Справа № 2-129/10
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2010 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі:головуючого судді Казюка О.О.

при секретарі Антофій О.Г.

з участю прокурора Лукашенка Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Нижньопетрівецької сільської Ради про визнання частково недійсним рішення виконкому Нижньопетрівецької сільської Ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договору дарування житлового будинку, визнання права власності на частку у майні колишнього колгоспного двору,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Нижньопетрівецької сільської Ради про визнання частково недійсним рішення виконкому Нижньопетрівецької сільської Ради, свідоцтва про право власності на житловий будинок, договору дарування житлового будинку, визнання права власності на частку у майні колишнього колгоспного двору, зазначав, що він позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність домоволодіння, яке розташоване в с. Нижні Петрівці, 1-й провул. Головної,6 Сторожинецького району Чернівецької області(колишній провул.Центральний,9) та складається з житлового будинку літ «А», ганку літ «а», житлового будинку літ «Б», прибудови літ «б», ганку літ. «аі»,вбиральні літ «Ж», криниці літ «К», оскільки на 15 квітня 1991 року зазначене домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспних дворів га в ньому на вказану дату налічувалось двоє членів двору - ОСОБА_2Л.(голова двору) та ОСОБА_1 - член колгоспного двору. Кожен із них набув право власності на 1/2 частку майна колгоспного двору.

Крім того протягом 1991-1997 років ОСОБА_1 власними силами та коштами побудував також сараї літ. В,Г,Д, літню кухню літ.»Е», ворота під №1, хвіртку під №2. хвіртку під № 2-1 та огорожу під №3.

В кінці березня 2008 року в результаті звернення позивача до органів прокуратури йому стало відомо, що рішенням виконкому Нижньопетрівецької сільської Ради від 13 червня 2001 року за №50 на житловий будинок ліг «А», житловий будинок літ.Б», сараї літ «В»,»Г»,Д» та літню кухню літ. Е» було оформлено право власності на ім.»я ОСОБА_2 та 26 червня 2001 року виконкомом сільської Ради видано свідоцтво про право власності на її ім.»я, яким посвідчено право власності на вказані будівлі, за виключенням літньої кухні літ. «Е». Позивач зазначав, що таким чином виконком сільської Ради неправомірно позбавив його права власності на 1/2 частину майна колишнього колгоспного двору, чим порушив ст. 17,18 Закону України «Про власність». Тому просив визнати частково недійсними рішення виконкому сільської Ради від 13 червня 2001 року іа свідоцтво про право власності від 26 червня 2001 року в1/2 їх частині кожне.

Крім того 7 вересня 2001 року житловий будинок літ.»Б» ОСОБА_2 подарувала його сестрі ОСОБА_3 Договір дарування нотаріально посвідчений (реєстровий номер 2181) нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори. Вважав, що оскільки ОСОБА_2 безпідставно набула власності на весь житловий будинок літ.»Б », вона не мала права відчужувати належну йому 1/2 частину цього будинку і згідно ст..145 ЦК України 1963 року він вправі витребувати від ОСОБА_3 цю частину, просив визнати частково недійсним договір дарування від 7 вересня 2001 року в 1/2 його частині та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку літ «А», 1/2 частину ганку літ «а1», 1/2 частину житлового будинку літ «Б», 1/2 частину прибудови літ «б», 1/2 частину ганку літ. «а1»,1/2 частину вбиральні літ «Ж», 1/2 частину криниці літ «К», а також на сараї літ. В,Г,Д, літню кухню літ.»Е», ворота під №1, хвіртку під №2, хвіртку під № 2-1 та огорожу під №3, які знаходяться в с. Нижні Петрівці. 1-й провул.Головної.6

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 та сам позивач позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені вище.

Відповідачка ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, пояснила, що вона та її покійний чоловік ОСОБА_6 дійсно працювали в колгоспі «Дружба».Вона особисто працювала в колгоспі з 1951 року по грудень 1980 року, після чого вийшла на пенсію. Спірні житлові будинку були побудовані нею з покійним чоловіком в період 1968- 1973 років. Вона отримала в колгоспі земельну частку(пай) та оформила свідоцтво про право власності на пай. Однак вона не визнає ,що двір, в якому проживає відноситься до суспільної групи колгоспних дворі, оскільки з 1981 року не приймає участі у колгоспному виробництві, тому, що оформила пенсію. Не визнає, що сараї, літню кухню, ворота, хвіртку, огорожу її син ОСОБА_1 будував своїми коштами і трудом, оскільки вона також приймала в цьому участь грішми, які отримувала за задану худобу, яку вирощувала. Просить суд залишити у власності дочки ОСОБА_3 жиговий будинок літ Б», який вона їй подарувала, а у її власності та сина ОСОБА_1 житловий будинок літ «А».

Відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала з тих же підстав, на які посилається відповідачка ОСОБА_2, а також доповнила, що маги подарувала їй будинок під літ «Б», оскільки вона доглядає за нею, а син ОСОБА_1 постійно свариться з матір»ю та не дає їй можливості проживати в будинку.

З підстав, зазначених вище, просив відмовити в позові ОСОБА_1 і представник відповідачів ОСОБА_2та ОСОБА_3 - ОСОБА_7

ОСОБА_8ОСОБА_9 сільської Ради ОСОБА_10 просить суд винести рішення згідно чинного законодавства, суду пояснила, що двір ОСОБА_5JI. був віднесений виконкомом сільської Ради до суспільної групи колгоспних дворів і станом на 15 квітня 1991 року членами двору були ОСОБА_5 та її син ОСОБА_1

Прокурор Лукашенко С.П. який вступив в справу для захисту інтересів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вважає, що в позові ОСОБА_1 необхідно відмовити. Однак підстав, з яких в позові необхідно відмовити не зазначив.

Суд знаходить, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В судовому засіданні дослідженими судом доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність домоволодіння, яке розташоване в с. Нижні Петрівці, 1-й провул. Головної.6 Сторожинецького району Чернівецької області(колишній провул.Центральний.9) та складається з житлового будинку літ «А», ганку літ «а», житлового будинку літ «Б», прибудови літ «б», ганку літ. «а 1»,вбиральні літ «Ж», криниці літ «К», а також на сараї літ. В.Г.Д, літню кухню літ.»Е», ворота під №1. хвіртку під №2. хвіртку під № 2-1 та огорожу під №3, оскільки на 15 квітня 1991 року зазначене домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспних дворів та в ньому на вказану дату налічувалось двоє членів двору - ОСОБА_2Л.(голова двору) та ОСОБА_1 - член колгоспного двору. Кожен із них , в т.ч. і неповнолітній на той час ОСОБА_1. відповідно до ст. 123 ЦК України 1963 року набув право власності на Уг частку майна колгоспного двору.

Висновок суду про віднесення двору до суспільної групи колгоспних дворів базується на дослідженій господарській книзі ОСОБА_9 сільської Ради за 1991-1995 роки, де на стор 26-27 під особовим рахунком № 323 зареєстровані ОСОБА_2Л.(перша за записом - голова двору) та ОСОБА_1 - син, як член двору. Суспільна група господарства - колгоспна. Згідно запису з п»ятого розділу земельно-кадастрової киги за господарством рахується 0,50 га землі, в т.ч. під будівлями 0,1 га. З досліджених матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 вбачається, що вона працювала в колгоспі «Дружба» с. Н.Петрівці з 1951 року по грудень 1980 року та отримала колгоспну пенсію(а.с. 157-168). Таким чином основним доходом сім»ї ОСОБА_2 був дохід, який вона отримувала від участі у колгоспному виробництві. Ці ж обставини підтверджуються поясненнями ОСОБА_2 про те, що вона отримала з бувшого колективного господарства земельну частку(пай), а також довідкою ОСОБА_9 сільської Ради від З вересня 2008 року про віднесення двору до числа колгоспних(а.с.12). Отже, посилання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також прокурора про те, що двір не відносився до суспільної групи колгоспних дворів нічим не оспорений, а докази, надані позивачем і досліджені в судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи.

Приймаючи рішення від 13 червня 2001 року про оформлення права власності на житлові будинки на ОСОБА_2, та видаючи свідоцтво про право власності 26 червня 2001 року одноособово на її ім.»я, виконком ОСОБА_9 сільської Ради дану обставину не прийняв до уваги, не зазначив, що право власності на нерухомість належить колгоспному двору і таким чином необгрунтовано позбавив ОСОБА_1 права власності на Уг частку в його майні. З цих підстав суд вважає, що вимоги позивача в частині часткового визнання недійсним рішення виконкому сільської Ради від 13 червня 2001 року та свідоцтво про право власності від 26 червня 2001 року слід задовільниги.

Підлягають також задоволенню вимоги позивача про визнання частково недійсним договору дарування від 7 вересня 2001 року, реєстр №2181 в 1/2 його частині. Підставою для задоволення позову в цій частині є те, що ОСОБА_2 безпідставно набула право власності на весь житловий будинок літ «Б», а уклавши договір дарування з ОСОБА_3, розпорядилася 1/2 частиною житлового будинку, яка їй не належала. Відповідно до ст.145 ЦК України 1963 року (норма права, яка діяла на час виникнення правовідносин), власник вправі витребувати майно у всіх випадках, якщо воно набуто безоплатно від особи, яка не мала права його відчужувати. Ця норма відповідає ст.388ч.3 ЦК України 2004 року.

В частині визнання за позивачем права власності на належну йому частку в майні бувшого колгоспного двору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Встановлено, що позивач має право на 1/2 частину житлового будинку літ «А», 1/2 частину ганку літ «а», 1/2 частину житлового будинку літ «Б», 1/2 частину прибудови літ «б», 1/2 частину ганку літ. «а 1», 1/2 частину вбиральні літ «Ж», 1/2 частину криниці літ «К», оскільки це майно було набуто колгоспним двором, в складі якого наїїчувались ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Отже кожному з них належить по 1/2 його частці.

Крім того позивач стверджував, що протягом 1991-1997 років він власними силами та коштами побудував також сараї літ. В,Г,Д, літню кухню лі г.»Е», ворота під №1. хвіртку під №2, хвіртку під № 2-1 та огорожу під №3, в зв»язку з чим просив визнати за ним право власності повністю.

Суд вважає, що в цій частині його вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, з рішення виконкому ОСОБА_9 сільської Ради від 11 квітня 2001 року дозвіл на узаконення вищезгаданого нерухомого майна : сараїв та літньої кухні надано ОСОБА_2Л.(а.с. 132,133) на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні двору. Крім того вказані будівлі є допоміжними і призначені для обслуговування житлових будинків. Позивачем не надано суду доказів, що їх будівництво він проводив для індивідуальних потреб, а не для потреб всіх членів двору. Також суд встановив, що участь в будівництві цих будівель приймала ОСОБА_2, що позивачем не оспорюється. Таким чином суд вважає, що право власності на ці будівлі виникло у ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний Кодекс України застосовується до тих цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цивільним Кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до іих прав і обов»язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності в даному спорі, суд вважає, що заява є необгрунтованою. Відповідно до ст.ст..257,261ч.1 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Право позивача було порушено у 2001 році. Звернувшись з позовом до суду 26 лютого 2009 року, позивач зазначав, що він дізнався про порушення свого права після отримання листа з прокуратури Сторожинецького району в квітні 2008 року, оскільки РБТІ відмовляло йому в наданні відповідної інформації щодо оформлення права власності. Вказані обставини об»активно стверджуються листом прокуратури від 8 квітня 2008 року на ім.»я позивача (а.с. 22). Доказів того, що позивач дізнався про порушення свого права до квітня 2008 року відповідачами та прокурором не надано. Отже суд вважає, що строк позовної давності з вимогою про захист порушеного права позивачем не пропущено.

Оскільки позивачем не ставилося питання стягнення на його користь понесених судових витрат, суд вказані витрати не стягує з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 123,145 ЦК України 1963 року, ст.ст.257, 261 ч.І, 388ч.3 ЦК України 2004 року, п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року, ст.ст. 10,60,256 ЦПК України , суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнит и частково.

Визнати частково, в 1/2 частині недійсним рішення виконавчого комітету Нижньопетрівецької сільської ради від 13 червня 2001 року №50 щодо оформлення за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок літ «А», житловий будинок літ.Б», сараї літ «В»,»Г»,Д» та літню кухню літ. Е», що знаходяться в с. Нижні Петрівці, провул. Центральний ,9.

Визнати частково недійсним, в 1/2 частині свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 26 червня 2001 року виконавчим комітетом Нижньопетрівецької сільської Ради Сторожинецького району Чернівецької області, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на житловий будинок літ «А», житловий будинок літ.Б», сараї літ «В»,»Г»,Д», що знаходяться в с. Нижні Петрівці. 1-й провул.Головної,6( бувший провул. Центральний ,9) Сторожинецького району Чернівецької області.

Визнати частково недійсним, в 1/2 частині договір дарування житлового будинку серії АЕВ № 767162 від 7 вересня 2001 року , посвідчений державним нотаріусом Сторожинецької державної нотаріальної контори ОСОБА_11, реєстровий номер 2181, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку літ «А», 1/2 частину ганку літ «а», 1/2 частину житлового будинку літ «Б», 1/2 частину прибудови літ «б», 1/2 частину ганку літ. «а 1», 1/2 частину вбиральні літ «Ж»,1/2 частину криниці літ «К», на 1/2 частину сараїв літ. В,Г,Д, 1/2 частину літньої кухні літ.»Е»,1/2 частину воріт під №1, 1/2 частину хвіртки під №2, 1/2 частину хвіртки під № 2-1 та 1/2 частину огорожі під №3, які знаходяться в с. Нижні Петрівці, 1-й провул.Головної,6(бувший пров.Центральний,9).

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Сторожинецького районного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду в Чернівецькій області через Сторожинецький районний суд.

Суддя