Справа №22-ц-594/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Смирнової Т.В.

суддів - Ільченко О.Ю., ГагінаМ.В.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінюрконсалтинг» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку,

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що з 01 липня 2008 року по 23 жовтня 2008 року працював у ТОВ «Фінюрконсалтинг» ревізором і був звільнений з займаної посади за власним бажанням. Оскільки у день звільнення відповідач з ним остаточного розрахунку у повному обсязі не провів, а саме - не доплатив 122 грн. 48 коп. компенсації за невикористану відпустку, позивач просив стягнути на його користь зазначену суму, а також - 5561 грн. 91 коп. середньомісячного заробітку за затримку розрахунку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 лютого 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

При цьому апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що суд дійшов невірного висновку про відсутність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, оскільки відповідач визнав, що не у повному обсязі сплатив компенсацію за невикористану відпустку.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 з 01 липня 2008 року по 23 жовтня 2008 року працював у ТОВ «Фінюрконсалтинг» на посаді ревізора. Наказом №4-к від 29 жовтня 2008 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України і в день звільнення йому видано трудову книжку, а остаточний розрахунок проведено шляхом перерахування на його картковий рахунок 13 листопада 2008 року 332 грн. 27 коп.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, а саме - що відповідач при звільненні позивача повністю з ним не розрахувався, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, пославшись на ту обставину, що на день звільнення спору щодо розміру виплаченої позивачу суми не було і що позивач до звернення до суду не звертався до ТОВ «Фінюрконсалтинг» з вимогою сплатити решту компенсації за невикористану відпустку в сумі 122 грн. 48 коп.

Як вбачається з матеріалів справи і що не спростовуються представником відповідача, заборгованість в сумі 122 грн. 48 коп. була виплачена лише 18 січня 2010 року, хоча позивач звертався з письмовою заявою до відповідача ще в жовтні 2009 року (а.с.21).

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від роботодавця, провадиться у день звільнення. У разі порушення зазначених строків виплати роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку згідно зі ст.117 КЗпП України.

Таким чином, позивач має право на середній заробіток пропорційно до розміру заборгованості.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за 263 робочих дня, не заслуговує на увагу.

Ст.233 КЗпП України не обмежує працівника строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Проте, виплати, передбачені ст.117 КЗпП України, не є належною заробітною платою, яка стягується без обмеження строку, а є санкцією, що застосовуються до роботодавця за затримку розрахунку. Таким чином, на звернення до суду з позовом про стягнення зазначених сум поширюються правила ч.І ст.233 КЗпП України.

Позивач звернувся до суду 06 листопада 2009 року, отже, стягненню з відповідача на його користь підлягає середній заробіток за період з 06 серпня 2009 року по 18 січня 2010 року відповідно до наступного розрахунку.

Згідно з довідкою ТОВ «Фінюрконсалтинг» середньоденна заробітна плата позивача становить 17 грн. 31 коп. (а.с.20). 122 грн. 48 коп. становить 26,9% від суми, яку позивач мав отримати у день звільнення - 454 грн. 75 коп. (122 грн. 48 коп. : 454 грн. 75 коп. х 100%)

17 грн. 31 коп. х 0,269 х 113 = 526 грн. 17 коп.

Колегія суддів не може взяти до уваги заперечення представника відповідача про те, що ТОВ «Фінюрконсалтинг» сплатило середній заробіток за затримку розрахунку, оскільки з матеріалів справи вбачається, що компенсацію за затримку розрахунку сплачено за період з 26 жовтня 2008 року по 14 листопада 2008 року, однак у листопаді 2008 року позивачу було виплачено не всю суму, належну йому при звільненні з роботи. Компенсація за невикористану відпустку в розмірі 122 грн. 48 коп. йому була виплачена лише після звернення до суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає ггковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення »часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.2; 309 ч.І п.4; 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 лютого 2010 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінюрконсалтинг» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінюрконсалтинг» на користь ОСОБА_2 526 (п'ятсот двадцять шість) грн. 17 коп. середнього заробітку за затримку остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінюрконсалтинг» 51 грн. судового збору в доход держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -