Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-347/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про вселення в квартиру та визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2008 року ОСОБА_1 звернувся з вищезазначеним позовом, в якому з уточненням позовних вимог просив суд:

- виселити ОСОБА_2 з належної йому на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення;

- скасувати державну реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по оплаті спожитих нею комунальних послуг у розмірі 1100 грн., а також судові витрати у розмірі 1016 грн.

В судовому засіданні позивач, а також його представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали, а у задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

ОСОБА_2 предявлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі та у свою чергу у липні 2008 року звернулася з зустрічним позовом посилаючись на те, що за наданим договором купівлі-продажу від 26.07.2006 року ОСОБА_1, на праві приватної власності належить двокімнатна квартира АДРЕСА_3. Загальна вартість цієї квартири складає 24899 грн. В цій квартирі вона за згодою відповідача з тимчасовою реєстрацією фактично проживаю з моменту смерті діда ОСОБА_3 та бабусі, ОСОБА_4 Кузьмічни. Їй відомо, що ця квартира була придбана на гроші, виручені від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4, яка належала їй, та її бабусі і дідусю, які були її опікунами згідно рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів від 21.10.1994 року за № 685, та зі ст.61 ЦК України, та знаходилась у них на утриманні, як інвалід дитинства, і проживала разом з ними.

Крім того, як інвалід дитинства, та як особа, над якою встановлена опіка і призначене місце проживання, де була зареєстрована на постійному місці проживання, і проживала до моменту продажу цієї квартири відповідачем без її участі, має право власності на частину квартири разом з іншими співмешканцями, яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_4. Ця квартира була продана відповідачем на підставі в повному обсязі фальсифікованого рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2006 року, нібито головуючим був суддя Антонюк О.О. Насправді такого рішення не існує, та ця цивільна справа взагалі не розглядалась. Печатка суду, та підпис судді є підробленими, в зв'язку з чим прокуратурою Жовтневого району м.Дніпрпоетровська проводиться перевірка належності цього документа. Перед своєю смертю бабуся в усній формі, в присутності сусідів зробила заяву, якою заповідала їй свою частину цієї квартири, а відповідачу наказала, щоб він її не залишив без житла.

Після смерті бабусі, відповідач ОСОБА_1Г заявив, що на нього померла ОСОБА_4 нібито залишила усний заповіт, та отримав довіреність від її опікуна-дідуся, ОСОБА_3, який також заявив, щоб відповідач після продажі цієї квартири придбав йому та їй житло. Відповідач, пообіцяв її дідусеві придбати квартиру за адресою: вул.В.Дубініна, 5/2, і здійснив фактично без її участі та згоди на продаж належної їй квартири. Але при придбанні спірної квартири не дотримався цієї необхідної умови при укладенні угод купівлі-продажу, та зовсім незаконно і безпідставно залишив її без будь-якого житла, чим порушив її права на житло. Більш того, при здійсненні купівлі-продажу квартири за адресою вул.Гордачі, 9/3,4, вона повинна була приймати участь в здійсненні цієї угоди, але відповідач, ввів її в заблуду, пообіцявши придбання вищевказаної квартири, ввів її та дідуся цими обіцянками в оману, та придбав таку на своє ім'я.

Крім того, використовуючи її довіру до відповідача, як до родича, він отримав її паспорт, та паспорт дідуся для зміни постійної прописки за новою адресою, але дідуся він прописав постійно, а їй зробив тимчасову прописку за новою адресою. На ці обставини вона не звертала уваги, оскільки вважала, що спірна квартира за адресою: ОСОБА_5, 5/2 належить їй та дідусю. Про те, що відповідач порушив свої обов'язки, оформивши спірну квартиру на себе, вона дізналась вже після подачі відповідачем позову про її виселення з цієї квартири.

Отже вона має право на грошову суму, вилучену з продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4, або на квартиру, яка була придбана на ці гроші, за адресою: АДРЕСА_5. Їх з відповідачем правовідносини не повинні розглядатися як найм житла, тому що між ними не було укладено ніякого договору про найом житла, а вона вважала, що квартирою користується на правах власника. Житлом ОСОБА_1 заволодів шляхом введення її в оману, пообіцявши придбати квартиру за адресою: ОСОБА_5, 5/2 для неї з метою її постійного проживання в цій квартирі, та володіння нею, а від участі в здійсненні цих угод відсторонив, пославшись на її інвалідність по зору, та можливий оману з цього приводу з боку покупця.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд: визнати факт купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4, як здійсненний з порушенням вимог діючого цивільного законодавства України;

- визнати договір купівлі-продажу від 26 липня 2006 року на квартиру за даною адресою, виданий Першою нотаріальною конторою, та реєстрацію правочину в державному реєстрі правочинів недійсними, та витребувати у відповідача ОСОБА_1 з його незаконного володіння квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_5, як придбану за кошти, які належать їй;

- визнати за нею право власності на цю квартиру, і вселити її в неї, зареєструвавши її за цією адресою;

- стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100 тис.грн., а також судові витрати в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник просили суд у задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає основні позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

ОСОБА_1, є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_6, що становить 38/100 частин домоволодіння, яку (квартиру) він придбав за договором купівлі-продажу від 26 липня 2006 року.

З ОСОБА_1 згоди у зазначеній квартирі тимчасово на один рік, з 02 жовтня 2006 року по 02 жовтня 2007 року, була зареєстрована ОСОБА_2

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрував її місце проживання у належній йому квартирі у зв'язку з тим, що їй необхідно було закінчити навчання у вищому учбовому закладі. За їх домовленістю з нею, після закінчення навчання, тобто строку тимчасової реєстрації, вона повинна була виписатися (знятися з реєстрації) з належної йому квартири та повернутися до свого власного житла, яке знаходиться у м.Сімферополі, де проживає її мати та звідки вона сама приїхала для навчання у м.Дніпропетровськ.

Однак, після закінчення строку тимчасової реєстрації ОСОБА_2 самовільно продовжує проживати в належній ОСОБА_1 квартирі та відмовляється звільнити її.

Виходячи з положень ст.ст. 317, 319, 401, 810, 1238 ЦК України та ст.ст.150, 158 ЖК України єдиними підставами для проживання особи в приватному будинку або квартирі є: рішення або згода власника; сервітут; договір найму житла; заповідальний відказ.

З-поміж зазначених підстав для проживання відповідачки у належній ОСОБА_1 квартирі мала місце тільки одна - його згода як власника на тимчасове проживання відповідачки строком з 02 жовтня 2006 року по 02 жовтня 2007 року, що підтверджується її тимчасовою реєстрацією. Згоду на проживання відповідачки після 02 жовтня 2007 року він як власник не давав.

Договір найму між сторонами не укладався. Жодних сервітутів або заповідальних відказів на користь відповідачки щодо її проживання в належній їй квартирі ніким і ніколи не було встановлено.

Таким чином, відповідачка після закінчення строку тимчасової реєстрації, тобто після 02 жовтня 2007 року продовжує проживати в належній ОСОБА_1 квартирі, без законних підстав.

Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ч.7 ст.319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном.

За таких обставин, суд вважає можливим виселити ОСОБА_2 з належної ОСОБА_1, на праві приватної власності квартири АДРЕСА_6 без надання іншого житлового приміщення, а у задоволенні решти позову відмовити у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачка в зустрічній позовній заяві обґрунтовує свої претензії на придбану ОСОБА_1 квартиру тим, що їй нібито має належати частина грошей від продажу квартири АДРЕСА_7, яка належала її померлому діду, ОСОБА_3, а також що цей продаж був здійснений незаконно, оскільки був здійснений без її згоди та без згоди опікунської ради.

Суд вважає, що відповідачка не має жодних прав на спірну квартиру, яка належить їй особисто, оскільки вона не брала участь в укладенні договору купівлі-продажу від 26 липня 2006 року, на підставі якого ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_6, а також не давала йому гроші на придбання цієї квартири. Жодним пунктом зазначеного договору не передбачено, що вона є вигодонабувачем за цим договором або що цей договір укладено на її користь.

ОСОБА_1 придбав зазначену квартиру на свої власні кошти. Жодної частини вартості цієї квартири не було сплачено за рахунок батьківських коштів, оскільки від батька він не одержав спадщини. Відповідачка не є спадкоємицею після його померлого батька, оскільки її мати, ОСОБА_6, є його зведеною сестрою і вони споріднені з нею виключно з їх спільною матір'ю, дружиною його батька ОСОБА_7, яка померла раніше його батька у 2005 році. Отже, відповідачка не є родичкою його батька та не є спадкоємицею за законом. Заповіту на її користь батько також не залишав.

На момент продажу 28.07.2006 року квартири АДРЕСА_8, яка належала його померлому батькові, ОСОБА_3, опіка з його боку над відповідачкою була припинена, а отже ані згоди відповідачки, ані згоди опікунської ради на продаж квартири не потребувалося.

Батько був призначений опікуном відповідачки, коли та була неповнолітньою. Відповідно до ст.ст.76, 77 ЦК України опіка та піклування припиняються у разі досягнення фізичною особою повноліття або поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, цивільна дієздатність якої була обмежена. Таким чином, опіка і піклування з боку його батька над відповідачкою припинилися в день досягнення нею свого повноліття, 16 травня 2002 року (дата народження відповідачки - 16 травня 1984 року), тобто за чотири роки до продажу батьком його квартири. Після досягнення відповідачкою повноліття її цивільна дієздатність була обмежена і вона є повністю дієздатною, а отже тепер у неї немає жодного опікуна піклувальника.

Продаж батьком його квартири ніким не оскаржувався, в тому числі і самою відповідачкою ОСОБА_7, та офіційно судом не визнавався незаконним або недійсним.

Матері ОСОБА_1, яка є бабусею відповідачки також не належало жодної частки квартири АДРЕСА_7, яка належала його померлому батькові, оскільки батько одержав право власності на цю квартиру на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06.06.2006 року, а мати померла 06.12.2005 року, тобто раніше. Отже, відповідачка не могла після смерті його матері успадкувати частину квартири АДРЕСА_9 яка належала його померлому батькові.

Таким чином відповідачка не мала, не має жодних та не набула ані на його квартиру № будинку № 5 по вул. Володі Дубініна у м. Дніпропетровську, ані на квартиру АДРЕСА_10, яка належала його померлому батькові. Всі претензії на частку в праві власності або на право постійного проживання в належній ОСОБА_1 квартирі є безпідставними.

Оцінюючи надані сторонами докази суд вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про вселення в квартиру та визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 212, 213, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з належної ОСОБА_1 на праві приватної власності квартири АДРЕСА_6 без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - відділ громадянства, реєстрації та міграції Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про вселення в квартиру та визнання права власності на частину квартири, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Суддя: