня спірна металева труба, яка самостійно встановлена позивачкою без узгодження з іншими власниками даного будинку, а потім зрізана ОСОБА_2, після чого позивачка, також без узгодження з іншими, змінила розміри крильца та встановила інші елементи благоустрою, у тому числі іншу металеву стійку на іншому місці на спільній земельній ділянці інших власників будинку. Ці дії не відповідають зазначеним вище нормам ЦК України та положенням Правил, у зв*язку з чим у позивачки відсутнє право вимагати відшкодування спричиненої їй шкоди, у тому числі морального, а також судових витрат, які понесені у зв*язку зі зверненням до суду.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що між співвласниками будинку № 18 по вул. Італійській в м. Маріуполі порядок користування домоволодінням не визначався, поділ домоволодіння в натурі не проводився, документів, які б підтверджували особисте право ОСОБА_1 на сіни та тамбур літ. а-5 з крильцом (витяг БТІ з реєстру права власності), позивачкою не надано. В судовому засіданні встановлено та це також не заперечується сторонами, що дійсно в свідоцтві про право власності від 12.05.1994 року, на підставі якого ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, не зазначено, що вона є власницею сіней та не може надати суду документів, які б підтверджували цей факт. Крім того, в теперішній час між ОСОБА_1 та іншими співвласниками у суді розглядається справа про визнання цього свідоцтва недійсним в частині включення до нього самочинних будівель, у тому числі сіней з тамбуром та крильцом, а відділом регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради відповідно акту від 15.02.2010р. перевірки дотримання вимог земельного законодавства встановлено порушення з боку ОСОБА_1 у вигляді самочинного зайняття та використання земельної ділянки площею 0,0013824 га. під розміщення огорожи близ квартири № 5 у дворі загального користування з земель житлової та громадської забудови без правовстановлюючих документів.

За встановлених обставин суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 22, 328, 355, 358, 1166, 1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 620 грн., моральної шкоди та судових витрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, тобто через десять днів; якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано. Якщо буде подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не буде подана у строк 20 днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Лузан В.В.