Р І Ш Е Н Н Я № 2-344/10

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2010 року м. Маріуполь

Приморський районний суд у складі:

головуючого судді Лузана В.В.

при секретарі Драгні М.Г.

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки адвоката Афанас*євої В.О.,

третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в м.Маріуполі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом, виселення та вселення, а також стягнення суми боргу за договором найму з урахуванням інфляції та 3% річних, заборгованості за комунальні послуги;

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання наймачем житлового приміщення замість вибувшого наймача, визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2008р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою № 44 в будинку № 23 по вул. Латишева в м. Маріуполі, шляхом виселення відповідачки з квартири, яка належить йому на праві власності, та вселити його, позивача, в цю квартиру.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі, доповнив вимогами про стягнення з відповідачки суму боргу за договором найму з урахуванням інфляції та 3% річних, а також заборгованості за комунальні послуги, а всього 101128 грн., а також моральну шкоду в сумі 20000 грн. та пояснив, що йому за договором купівлі-продажу належить спірна квартира, в якій без законних підстав мешкає ОСОБА_2 з 2003р. За цей час вона не сплачувала сплату за житло за договором найму, який ним, ОСОБА_1, був укладений з попереднім власником квартири ОСОБА_3, яка надала право мешкати в ній відповідачці. Сума несплаченої арендної плати з жовтня 2003р. по травень 2010р. склала 72000 грн. На цю суму, з урахуванням невиконання договірних зобов*язань, ним, ОСОБА_1, розрахований відсоток інфляції, виходячи з відповідних розмірів за 7 років, сума за яким склала 25578 грн. та 3% річних 3550 грн. Крім того, остання не сплачувала комунальні платежі, по яким виникла заборгованість в сумі 8700 грн., яку також просив стягнути. Розмір моральної шкоди обґрунтовував тим, що протягом 7 років не міг користуватися квартирою, через несплату відповідачкою за користування квартирою, він не міг придбати ліків, переніс душевні страждання. Просив суд виселити відповідачку з його квартири, вселити його та стягнути з неї суму боргу за договором найму з урахуванням інфляції та 3% річних, а також заборгованість за комунальні послуги в розмірах, зазначених в доповленнях до позову. судові витрати у вигляді сплати витрат на ІТЗ для стягнення не пред*являв.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що про наявність у ОСОБА_1 права власності на квартиру до 2004р. не знала, т.я. вважала, що квартира належить ОСОБА_3, яка виступала в якості продавця цієї квартири та отримала за розпискою від неї, ОСОБА_2, більшу частину вартості, як передплату, після чого передала ключі від квартири та надала право мешкати в ній за умови оформлення договору купівлі-продажу після того, як буде передана вся сума вартості цієї квартири. Однак такий договір укладений не був, гроші ОСОБА_3 не повернула, а ОСОБА_1 пред*явив позов про виселення, проти чого вона заперечувала та, в ході розгляду якого, звернулася з зустрічним позовом до нього про визнання її наймачем житлового приміщення - спірної квартири замість вибувшого наймача та визнання права користування житловим приміщенням. Цей позов обґрунтовувала тим, що зі згоди попереднього наймача квартири - ОСОБА_3, у жовтні 2003р. вселилась в неї та мешкає до теперішнього часу, тому, як сторона за договором найму, придбала право користування житловим приміщенням в спірній квартирі замість колишнього наймача ОСОБА_3. Позов ОСОБА_1 в частині стягнення арендної спати з урахуванням інфляції та 3% річних не визнала, оскільки не укладала з ним ніякого договору, заборгованість по комунальним платежам, яка виникла за час її мешкання сплатить сама відповідно непогашеним сумам, а ОСОБА_1 відшкодовувати не має наміру, оскільки зазначена ним сума не відповідає фактичному боргу. Позов в частині відшкодування моральної шкоди також не визнала, вважаючи необґрунтованим.

