АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія - 34 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач - Михайлів Д.В. РІШЕННЯ
07 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Митрофанової Л.В..
суддів: Михайлів Л.В., Соколан Н.О.
при секретарі: Євтодій К.С.
за участю: позивачів - ОСОБА_2. ОСОБА_3.
ОСОБА_4 та її представника - - ОСОБА_5
представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7
третьої особи - ОСОБА_8.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2. ОСОБА_3. ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_9. ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. -
В С Т А Н О В И Л А :
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2009 року позов ОСОБА_2. ОСОБА_3. ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо - транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2693 гри. 37 коп., моральної шкоди 1210 грн., послуги за призначення

автотоварознавчого дослідження в розмірі 300 грн., 47 грн. - послуг нотаріуса, витрати на

правову допомогу в сумі 2000 грн., судовий збір 68 грн., витрати на інформаційно-

технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1210 грн., 47 грн. - послуг нотаріуса, 103 грн. - інформаційно-технічні послуги нотаріусу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди 1210 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 8 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог,оскільки суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час розгляду справи, не дав можливості надати свої заперечення на позов та подати докази. Крім того суд помилково застосував положення ст. 1187 ЦК України та не з'ясував, що він є неналежним відповідачем по справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відшкодування матеріальної і моральної шкоди ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_8, однак володільцем автомобіля є ОСОБА_6, який, не прийняв належних заходів по недопущенню незаконного

використання майна.

Проте повністю погодитися з такими висновками неможна.

Матеріалами справи встановлено, що з вини ОСОБА_8, який управляв автомобілем марки «ВАЗ 21013», держномер АЕ 5987АА, без належно оформлених документів, власником якого є ОСОБА_6, сталася дорожньо-транспортна пригода. внаслідок якої автомобіль під управлінням ОСОБА_2 був пошкоджений.

За змістом ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна майну громадянина підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Вартість ремонту автомобіля ОСОБА_2 визначена актом товарознавчого дослідження від 31.01.2007 року. З урахуванням виплаченої суми за договором страхування, матеріальна шкода складає 2693,37 грн.

Факт пошкодження автомобіля й розмір шкоди відповідач не спростував. Відповідно до ст. 1187 ЦК України обов'язок по відшкодуванню шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела, а саме на особу, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_8 управляв автомобілем без належного юридичного оформлення такого права по відношенню до джерела підвищеної небезпеки.

Отже, виходячи з того, що ОСОБА_6 передав ОСОБА_8 транспортний засіб в технічне управління без належного правового оформлення, то він і є, як власник транспортного засобу, суб'єктом матеріальної відповідальності.

Суд першої інстанції правильно врахував зазначені обставини і дійшов висновку про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_2 саме ОСОБА_6 Отже, в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Що ж стосується доводів відповідача про безпідставне стягнення з нього на користь позивачів моральної шкоди в результаті ДТП, що сталася з вини ОСОБА_8, то колегія суддів зважує на них, виходячи із наступного.

Стягуючи моральну шкоду з власника автомобіля ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що діями ОСОБА_8, який управляв автомобілем, позивачам заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. 1167 ЦК України.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що відповідальним за заподіяння моральної шкоди є власник автомобіля ОСОБА_6

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Отже, відшкодування моральної шкоди незалежно від вини особи, яка її завдала, може мати місце лише у випадках, установлених законодавством.

Пункт 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України передбачає відшкодування моральної шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від вини особи, яка її завдала.

Оскільки у справі не встановлено передбачених зазначеним пунктом ч.2 ст. 1167 ЦК України наслідків дії джерела підвищеної небезпеки, то висновок суду про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_6, який не винен у скоєнні ДТП, не ґрунтується на законі.

За таких обставин, колегія суддів рішення суду в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_6 скасовує й ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Не підлягають стягненню на користь позивачів витрати на послуги нотаріуса, за проведення автотоварознавчого дослідження та правової допомоги з наступних підстав.

Витрати на послуги нотаріуса, за проведення автотоварознавчого дослідження не відносяться до складу судових витрат, перелік яких надано в ст. 79 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував вищезазначених положень закону й помилково відніс вказані витрати до складу судових, вирішивши питання про їх розподіл в порядку ст. 88 ЦПК України.

Необгрунтованим є й висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 2000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 надавав юридичні послуги позивачам на підставі договору № 171/07 про надання юридичних послуг від 17.01.2007 року, а також договору № 0502/09 про надання юридичних послуг від 05.02.2009 року (а.с. 32, 119) й приймав участь як в суді першої, так і апеляційної інстанцій, як їх представник.

Отже, ОСОБА_5 має процесуальний статус саме представника позивачів, що передбачено ст.ст. 26, 42 ЦПК України, і не може одночасно мати ОСОБА_12 статус особи, яка надає правову допомогу.

Документи, наявні в матеріалах справи, а саме: договір №171/07 про надання юридичних послуг від 17.01.2007 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та СПД ФО ОСОБА_5, квитанція № 7 від 17.01.2007 року, за якою позивачам на користь СПД ФО ОСОБА_5 сплачено 1000 грн. за надання юридичних послуг, правової допомоги за укладеним договором (а.с.32,48), а також договір № 0502/09 про надання юридичних послуг від 05.02.2009 року, укладений між ОСОБА_2 та СПД ФО ОСОБА_5, квитанція № 35 від 05.02.2009 року, за якою позивачем ОСОБА_2 на користь СПД ФО ОСОБА_5 сплачено 1000 грн. за надання юридичних послуг за укладеним договором (а.с. 130, 130а), підвереджують те, що ОСОБА_5 надавав позивачам юридичні послуги саме як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, а не як адвокат або інший фахівець в галузі права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторони не відносяться до судових витрат, а тому не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, послуг нотаріуса, інформаційно-технічних послуг нотаріуса, витрат на правову допомогу та в частині задоволення позову ОСОБА_13, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічні послуги нотаріуса підлягає скасуванню на підставі п.З. п.4 ст. 309 ЦПК України в зв'язку з невідповідністю рішення суду першої інстанції обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.З, п.4 ч.І ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь:

ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, витрат за проведення автотоварознавчого дослідження, послуг нотаріуса, інформаційно-технічних послуг нотаріуса, витрат на правову допомогу;

та в частині задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та витрат на інформаційно-технічні послуги нотаріуса - скасувати. У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4

Василівни до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди

та збитків - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6

Володимировича про відшкодування моральної шкоди, збитків в сумі 450 грн., витрат на

правову допомогу в сумі 2000 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути

оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної

сили.

Головуючий :

Судді: