РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2010 року. місто Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.

суддів - Буцяк З.І., Мельника Ю. М .,

при секретарі - Сеньків Т.Б.

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянула цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

Михайловича на рішення Здолбунівського районного суду від 1 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Здолбунівського районного суду від 1 лютого 2010 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки задоволено частково.

Земельну ділянку по вул. Парковій,26 в м.Здолбунові сторонам виділено в користування в тих частинах, що визначені у висновках будівельно-технічної експертизи від 25 грудня 2009 року.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення є незаконне через неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Ухвалюючи рішення, суд послався на висновки будівельно-технічної експертизи і при цьому не з"ясував всіх обставин по справі, не врахував, що такий поділ землі позбавить його можливості зробити ремонт будинку, добудувати до будинку підсобні приміщення. Висновок експертизи, на який послався суд, враховує інтереси тільки відповідачки.

З цих підстав просить рішення скасувати ухвалити нове рішення про поділ земельної ділянки відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження.

Заслухавши, пояснення сторін, перевіривши подані докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що будинок по вул. Парковій,26 в м.Здолбунові належить сторонам по справі на праві спільної часткової власності, а тому земельну ділянку, розміром 646 кв.м., слід виділити у користування сторонам з врахуванням їх долей в будинковолодінні.

________________________________________________________________________________________________

справа № 22-471-10 головуючий у першій інстанції ОСОБА_3

суддя-доповідач ОСОБА_4

З таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погодитись не може.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як видно з матеріалів справи сторони є співвласниками двоквартирного житлового будинку по вул. Парковій,26 в м.Здолбунові. Сторони набули права власності на зазначені частки будинковолодіння відповідно до укладених цивільно-правових угод.

ОСОБА_1 є власником 42/00 частини домоволодіння на підставі договору дарування від 26 серпня 2004 року (а.с.6).

ОСОБА_2 на підстав договору дарування від 18 листопада 2005 року належить 58М00 вказаного будинковолодіння (а.с.28)

Дане будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка була виділена забудовнику ОСОБА_5 рішенням Здолбунівської міської ради № 87 від 20 вересня 1950 року. Такий розмір земельної ділянки для обслуговування будинку підтверджено актом відведення земельної ділянки від 25 вересня 1950 року.

Суд першої інстанції визначив порядок користування та розпорядження сторонами земельною ділянкою, площею 646 кв.м.

При цьому суд послався на фактичні обміри земельної ділянки, проведені міським землевпорядником та експертом.

Разом з тим, судом не враховано, що за даним будинковолодінням рахується земельна ділянка площею 600 кв.м.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України при переході права власності на будівлю або споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди.

Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

У сторін відсутнє відповідне рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування щодо зміни меж вказаної земельної І збільшення ЇЇ до 646 кв.м., а відтак і відсутнє право на звернення до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою, розміром 646 кв.м.

Оскільки, суд першої інстанції невірно визначився у правовідносинах, що виникли між сторонами і неправильно застосував норми матеріального, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.308,315,319 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду від 1 лютого 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий підпис ОСОБА_4

Судді: підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_7

Згідно: суддя-доповідач ОСОБА_4