Представник відповідачки Афанас*єва В.О. підтримала доводи ОСОБА_2 та стверджувала, що остання не може бути виселена з квартири з тих підстав, на які посилається ОСОБА_1 в тексті позовній заяві, інших підстав не заявляє, т.я. ОСОБА_2 не здійснює ніяких перешкод позивачу в користуванні спірної квартири. Окрім того, не повинна нести відповідальності за умовами договору, стороною по якому не є, у тому числі сплачувати арендну платню, інфляційні суми та 3% річних, а також сплачувати ОСОБА_1 комунальні послуги, частину яких за минулий час сплатила комунальним підприємствам. Зустрічний позов підтримала, стверджуючи, що ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру зі згоди наймадавця ОСОБА_3, яка залишалась зареєстрованою в цій квартирі до лютого 2008р., після чого була визнана втратившою права користування у зв*язку з вибуттям з неї, тому ОСОБА_2, залишившись мешкати, придбала рівне з нею право користування житлом, що надає підстави вимагати визнання такого права за рішенням суду.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що за усним дорученням ОСОБА_1 знайшла покупця на спірну квартиру ОСОБА_2, від якої отримала в якості передплати грошову суму за продаж квартири, але ОСОБА_1 не передала, т.я. ця сума була менша вартості квартири та він гроші брати відмовився. Вподальшому угода з продажу не сталася, вона виїхала з квартири, а ключі віддала відповідачці, яка в 2003р. вселилась у неї та мешкає по теперішній час. Отриманий від ОСОБА_2 завдаток не повернула. Вирішення позовів сторін віднесла на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 частково обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині виселення, а в іншій частині відмові, також як і зустрічний позов ОСОБА_2 з наступних підстав та на підставі наступних норм закону.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 383 ЦК України право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто... Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, якщо вони не поєднані з позбавленням права володіння майном.

Судом встановлений той факт, що ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 у встановленому законом порядку, тобто за договором купівлі-продажу, який зареєстрований у встановленому порядку, та це його право не оспорюється. Відповідачка в квартиру нового власника у визначеному законом порядку вселена не була, тому не набула права на користування спірною квартирою.

Відповідно ст. 155 ЖК України власник, тобто ОСОБА_1, не може бути позбавлений права користування квартирою, що йому належить, а відповідно ст. 156 ЖК України право колишнього власника на користування квартирою, що належала йому на праві приватної власності, є похідним від права власності, яке він втрачає після відчуження квартири.

З урахуванням даних положень закону у ОСОБА_3 було відсутнє право вселити ОСОБА_2 в спірну квартиру, у зв*язку з чим позов ОСОБА_1 про виселення підлягає задоволенню. З тих самих підстав у ОСОБА_2 відсутнє право вимагати визнання за нею права на житло, т.я. в неї не виникало права користування ним, оскільки домовленість про мешкання в квартирі мала місце не з власником, а з сторонньою особою, тобто ОСОБА_3. Таким чином, її зустрічний позов не може бути задоволений. Наявність договору майнового найму від 09.04.2003р., підписаного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, за умовами якого перший здав другій у найм спірну квартиру на узгоджених умовах, не створюють яких-небудь підстав у відношенні ОСОБА_2 в частині виникнення цивільного права на цю квартиру. У зв*язку з тим, що суд задовільняє позов в цій частині, то в частині вселення підстави для задоволення відсутні, т.я. на момент розгляду справи ОСОБА_1 не заявляє вимог про вселення, а обґрунтовує позов доводами, які можуть виникнути в майбутньому при виконанні судового рішення.

Вирішуючи позов в частині стягнення з ОСОБА_2 суми, яка являється сплатою за час мешкання останньої в квартирі, тобто арендною платою, суд враховує, що за договором майнового найму від 09.04.2003р. стороною в ньому являється не відповідачка, а інша особа, тому ОСОБА_2 не зобов*язана виконувати умови, які зазначені в цьому договорі, у тому числі відшкодовувати позивачу інфляційні суми та 3% річних, у зв*язку з чим в цій частині позову відмовляє. Достатніх доказів наявної суми заборгованості по комунальним платежам по спірній квартирі ОСОБА_1 не надано, у зв*язку з чим в цій частині позову суд відмовляє, у зв*язку з чим відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-ї групи, то при відмові від позову вона не стягується та відноситься на рахунок бюджету.

Оскільки зустрічний позов не задоволено, то судові витрати ОСОБА_2 також стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 15, 60, 196, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 383 ЦК України, ст.ст. 155, 156 ЖК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 в Приморському районі м. Маріуполя без надання іншого житлового приміщення, а в задоволенні позову в частині вселення та стягнення суми боргу за договором найму з урахуванням інфляції та 3% річних, заборгованості за комунальні послуги - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання наймачем житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 в Приморському районі м. Маріуполя замість вибувшого наймача, визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до апеляційного суду Донецької області в м.Маріуполі шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення, з подальшою подачею апеляційної скарги у двадцятиденний строк, або в порядку, передбаченому ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Лузан В.В.