Справа № 2-341/10
Провадження № _______
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гречко Ю.В.

при секретарі Борисовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Нива, третя особа: ОСОБА_2, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внасділок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2009 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Визнано його винним в тому, що 12 жовтня 2007 року приблизно о 18-30 годин, він, грубо порушуючи правила п.п.31.4, 31.4.7 Правил дорожнього руху, в темний час доби, керуючи трактором ХТЗ-17021 державний номер НОМЕР_1 з бороною, на якому не горіли задні габаритні вогні у звязку з відсутністю ламп, виїхав з тракторної бригади, розташованої в с.Золотово Синельниківського району Дніпропетровської області і попрямував виконувати польові роботи. Приблизно о 18-30 годин ОСОБА_2 підїхав по дорозі к 250 км + 650 м. автодороги Харків-Сімферополь та діючи всупереч Правилам дорожнього руху перед відновленням руху з дороги на автодорогу Харків-Сімферополь, грубо порушивши Правила дорожнього руху, не переконавшись в тому, що його дії будуть зрозумілими іншим учасника дорожнього руху, відновив рух з лівим поворотом трактора з навісним обладнанням (бороною) та, виїхавши на автодорогу, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 з причепом ХТ 81024 державний номер НОМЕР_3, під керуванням позивача ОСОБА_1, який рухався з правої сторони від трактора. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2, який керував трактором, що належить відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю „Нива. Позивач зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він отримав тяжкі тілесні ушкодження, які зумовили постійну втрату загальної працездатності більш ніж на 1/3 у вигляді: забійних (рублених) ран голови та обличчя, забою грудної клітини, розповсюджених забійно-рваних скальпованих ран шкіри лівого передпліччя з пошкодженням судинно-нервового пучка, відкритого оскольчатого перелому верхньої третини лівої променевої кістки зі зміщенням уламків по довжині та ширині, що потягло за собою втрату функції кінцівки і необхідності ампутації кінцівки до рівня середньої третини плеча. У звязку з цим позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 13 жовтня 2007 року по 23 листопада 2007 року у відділенні травматології та ортопедії обласної клінічної лікарні вм.Мечникова. 15 жовтня 2007 року позивачу була зроблена операція і ампутована ліва верхня кінцівка. Під час лікування позивач витратив грошові кошти на придбання ліків на загальну суму 802,88 грн. Згідно з висновками МСЕК від 01 лютого 2008 року позивачу призначено третю групу інвалідності безстроково. Внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди Автомобіль ВАЗ-2102 отримав механічні пошкодження у вигляді: деформації криши, дверцят автомобіля, бампера переднього та заднього, лобового скла, скла на дверцятах автомобіля, передніх та задніх фар, пошкодженнях поворотів, дзеркала заднього вигляду, деформації кріплення причепа, деформації усіх бортів причепа. Вартість ремонту автомобіля складає 10000,00 грн. і послуги евакуатора складають 800,00 грн. Також позивачу завдано збитки у вигляді упущеної вигоди, яку він отримав як субєкт підприємницької діяльності. Автомобіль та причеп були завантажені капустою в кількості 1000 кг, яка була знищена внаслідок ДТП. Вказані збитки позивач оцінює в 2000,00 грн. Також вважає, що діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю і стражданнях, які він відчуває у звязку з ушкодженням здоровя, в істотних змінах колишніх життєвих умов, оскільки до ДТП він не був калікою, був працездатним і мав можливість заробляти гроші фізичним трудом, чого немає на даний час і єдине джерело для існування позивача є невелика пенсія по інвалідності, моральними стражданнями, зумовленими тим, що позивач залишився калікою, постійним занепокоєнням своїм майбутнім у звязку з відсутністю можливості утримувати сімю. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 100000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в загальному розмірі 13602,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив розмір позовних вимог в вартості ремонту автомобіля, зазначивши, що згідно висновку експерта відновлювальна вартість ремонту автомобіля складає 9699,00 грн., а також просить стягнути з відповідача вартість проведеної експертизи в сумі 1200,00 грн.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково, згоден відшкодувати позивачу вартість придбаних останнім ліків в сумі 802,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В іншій частині просить відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку з тим, що з боку позивача ОСОБА_1 також вбачається порушення Правил дорожнього руху, про що зазначив експерт. Насамперед це виражається в тому, що позивач повинен був таким чином керувати автомобілем, щоб постійно контролювати дорожну обстановку і не допустити ДТП. Автомобіль позивача був перевантажений, що істотно впливає на гальмовий шлях автомобіля, капусту, який позивач перевозив у салоні автомобіля не була належним чином закріплена, оскільки при настанні дорожньо-транспортної пригоди позивач був весь засипаний капустою, позивач не користувався ременем безпеки. Вважає, що ступінь вини позивача у даному ДТП значно більший, ніж ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_5 підтримав думку представника відповідача ОСОБА_4 Також зазначив, що позивач не має права вимагати вартість ремонту автомобіля, оскільки цей автомобіль йому не належить. Вартість понесених позивачем збитків у звязку зі знищенням капусти не доведена, про те, що позивач є підприємцем відсутні будь-які докази.

Третя особа ОСОБА_2 підтримав думку представників відповідача і просить позовні вимоги задовольнити частково.

Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні була оглянута кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за результатами розгляду якої Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області 16 жовтня 2009 року було винесено вирок і Настич був визнаний винним у вчиненні даного злочину. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди і наявність у цьому вини ОСОБА_2 судом встановлений і сторонами не заперечувався.

Судом також встановлений факт належності трактора ХТЗ-17021 державний номер НОМЕР_1 з бороною саме відповідачу, тобто Товариству з обмеженою відповідальністю „Нива. ОСОБА_2 керував зазначеним транспортним засобом під час виконання трудових обовязків, тому у відповідності до ст.1172 ЦК України Товариство повинно відповідати за шкоду, завдану його працівником при виконанні останнім своїх трудових обовязків.

У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Заявлений позивачем розмір матеріальної шкоди, завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню.

Так, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на придбання позивачем ліків в розмірі 802,88 грн. суд вважає обґрунтованими і доведеними, оскільки представники відповідача в цій частині позовні вимоги визнали. Крім того, згідно ч.3 ст.1193 ЦК України та ч.1 ст.1195 ЦК України зазначені витрати підлягають відшкодування потерпілій особі незалежно від наявності чи відсутності її вини. В підтвердження розміру витрат на лікування доводиться також наданими позивачем товарними чеками та випискою з історії хвороби.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок знищення капусти на суму 2000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Так, у відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В підтвердження розміру упущеної вимоги позивач не надав суду жодного доказу його реєстрації як субєкта підприємницької діяльності, хоча у позовній заяві посилається на упущену вигоду саме від підприємницької діяльності. Також в підтвердження розміру упущеної вигоди позивач не надав суду жодного письмового підтвердження вартості знищеної капусти, у звязку з чим суд не може ухвалити в цій частині рішення на користь позивача, керуючись лише припущеннями.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 9699,00 грн., вартості понесених позивачем витрат на проведення експертизи для визначення вартості відновлювального ремонту автомобіля в сумі 1200,00 грн., а також вартість послуг евакуатора в сумі 800,00 грн. також задоволенню не підлягають.

Так, в матеріалах справи є звіт Товариства з обмеженою відповідальністю „С-Тиматика, згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля ВАЗ-2102 складає 9699,00 грн. та квитанція про оплату позивачем вартості визначення оцінки відновлювального ремонту автомобіля в сумі 1200,00 грн. Жодного доказу про оплату позивачем послуг евакуатора на суму 800,00 грн. суду не надано.

Також зі змісту ч.1 ст.1166 ЦК України вбачається, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодування власнику цього майна. В матеріалах справи є копія довіреності від 22 травня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, з якої вбачається, що власником автомобіля ВАЗ-2102 є ОСОБА_6, яка зазначеною довіреністю уповноважила позивача по справі ОСОБА_1 розпоряджатися цим автомобілем від імені власника, тобто ОСОБА_7, користуватися ним, вчиняти юридичні дії в різних органах, укладати договори, одержувати належні власнику автомобіля за цими договорами грошові суми тощо. Зазначена довіреність посвідчена 22 травня 2006 року строком на три роки та дійсна до 23 травня 2009 року.

З вищезазначеного випливає, що позивач по справі ОСОБА_1 не є власником вищезазначеного автомобіля, а лише користувався ним на підставі довіреності на час споєння дорожньо-транспортної пригоди 12 жовтня 2007 року. На час звернення позивача до суду 14 грудня 2009 року зазначена довіреність втратила силу і на даний час позивач взагалі не має ніякого відношення до зазначеного автомобіля. Отже, аналізуючи оглянуті письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача витрат на ремонт пошкодженого автомобіля та інших витрат, повязаних з цим автомобілем, позивач ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки власником автомобіля є ОСОБА_7, і саме їй була завдана матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля, тому лише вона має право звертатися до суду від свого імені і виступати позивачем по даній справі в цій частині позовних вимог. ОСОБА_1 може звертатися до суду з зазначеним позовом, але лише в якості представника власника автомобіля і просити стягнення вищезазначених сум шкоди не на свою користь, а на користь ОСОБА_7 Оскільки звертатися чи не звертатися до суду для захисту порушених прав є правом особи і можливість залучення до участі у справі іншого позивача з ініціативи суду цивільно-процессуальним законодавством не передбачено, суд вважає за необхідне відмовіти ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача всіх витрат, зумовлених пошкодженням автомобіля.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача завданої позивачу моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Так, у відповідності до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Матеріалами справи вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена. З оглянутого в судовому засіданні висновку судово-автотехнічної експертизи в діях ОСОБА_2 вбачається порушення п.31.4 Правил дорожнього руху згідно якого забороняється експлуатація транспортних засобів при відсутності чи несправності фар та габаритнох вогнем транспортного засобу, оскільки ОСОБА_2 керував трактором, на якому не горіли задні габаритні вогни. Також ОСОБА_2 порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, оскільки почав рух транспортного засобу не впевнившись, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки інших учасникам дорожнього руху. Зазначені порушення знаходяться в причинному звязку з вищезазначеною дорожньо-транспортною пригодою та настанням тяжких наслідків.

Але у відповідності до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не передбачено законом.

Отже, при визначенні завданої позивачу розміру моральної шкоди суд повинен зясувати факт наявності чи відсутності також вини позивача, оскільки це впливає на розмір зазначеної шкоди.

Згідно висновку автотехнічної експертизи позивач ОСОБА_1 повинен був керувати транспортним засобом зі швидкістю, яка дозволяла йому мати можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, а при виникненні небезпеки для руху позивач повинен був вжити заходів до негайного зниження швидкості руху навіть до зупинки транспортного засобу. Вимоги п.п.12.2, 12.3 позивачем були порушені, оскільки безпечної швидкості руху позивач не дотримався, вибрана ним швидкість 70 км/год не відповідала дальності оглядовості дороги та її елементів. Також згідно висновку експертизи позивач ОСОБА_1 мав можливість шляхом екстреного гальмування не допустити настання дорожньо-транспортної пригоди. Із вищевикладеного суд приходить до висновку, що саме внаслідок порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки третьою особою ОСОБА_2 були допущені порушення Правил дорожнього руху, які створили створення аварійної обстановки на дорозі, але позивач ОСОБА_1 мав технічну можливість цю пригоду не допустити шляхом чіткого додержання вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 були допущені і інші порушення Правил дорожнього руху, які також мають причинний звязок з дорожньо-транспортною пригодою.

Так, в судовому засіданні при розгляді кримінальної справи було встановлено, що автомобіль та причеп, на якому рухався позивач, були заповнені капустою загальною вагою приблизно 1000 кг. Згідно наданої відповідачем в судовому засіданні інструкції по експлуатації автомобілів ВАЗ-2101 та ВАЗ-2102 маса знаряжених автомобілей складає 1000 кг, навантаження зазначених автомобілів повинно не перевищувати 430 кг і загальна маса автомобілів при повному навантаженні не повинна перевищувати 1430 кг. Згідно примітці експлуатація автомобіля з навантаженням масою більше 430 кг (включая водія) не дозволяється. Маса навантаженого автомобіля під час керування ним позивачем складає приблизно 2000 кг (не включая маси самого позивача), отже, більш ніж на 500 кг допустиме навантаження збільшено, що є грубим порушенням з боку позивача, оскільки експлуатація автомобіля з таким навантаженням заборонена. Безумовно зазначене перевантаження автомобіля значно збільшує гальмовий шлях і не дозволяє водію належним чином здійснити всі заходи для недопущення дорожньо-транспортної пригоди. Отже, перевантаження автомобіля разом з перевищенням швидкості його руху з боку позивача сприяли настанню дорожньо-транспортної пригоди, так само як і не здійснення позивачем необхідних дій для усунення небезпеки.

Також суд враховує, що згідно Правилам дорожнього руху України кожний вантаж, який перевозиться автомобілем, повинен бути належним чином закріплений, чого не було зроблено позивачем. Як було встановлено у судовому засіданні, після удару транспортних засобів позивач був весь засипаний капустою. Перелічені у висновку судово-медичної експертизи від 04 грудня 2007 року тілесні ушкодження у вигляді: забійних ран голови та обличчя, забою грудної клітини, розповсюдженої забійно-рваної скальпованої рани шкіри передпліччя з пошкодженням судинно-променевої кістки зі зміщенням уламків по довжині та ширині могли утворитися внаслідок контакту з тупим твердим травмуючим предметом (предметами), або при ударах о нього (них), з великою силою (швидкістю, вагою) травмуючого впливу. Отже, не виключена можливість утворення зазначених тілесних ушкоджень і внаслідок падіння капусти на позивача, оскільки капуста знаходилася як в причепі, так і в салоні автомобіля і позивач не вжив жодних дій для закріплення перевози мого грузу.

В судовому засіданні також було встановлено, що під час керування транспортним засобом позивач ОСОБА_1 не користувався ременем безпеки. Отже, і в даному випадку не виключається можливість наявності причинного звязку між цим порушенням та настанням тяжких наслідків у вигляді вищевказаних тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що груба необережність позивача ОСОБА_1 сприяла виникненню шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і ступінь його вини значно більший, ніж ступінь вини ОСОБА_2

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, яке допущене з вини обох осіб, глибину фізичних та душевних страждань, завданих позивачу внаслідок тілесних ушкоджень, що призвели до його інвалідності, погіршення здібностей потерпілого і позбавлення його можливості їх реалізації у звязку з постійною втратою працездатності, вимоги розумності і справедливості.

Також при визначенні ступеня вини ОСОБА_2 суд прийшов до висновку, що він значно менший, ніж ступінь вини ОСОБА_1

Так, вина ОСОБА_2 полягає у створенні аварійної обстановки шляхом порушення вимог закону щодо заборони керування транспортним засобом при несправностях чи відсутності задній габаритних вогней, а також порушення щодо необхідності перед початком руху переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

В діях ОСОБА_1 вбачаються порушення, що призвели до самої дорожньо-транспортної пригоди, такі як неврахування дорожньої обстановки та недотримання безпечної швидкості руху, нездійснення необхідних дій для недопущення дорожньо-транспортної пригоди та перевантаження транспортного засобу, що вплинуло на його гальмовий шлях.

Також в діях ОСОБА_1 вбачаються порушення, які мають причинний звязок з настанням тяжких наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, такі як порушення правил перевезення вантажу та порушення правил користування ременем безпеки, при дотриманні яких зазначені тяжкі наслідки можливо б і не настали.

Враховуючи вищезазначене, суд погоджується з думкою представника відповідача і визначає розмір завданої позивачу моральної шкоди в суму 10000,00 грн.

Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково.

При визначенні розміру судових витрат, суд враховує наступне.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно ч.2 зазначеної статті якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу та упущеної вигоди, так і з вимогами про відшкодування шкоди, завданої здоровю. В частині шкоди, завданої здоровю позивача, останній звільняється від судових витрат на підставі п.3 ч.3 ст.81 ЦПК України та п.4 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України „Про державне мито, тому зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в цій частині.

Судові витрати в частині позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля та упущеної вигоди при подачі позову до суду позивачем сплачені не були, тому, оскільки в цій частині у задоволенні позову відмовлено, зазначені судові витрати підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 23, 1166, 1187, п.3 ч.1 ст.1188, ч.ч.2, 3 ст.1193, ч.1 ст.1195 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Нива на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану ушкодженням здоровя внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 802 (вісімсот дві) грн. 88 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Нива на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-ттранспортної пригоди в розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Нива на користь УДК у м.Синельникове ГУДКУ у Дніпропетровській області, код ОКПО: 23929833, р/р: 0034, банк одержувача: ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО банку: 805012, КБКД: 22090100, державне мито в розмірі 08 (вісім) грн. 87 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Нива на користь УДК у м.Синельникове ГУДКУ у Дніпропетровській області, код ОКПО: 23929833, р/р: 0034, банк одержувача: ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО банку: 805012, КБКД: 22050000, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області в розмірі 11 (одинадцять) грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь УДК у м.Синельникове ГУДКУ у Дніпропетровській області, код ОКПО: 23929833, р/р: 0034, банк одержувача: ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО банку: 805012, КБКД: 22090100, державне мито в розмірі 156 (сто пятдесят шість) грн. 99 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь УДК у м.Синельникове ГУДКУ у Дніпропетровській області, код ОКПО: 23929833, р/р: 0034, банк одержувача: ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО банку: 805012, КБКД: 22050000, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області в розмірі 108 (сто вісім) грн. 60 коп.

На рішення протягом десяти днів з дня його оголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області може бути подано заяву про його апеляційне оскарження, а протягом двадцяти днів після подання заяви апеляційна скарга на рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, у разі її подання протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, а у разі її подання після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8