Справа № 2-105/2010
Провадження № без номера провадження
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2010 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві ХИМЕНКО І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (далі заявник, позивач, ОСОБА_1В.) до ОСОБА_3 (далі відповідач, ОСОБА_5С.) про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, усунення перешкод в користуванні садибою і стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2010 р. у Новомиргородський районний суд надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, усунення перешкод в користуванні садибою і стягнення моральної шкоди.

Заявник вказав, що на праві особистої приватної власності йому належить житловий будинок з надвірними будівлями в місті Новомиргороді по вул. Л.Українки № 53.

Відповідно до рішення Новомиргородської міської ради № 817 від 24.04.2008 р. йому передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1598 га по вул. Лесі Українки, 53 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області.

Згідно акту від 23.04.2008 р. Про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1" було встановлено в натурі межі земельної ділянки, які закріплені межовими знаками в кількості 8 штук і погоджені із суміжними землевласниками і землекористувачами.

Після отримання Державних актів на право власності на земельну ділянку позивачем у вересні 2009 р. було встановлено, що відповідач самовільно зайняв частину його ділянки площею 83,4 кв. м.

Окрім цього, в результаті таких неправомірних дій відповідача йому заподіяна моральна шкода, розмір якої заявник визначив у сумі 5 тис. грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позов, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 не визнали позов повністю, стверджуючи, що ніяких порушень меж суміжних земельних ділянок відповідач не допускав, оскільки діяв на підставі рішення міської ради від 27.12.2001 р. Про приватизацію земельних ділянок та плану земельної ділянки, що додається до технічного паспорту на його домоволодіння.

Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: показання свідків, оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково із таких міркувань.

Згідно вимогам ЗК України:

ч. 1 ст. 116 громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

ч. 2 ст. 116 набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

ч. 1 ст. 122 Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

ч. 1 ст. 123 Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

ст. 125 право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як безспірно встановлено у судовому засіданні, заявникові ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2007 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.09.2007 р. на праві приватної власності належить домоволодіння по вул. Л.Українки № 53 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області.

Відповідно до рішення Новомиргородської міської ради № 817 від 24.04.2008 р. йому було передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1598 га, в тому числі: 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), з них 0,0467 га під житловою забудовою та 0,0533 га ріллі, 0,0598 га для ведення особистого селянського господарства по вул. Лесі Українки, 53 у м. Новомиргороді, що підтверджується копією зазначеного рішення.

У подальшому актом від 23 квітня 2008 р. Про встановлення та погодження в натурі меж земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_1" було встановлено в натурі межі вище згаданої земельної ділянки, які закріплені межовими знаками в кількості 8 штук і погоджені із суміжними землевласниками і землекористувачами, у тому числі із відповідачем ОСОБА_3

Після отримання Державних актів на право власності на земельну ділянку позивачем було встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв частину його ділянки площею 83,4 кв. м.

Суд відкидає заперечення відповідача та його представника, що зміст вище зазначеного акту від 23.04.2008 р. не відповідає дійсності, бо вони спростовуються поясненнями представника позивача та показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які особисто підписали його.

До того ж сам відповідач не заперечує справжність власного підпису на цьому документі.

Окрім цього, на звороті оригіналу оспорюваного ОСОБА_3 акту дійсно мається схема земельної ділянки.

В той же час у ході перевірки звернення заявника ОСОБА_1 в акті від 15 січня 2010 р. уповноважена комісія в складі землевпорядника Новомиргородської міської ради ОСОБА_8, інспектора по землях міської ради ОСОБА_9, інспектора з благоустрою міста ОСОБА_10, спеціаліста міської ради ОСОБА_11 встановила, що земельна ділянка громадянина ОСОБА_1 дійсно порушена громадянином ОСОБА_5. Площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 83,4 кв. м (0,70 м x 119,1 м).

Обґрунтованість висновків комісії підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 у суді.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача ОСОБА_1 на начебто наявне у нього право за відсутності державного акта на право власності на земельну ділянку користуватися земельною ділянкою, яка з моменту оформлення технічного паспорту на домоволодіння, що було придбане за договором купівлі-продажу від 12 грудня 2001 року, який посвідчений нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори за № 1939, та знаходиться по вул. Лесі Українки, 51 у м. Новомиргороді, перебуває у його володінні уже 9 років.

Як вбачається із наведених судом норм ЗК України, ні рішення Новомиргородської міської ради від 27.12.2001 р. Про приватизацію земельних ділянок, ні план земельної ділянки, що додається до технічного паспорту на його домоволодіння, не є достатніми правовими підставами для користування земельною ділянкою.

Адже право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають тільки з моменту державної реєстрації цих прав.

Як витікає із пояснень відповідача та його представника, вони не мають змоги надати докази наявності права власності чи права постійного користування на спірну земельну ділянку, оскільки до цього часу не мають документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування спірною земельною ділянкою, який би підлягав державній реєстрації.

Тому ОСОБА_3 не мав права приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

Таким чином, суд вважає позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, усунення перешкод в користуванні садибою обґрунтованим.

Окрім цього, ОСОБА_1 повязує заподіяння моральної шкоду у розмірі 5 тис. грн. із порушенням його права приватної власності на земельну ділянку, звичного способу життя, спричиненням матеріальних збитків і погіршенням стану здоровя.

В той же час позивач та його представник не надали у суді доказів порушення звичного способу життя заявника, завдання йому матеріальних збитків із обґрунтуванням їх розміру та суттєвого погіршення стану здоровя, повязаного із протиправними діяннями відповідача.

Натомість до позову долучено довідку МСЕК від 07.03.2002 р. про те, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності до березня 2003 р.

Оскільки спір між сторонами виник у вересні 2009 р., суд приходить до висновку, що належних і допустимих доказів завдання відповідачем майнової шкоди та суттєвого погіршення стану здоровя заявника у справі немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Тому розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння відповідача та моральних страждань позивача, а також інших (вище перелічених) негативних наслідків.

Таким чином, суд вважає за доцільне стягнути 500 грн., бо спричинена шкода обумовлена порушенням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, а також його моральними стражданнями з вини відповідача.

Тому доцільно обмежитись компенсацією витрат, повязаних з відпочинком від вказаних подій, тобто у вище згаданому судом розмірі.

В решті позову потрібно відмовити за його недоведеністю.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст. 3 Декрету КМ України Про державне мито та ст. ст. 79-81, 88 ЦПК України судові витрати у справі по оплаті позивачем 17 грн. судового збору, 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді потрібно стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь.

В той же час не підлягають сплаті відповідачем витрати заявника на правову допомогу адвоката у розмірі 200 грн., бо останній фактично не приймав участі у розгляді справи у суді.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 19, 41 Конституції України, ст. ст. 22-23, 1166-1167 ЦК України, ст. ст. 116, 122-123, 125-126, 212 ЗК України, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223, 292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, усунення перешкод в користуванні садибою і стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобовязати відповідача ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні позивачем ОСОБА_1 земельними ділянками, що розташовані по вул. Лесі Українки, 53 у м. Новомиргороді, Кіровоградської області та належать позивачеві на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії КР № 032285 та КР № 032286, виданих 22 червня 2009 р., та звільнити самовільно зайняту ним (відповідачем ОСОБА_5С.) суміжну земельну ділянку площею 83,4 кв. м.

Стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 500 грн. моральної шкоди, 54 грн. судових витрат у справі, а усього стягнути 554 (пятсот пятдесят чотири) гривні.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду Кіровоградської області через Новомиргородський районний суд.

Головуючий:

суддя С. В. Щенюченко