Печенізький районний суд Харківської області
Справа № 2-9/2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року смт. Печеніги

Печенізький районний суд Харківської області

у складі: головуючого - судді Смирнова В.А.

за участю секретаря Меденець Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мисливське господарство «Печеніги», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління державного казначейства у Печенізькому районі Харківської області, про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Мисливське господарство «Печеніги», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, УДК у Печенізькому районі Харківської області про стягнення матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29.08.2008 року він разом з ОСОБА_4 допомагав останньому перевозити кухонні меблі в с. Пятницьке на своєму автомобілі ЛУАЗ 969 і приблизно о 21 годині виїхав до с. Кочеток, де за 30 хвилин у нього повинна була відбутися зустріч з ОСОБА_5, з яким 29.07.2008 року позивач уклав договір позики на суму 50000 гривень, які зобовязувався повернути, як зазначає позивач у своєму позові, о 21 год. 30 хв. 29.08.2008 року у нього вдома, про що було досягнуто домовленість з ОСОБА_5 під час особистої зустрічі 29.08.2008 року. На виїзді з с. Пятницьке він був вимушено зупинений працівниками ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які погрожуючи позивачу вогнепальною зброєю стали безпідставно, на думку позивача, вимагати предявлення транспортного засобу позивача до огляду. Пояснивши їм про спізнення на важливу зустріч, позивач відмовився надати транспортний засіб до огляду на що працівники ДП «Мисливське господарство «Печеніги» заблокували проїзну частину і тим самим змусили його повернутися до с. Пятницьке в будинок його матері, де він приблизно годину знаходився і повернувся додому близько 22 год. 30 хв. та не зміг виконати зобовязань щодо повернення суми боргу ОСОБА_5 Борг повернув лише 01.09.2008 року сплативши при цьому суму штрафу у розмірі 5000 гривень. Вважає, що дії директора ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2 та головного мисливствознавця цього підприємства ОСОБА_3 мають прямий причинно наслідковий зв'язок з порушенням позивачем договірних зобовязань щодо своєчасного повернення грошей і як з цього витікає з заподіянням позивачу матеріальної шкоди на суму 5000 гривень, виплачених ОСОБА_5 в якості штрафу.

В подальшому 02.02.2010року позивач надав до суду заяву про зміну предмету позову та збільшення позовних вимог, в якій позивач просив суд визнати дії працівників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що відбулися 29.08.2008 року відносно нього незаконними, стягнути на його користь з ДП «Мисливське господарство «Печеніги» 5000 гривень матеріальної шкоди, стягнути на його користь з ДП «Мисливське господарство «Печеніги» 5000 гривень моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування завданої моральної шкоди позивач зокрема зазначив, що вона полягає в тому, що він переніс дуже сильний нервовий стрес, викликаний неправомірними діями відповідача, а саме: способом зупинки керованого позивачем транспортного засобу, постійною погрозою вогнепальною зброєю, манерою поведінки під час виконання своїх незаконних дій, переслідуванням в межах с. Пятницьке, тим, що був вимушений переховуватися в домі своєї матері по вул. Лісній, 18, подальшому розповсюдженні відповідачем пліток та недостовірної інформації в його адресу, що знайшло документальне відображення в листі заступника голови Держкомлісгоспу України. Крім того, постраждала його ділова та особиста репутація в колі знайомих.

У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав позовні вимоги безпідставними та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, представник відповідача пояснив суду, що дії працівників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо зупинки транспортного засобу позивача, яка мала місце 29.08.2008 року були такими, що здійснені в межах повноважень у спосіб та порядку, що відповідає чинному законодавству України, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року і позивач мав реальну можливість до своєчасного повернення суми боргу за договором позики від 29.07.2008 року.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не заявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи УДК у Печенізькому районі Харківської області у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив справу слухати за відсутності представника УДК у Печенізькому районі Харківської області та рішення прийняти на розсуд суду.

Розглянувши подані сторонами докази і матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується предявлений позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Враховуючи положення норм цивільного процесуального законодавства України, щодо обовязку суду розглядати справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, предявлений позов розглядався виключно в межах заявлених вимог.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося сторонами, що 29.08.2008 року близько 21 год. на виїзді із с. Пятницьке Печенізького району Харківської області працівниками ДП «Мисливське господарство «Печеніги», а саме: директором підприємства ОСОБА_2 та головним мисливствознавцем цього ж підприємства ОСОБА_3, було зупинено з метою огляду на предмет незаконного полювання автомобіль марки ЛУАЗ д/н 73-58 ХАВ під керуванням позивача ОСОБА_1, який рухався в напрямку с. Кочеток. З цих підстав та з огляду на підтвердження матеріалами справи, суд вважає, що вказані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» від 22.02.2000 року №1478-ІІІ, посадові особи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища, спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання та їх органів на місцях відповідно до законодавства мають право перевіряти документи на право полювання та добування мисливських тварин в інших цілях, зупиняти транспортні (плавучі) засоби та проводити їх огляд та огляд речей, знарядь полювання, добутої продукції та інших предметів.

Із постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.10.2008 року відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, винесеної помічником Чугуївського міжрайонного прокурора Харківської області вбачається, що в ході перевірки за заявою гр. ОСОБА_1 про неправомірні дії директора ДП «Мисливське господарство «Печеніги» гр. ОСОБА_2 та головного мисливствознавця ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_3 було встановлено, що 29.07.2008 року біля 21 години директор ДП «Мисливське господарство «Печеніги» гр. ОСОБА_2 та головний мисливствознавець гр. ОСОБА_3 виконуючи свої функціональні обовязки, діючи у відповідності зі ст. 39 п. 2 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» в с. Пятницьке зупинили автомобіль ЛУАЗ д/н 73-58 ХАВ під керуванням ОСОБА_1 за підозрою проведення останнім незаконного полювання. В ході перевірки зазначеного автомобіля у ОСОБА_2 при собі знаходився цивільний (перероблений із бойового) варіант автомата калібру 7,62 мм. АКМС-МФ №000781, яким він користується відповідно до дозволу на право зберігання та носіння №1010 виданий 29.12.2005 року УМВСУ в Харківській області. З огляду на відсутність складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, у порушенні кримінальної справи було відмовлено.( а.с.122 )

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що ним було оскаржено до суду зазначену постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 03.10.2008 року, який своїм рішенням залишив її без змін. Інших доказів протиправності поведінки співробітників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» позивач суду не надав.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що 29.08.2008 року ОСОБА_1О допомогав йому перевозити кухонні меблі в с. Пятницьке на своєму автомобілі ЛУАЗ 969. Близько 21 год. на виїзді із с. П*ятницьке Печенізького району Харківської області працівниками ДП «Мисливське господарство «Печеніги», а саме: директором підприємства ОСОБА_2 та головним мисливствознавцем цього ж підприємства ОСОБА_3, автомобіль марки ЛУАЗ д/н 73-58 ХАВ під керуванням позивача ОСОБА_1 було зупинено з метою огляду. У данних осіб була вогнепальна зброя у вигляді автомата АКМС-МФ. ОСОБА_1О відмовився надати автомобіль для огляду, мотивуючи свою відмову неправомірними діями, як на його думку, працівників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Після суперечки, яка тривала приблизно 15-20 хвилин ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулися до с. Пятницьке в будинок матері ОСОБА_1, де вони пробули приблизно годину.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вказаних норм права позивач ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність порушень чинного законодавства у діях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У звязку з наведеним, у суду немає правових підстав для спростування висновків щодо правомірності дій працівників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо позивача ОСОБА_1, які мали місце о 21 год. 29.08.2008 року в с. Пятницьке та які були встановлені в ході перевірки Чугуївською міжрайонною прокуратурою Харківської області. Таким чином, суд вважає дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що здійснені в межах повноважень у спосіб та порядку, що відповідає чинному законодавству України, а позов в цій частині вважає безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.07.2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений договір позики за яким ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 в борг строком до 29.08.2008 року включно суму коштів у розмірі 50 тисяч гривень. Згідно п. 3.1. даного договору за домовленістю сторін, у випадку прострочення повернення грошових коштів встановлюється штраф у вигляді 20 (двадцяти) відсотків від суми заборгованості за кожний день прострочення.(а.с.8 )

Із копії розписки написаної 01.09.2008 року ОСОБА_5 вбачається, що останній 01.09.2008 року прийняв від ОСОБА_1 гроші в сумі 50 тисяч гривень згідно п.1.1. договору позики від 29.07.2008 року і предявив претензію відносно виплати штрафу згідно п. 3.1. вказаного договору.(а.с.9 )

Відповідно до копії розписки написаної 10.09.2008 року ОСОБА_5, останній 10.09.2008 року отримав від ОСОБА_1 гроші в рахунок сплати штрафу у розмірі 5 тисяч гривень і претензій до ОСОБА_1 у ОСОБА_5 не має.(а.с.10 )

Як пояснив в ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 будь-яких інших документів про хід виконання договору позики від 29.07.2008 року не укладалося та сторонами не посвідчувалося. Однак, позивач у судовому засіданні та у тексті своєї позовної заяви зазначав, що між сторонами угоди від 29.07.2008 року під час особистої зустрічі у першій половині дня 29.08.2008 року у м. Чугуїв в офісі ОСОБА_5 сторони домовилися про повернення суми боргу в помешканні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, о 21 годині 30 хвилин того ж дня.

Статтею 203 ЦК України передбачено дотримання загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема дотримання умови до форми правочину.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на наведене, при оцінці доказів по справі суд критично ставиться до пояснень позивача щодо досягнення між сторонами договору позики від 29.07.2008 року домовленості про повернення суми боргу в помешканні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, о 21 год. 30 хв. 29.08.2008 року, оскільки ці твердження не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, якими, з огляду на форму договору, може бути лише письмовий договір із зазначенням відповідних умов, а тому приходить до висновку про можливість своєчасного повернення позивачем ОСОБА_1 суми бору за договором позики від 29.07.2008 року у розмірі 50 тис. гривень у строк до 29.08.2008 року включно, що на думку суду виключає наявність прямого причино-наслідкового звязку між діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та наявністю у позивача шкоди у розмірі 5 тис. гривень за сплачений ОСОБА_5 штраф за порушення умов договору позики від 29.07.2008 року.

При оцінці доказів щодо підстав для відповідальності працівників ДП «Мисливське господарство «Печеніги» суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на системний та послідовний аналіз чинного законодавства щодо підстав виникнення деліктної відповідальності, суд вважає за необхідне відмітити, що застосування цієї норми права здійснюється на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦК України, а саме: за наявностіумови, що дії особи, яка перебуває у трудових відносинах з організацією та які виконувалися нею у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №6 «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року в п. 5 зазначає: «При розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації».

Таким чином, враховуючи, що дії ОСОБА_2, ОСОБА_3 були правомірними, між ними і спричиненою позивачу шкодою у розмірі 5 тис. гривень відсутній прямий причинно-наслідковий звязок та вина третіх осіб по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожному надано право на захист свого цивільного права судом, в тому числі способом відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди за деліктними зобовязаннями встановлено ст. 1167 ЦК України, згідно якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не здійснювали неправомірних рішень, дій чи бездіяльності, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 тис. гривень з відповідача.

Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення з розгляду цивільної справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 1166, 1167, 1172 ЦК України, постановою Пленуму Верховного суду України №6 «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, ст.ст. 4-8, 10,11,27,57-60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мисливське господарство «Печеніги», треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління державного казначейства у Печенізькому районі Харківської області, про визнання дій неправомірними, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Харківської області через Печенізький районний суд Харківської області шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарженння і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у вищезазначений строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис.

Копія вірна. Суддя: