Справа № 2-0511-2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

В березні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 12 427 грн. 58 коп. та судові витрати понесені при подачі позову. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 23 грудня 2008 року о 14 год. 30 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем „ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1, виїжджаючи з місця стоянки рушив заднім ходом, не переконавшись, що цим не створить перешкод, в результаті чого керований ним автомобіль зіткнувся з мікроавтобусом „Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2, під керуванням позивача, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР України. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.02.2009 року ОСОБА_2 було визнана винним у скоєні ДТП. Внаслідок ДТП автомобіль позивача був пошкоджений. Згідно висновку спеціаліста автотоварознавця № ZB050109 від 15.01.2009 року власнику автомобіля „Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2 була заподіяна шкода в розмірі 11 927 грн. 58 коп. За проведення автотоварознавчого дослідження нею було сплачено 500 грн. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати спричинену їй шкоду. Таким чином, вона вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що його вини в скоєному ДТП не було.

Вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні встановлено, що згідно постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.02.2009 року ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 19). ОСОБА_3 автомобіль „Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2 належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АЕС 143017 від 16.01.2008 (а.с. 4). Згідно висновку судового експерта автотоварознавця № ZB050109 від 15.01.2009 року власнику автомобіля „Мерседес Бенц, державний номер НОМЕР_2 була заподіяна матеріальна шкода, в результаті його пошкодження при ДТП в розмірі 11 927 грн. 58 коп. Таким чином, суд приходить до висновку, що необхідно з відповідача стягнути на користь позивачки 11 927 грн. 58 коп.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Що стосується вимог позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь понесених витрат за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 500 грн., то вони являються не обґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не було надано доказів стосовно сплати вказаної суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір в сумі 119 грн. 28 коп. та сплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а всього 149 грн. 28 коп. Також з відповідача необхідно стягнути недоплачені позивачкою при подачі позову витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи на користь держави в розмірі 90 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 79, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму матеріальної шкоди у розмірі 11 927 грн. 58 коп., судові витрати за подачу позову у розмірі 149 грн. 28 коп., а всього 12 076 грн. 86 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави недоплачені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 90 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Т. О. Дубіжанська