Справа №2 183/2010
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2010 року смт. Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді Морозова О.Б.

при секретарі Костюк Я.О.

з участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення недостачі по магазину „Надія, пені та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів 15420 гривень 39 копійок недостачі, яка виникла у позивачки по магазину „Надія, в результаті винних дій відповідачів, при виконанні трудових обовязків, пені та моральної шкоди, а також сплачених судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона працює приватним підприємцем та прийняла на роботу продавців по магазину „Надія ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Їх було звільнено 14.08.2009 року за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На момент звільнення була проведена ревізія товарно-матеріальних цінностей, при проведенні якої було виявлено нестачу в розмірі 8336,31 грн. та складено акт прийому-передачі магазину. Відповідачок було попереджено про сплату нестачі в 10-ти денний термін та про нарахування пені в розмірі 25% (упущена вигода), відповідно до ст. 22 ЦК України. Незважаючи на це відповідачки відмовляються погасити нестачу. В звязку з цим нею було затверджено наказ від 28.08.2009 року №19 про нарахування пені, яка складає 2084,08 грн.. Вважає, що відповідачами порушено вимоги ст. 130 КЗпП України, яка передбачає, що працівники повинні покрити заподіяну шкоду поверненням рівноцінного майна. Також просить стягнути завдану їй моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях через погрози відповідачів, що вони зроблять все для того, щоб її магазин не працював та фізичною розправою їй та чоловіку ОСОБА_6. Моральну шкоду оцінює в 5000 гривень.

Відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просили відмовити позивачці в задоволенні позову, оскільки вони не згодні з результатом ревізії, так як відповідно до п. 5.1, 5.3 положення „Про порядок проведення ревізій фінансово-господарської діяльності в організаціях, підприємствах, установах споживчої кооперації України ревізія товарних операцій розпочинається після ретельного вивчення стану справ з обліку товарів і тари в роздрібних торгових підприємствах, аналізу руху цінностей у матеріально відповідальних осіб, джерел їх надходження і визначення конкретних ділянок роботи, на які під час ревізії повинна бути звернена головна увага. При проведенні ревізії ревізійною комісією позивачкою не було використано видаткові касові ордери, про що зазначено в самому акті. Їх вини у завданні шкоди ОСОБА_1 не має. Договорів про повну матеріальну відповідальність позивачка з ними не укладала. Вважають, що їм завдано моральну шкоду внаслідок неправомірних дій з боку позивачки, яка полягає в приниженні їх честі, гідності, престижу. Моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість проведення активного громадського життя. Моральну шкоду оцінюють в 5000 гривень.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідачі в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали повністю, просили відмовити в його задоволенні, свій позов підтримали і просили його задовольнити.

Заслухавши сторони, їх представників, свідків, та дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить висновку, що позови не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка працює приватним підприємцем та прийняла на роботу продавців по магазину „Надія ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Їх було звільнено 14.08.2009 року за згодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивачка ОСОБА_1 зазначала, що за час роботи відповідачів в магазині «Надія» ними була допущена недостача товарно-матеріальних цінностей на суму 8336 грн. 31 коп. На підтвердження цього надала суду акт ревізії від 14.08.2009 року (а.с.8-9). Вказаний акт ревізії суд не може взяти до уваги як доказ по даній справі, оскільки зміст вказаного акту не відповідає фактичним обставинам справи, а саме:

В акті зазначено, що відповідальними за фінансово-матеріальні цінності на час проведення ревізії були ОСОБА_3, відповідно до трудового договору від 12.01.2009 року та ОСОБА_4, відповідно до трудового договору від 11.03.2009 року. Однак це не відповідає дійсності, оскільки згідно умов зазначених трудових договорів така відповідальність на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не покладалась. Також судом було встановлено, що договорів про будь-яку матеріальну відповідальність вказані особи з ОСОБА_1 не укладали.

Окрім того, як вбачається з пояснень ОСОБА_1, свідка ОСОБА_6, а також з копій табелів обліку використання робочого часу (а.с.27,29), у випадках відсутності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на роботі, товар з магазину «Надія» відпускали або сама ОСОБА_1. або ОСОБА_6, виконуючи при цьому роботу продавців.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть нести матеріальну відповідальність за виявлену позивачкою недостачу і вимоги позивачки в цій частині, а також в частині стягнення пені є безпідставними та необґрунтованими.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів моральної шкоди суд також вважає необґрунтованими та безпідставними. Суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу акт від 20.08.2009 року (а.с.12) про висловлювання погроз щодо закриття магазину з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вказаний акт складено поза межами компетенції ФОП ОСОБА_1 За даним фактом вона або інші особи до правоохоронних органі не звертались. Окрім того, як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 особисто ОСОБА_1 жодних погроз не висловлювали Інших доказів, які б свідчили про спричинення відповідачами моральної шкоди ОСОБА_1 судом не знайдено. ЇЇ твердження про те, що внаслідок дій відповідачів погіршився стан її здоровя, свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_1 суд також розцінює як необґрунтовані та безпідставні. Жодних доказів, які б свідчили про спричинення з боку ОСОБА_1 моральної шкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_4, судом не знайдено. Твердження останніх про те, що неправомірними діями ОСОБА_1 була принижена їх честь, гідність та ділова репутація, порушені нормальні життєві звязки та стосунки з оточуючими, свого підтвердження судовому засіданні не знайшли.

За вказаних обставин в задоволенні позову ОСОБА_1 а також зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1167, 1190 ЦК України, ст.ст. 130, 134,135-1, 135-3, 138, КЗпП України, а також ст.ст. 79, 88, 208, 209, 213-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.В задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення недостачі по магазину „Надія, пені та моральної шкоди - відмовити повністю.

2.В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити повністю.

3.Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області. Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення по справі. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Куликівського районного суду О.Б. Морозов