Справа №22-ц-4661/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Кононенко О.Ю.,

суддів - Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04 жовтня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Шляхрембуд», 3-тя особа: ОСОБА_3, про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, одноразової допомоги, моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при звільненні з роботи у звязку з виходом на пенсію, КП „Шляхрембуд" не виплатило належні йому суми в день звільнення, в тому числі, одноразову допомогу та безпідставно утримало кошти за використані дні щорічної відпустки.

Тому, просив стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату з урахуванням індексації, середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, одноразову виплату в звязку зі звільненням, моральну шкоду та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 24 червня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 11 серпня 2009 року рішення Зарічного районного суду м.Суми від 24 червня 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 05 лютого 2010 року рішення Зарічного районного суду м.Суми від 24 червня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 серпня 2009 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 04 жовтня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з КП „Шляхрембуд" на користь ОСОБА_2 одноразову виплату за період часу з 1980 року по 2009 рік розміром 5400 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В решті вимог відмовлено за їх необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04 жовтня 2010 року в частині відмови у стягненні на його користь невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексації, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та змінити розмір одноразової допомоги, ухваливши нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

При цьому, зазначає, що факт невиплати нарахованої заробітної плати та утримання з неї компенсації за дні відпустки підтверджується наданими доказами, суд неправильно визначив суму одноразової допомоги за 28 календарних років та необґрунтовано відмовив в задоволенні інших позовних вимог.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача КП „Шляхрембуд" та третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_4, яка заперечувала проти скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив військову службу у Збройних Силах СРСР і після звільнення, 27 листопада 1978 року, йому була призначена пенсія за вислугу років, яку він отримує до цього часу. З 23 вересня 1980 року по 16 січня 2009 року позивач працював у КП „Шляхрембуд" за трудовим договором. Пунктом 6.4.1 колективного договору на 2008-2010 роки до зобовязань КП „Шляхрембуд" і профспілкового комітету підприємства віднесено одноразову виплату працівникам підприємства, які досягли пенсійного віку і йдуть на пенсію (з розрахунком із підприємства) у розмірі 200 грн. за кожний відпрацьований рік на підприємстві. Наказом від 15 січня 2009 року №4-к ОСОБА_2 з 16 січня 2009 року звільнений з роботи за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем проведено всі розрахунки сум, які йому належали, проте підлягає стягненню одноразова допомога, передбачена колективним договором та моральна шкода.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду, оскільки судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_2 з 16 січня 2009 року звільнений з роботи з КП «Шляхрембуд» за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію і відповідно до пункту 6.4.1 колективного договору має право на одноразову виплату у розмірі 200 грн. за кожний відпрацьований рік на підприємстві.

Проте, суд не врахував, що ОСОБА_2 пропрацював на підприємстві відповідача з 23.09.1980р. по 16.01.2009р. (а.с.5-7), тобто 28 календарних років і повинен отримати одноразову виплату в розмірі 5600 грн. (28х200 грн.), а не 5400 грн., як стягнув суд першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні ОСОБА_2, йому була нарахована заробітна плата за січень 2009 року в розмірі 1000 грн. 45 коп., проте виплата не проводилась в звязку з тим, що з нього було утримано 1631 грн. 89 коп. за невідпрацьовані дні відпустки (а.с.18).

Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, де вони працюють, можуть провадитись при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи в звязку з переходом на пенсію.

Аналогічна норма міститься в п.9 ст.22 Закону України «Про відпустки».

Факт невиплати ОСОБА_2 заробітної плати в розмірі 1000, 45 грн. підтверджується листом КП „Шляхрембуд" № 30 від 27.01.2009 р. та довідкою розрахунком цього підприємства (а.с.17-18).

Тому, з врахуванням зазначеного вище, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що при звільненні позивача відповідачем проведено всі розрахунки сум, які належали до виплати позивачу.

Колегія суддів вважає, що оскільки позивач звільнився з підприємства відповідача в звязку з переходом на пенсію, відсутні підстави для відрахування з його заробітної плати коштів за невідпрацьовані дні відпустки, а нарахована заробітна плата в розмірі 1000 грн. 45 коп. підлягає стягненню з урахуванням індексації.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» оплата праці виступає обєктом індексації грошових доходів населення.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

За даними Державного комітету статистики України, опублікованими в газеті «Урядовий курєр» в 2009-2010 роках індекс інфляції складав: в січні 2009р. 102,9 %, в лютому 2009р. 101,5%, в березні 2009р. 101,4%, в квітні 2009р.- 100,9%, в травні 2009р. 100,5%, в червні 2009р. 101,1%, в липні 2009р. 99,9%, в серпні 2009р. 99,8%, в вересні 2009р. 100,8%, в жовтні 2009 р. 100,9 %, в листопаді 101,1 %, в грудні 2009р. 100,9%, в січні 2010р.- 101,8%, в лютому 2010р. 101,9%, в березні 2010р. 100,9%, в квітні 2010р. 99,7%, в травні 2010р. 99,4%, в червні 2010р. 99,6%, в липні 2010р. - 99,8%, в серпні 2010р. 101,2%, в вересні 2010р. 102,9%. За жовтень індекс інфляції опублікований не був.

Враховуючи викладене, стягненню підлягає заробітна плата з урахуванням індексації в розмірі 1120,17 грн., де індексація складає 119,72 грн.(розрахунок додається на окремому аркуші).

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання всіх сум, що належать йому при звільненні, частковому задоволенню підлягає вимога і про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з розясненнями, які містяться у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення.

Тому, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути здійснено за період з 17 січня 2009 року (слідуючого дня після дати звільнення) до 09 листопада 2010 року.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з абз.4 п.2 вказаного Порядку, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Враховуючи те, що з 09.12.2008р. по 16.01.2009р. позивач перебував у відпустці, для розрахунку його середньої заробітної плати слід брати жовтень-листопад 2008 року.

З довідки КП „Шляхрембуд" №327 від 1 жовтня 2010 року про зарплату позивача з 01.01.08р. по 31.12.08р. вбачається, що в жовтні 2008 року ОСОБА_2 було нараховано заробітну плату в розмірі 3504,75 грн., в листопаді 7502,05 грн. (а.с.198), виходячи з цього, розмір середньомісячної заробітної плати складає 5503,40 грн. (3504,75+7502,05) : 2.

Відповідно до п.8 Порядку середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Кількість робочих днів, відпрацьованих ОСОБА_2 у КП „Шляхрембуд" у жовтні листопаді 2008 року становить 43 (23+20=43).

Розмір середньоденної заробітної плати складає 255,97 грн. ((3504,75+7502,05) : 43).

Період, за який необхідно стягнути середній заробіток з 17 січня 2009 року по 09 листопада 2010 року, складає 21 місяць 23 дні.

5503,40 грн. - середньомісячна заробітна плата х 21 = 115 571,40 грн.

255,97 грн. - середньоденна заробітна плата х 23 = 5 887,31 грн.

Тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 121 458,71 грн. (115 571,40 грн.+ 5 887,31 грн.).

Проте, ураховуючи розяснення абзацу другого пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року щодо істотності невиплаченої частки заробітної плати порівняно із середнім заробітком позивача, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку до 30 000 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексації, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. Крім того, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення одноразової допомоги при звільненні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат таким чином: з КП «Шляхрембуд» підлягає стягненню на користь держави 367,20 грн. судового збору (30 000 +1000,45+119,72+5600):100 = 367,20) та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції; з КП «Шляхрембуд» підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 37 грн. повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, та 7,5 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції; з КП «Шляхрембуд» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 183,60 грн. та 83 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційній інстанції.

Керуючись п.2,3 ч.1 ст.307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04 жовтня 2010 року у частині відмови в стягненні заробітної плати з урахуванням індексації та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Комунального підприємства «Шляхрембуд» на користь ОСОБА_2 заробітну плату в розмірі 1000 грн. 45 коп., 119 грн. 72 коп. індексації та 30 000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку з проведенням передбачених законом утримань.

Змінити рішення Зарічного районного суду м.Суми від 04 жовтня 2010 року в частині стягнення одноразової виплати та стягнути її у розмірі 5600 грн.

Стягнути з Комунального підприємства «Шляхрембуд» на користь держави 367 грн. 20 коп. судового збору та 120 грн.00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції; судовий збір в розмірі 183 грн. 60 коп. на користь держави та 83 грн.00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційній інстанції.

Стягнути з Комунального підприємства «Шляхрембуд» на користь ОСОБА_2 07 грн.50 коп. повернення судового збору та 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційній інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: