Апеляційний суд Чернігівської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2010 року місто Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Хромець Н.С.,

суддів - Горобець Т.В., Страшного М.М.

при секретарі - Вареник О.М.

з участю представника позивачки - адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

встановив:

В жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом. Посилається на те, що на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.06.2005 року відповідач ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати їй аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно. Проте, від виконання свого обов'язку ухиляється, в результаті чого з січня 2007 року на день звернення до суду з вини відповідача утворилась заборгованість по аліментам в сумі 6 120 грн. 80 коп., отже відповідно до ст. 196 СК України, позивачка має право на одержання неустойки за прострочення їх сплати в сумі 29 542 грн. 20 коп., яку і просила стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, зазначивши, що відповідач є матеріально забезпеченою особою, свої реальні доходи приховує, ОСОБА_3 L3. просила визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі - по 500 грн. на місяць з дати ухвалення рішення суду до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення

сплати аліментів в розмірі 1 944 грн., а на користь держави 51 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що судом безпідставно застосовано ст. 192 СК України, оскільки нею заявлялись вимоги не про збільшення розміру аліментів, а про визначення аліментів у твердій грошовій сумі на підставі ст. 184 СК України. Зазначає, що відповідач сам не заперечує, що офіційно не працює і не має стабільного заробітку, про що повідомляв в заявах державного виконавця, а тому наявні всі підстави для стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі. Також апелянт не погоджується із розрахунком пені, здійсненим судом, вважаючи, що суд, при розрахунку суми до стягнення, мав виходити з суми , яка становить 1 відсоток від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а не лише з поточних нарахувань аліментів за кожен місяць.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи,^ апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06.06.2005 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24.05.2005 року і до повноліття дитини. Станом на 01.10.2009 року розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів розрахований державним виконавцем відповідно до ст. 195 СК України становить 6 120 грн. 80 коп. ( а.с.18) і боржником не оспорюється. Доводи позивачки щодо вини ОСОБА_3 в виникненні заборгованості, останнім також не оспорюються і не спростовані, в зв"язку з чим факт вини судом першої інстанції обґрунтовано визнаний встановленим .

Згідно статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини осо^, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Визначаючи розмір неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по аліментам виникла з лютого 2007 року, а пеню необхідно нараховувати на суму заборгованості, що виникла з лютого 2007 року по жовтень 2009 року виходячи із суми поточних аліментів за кожен місяць без врахування тривалості днів прострочення.

Проте, з даним висновком апеляційний суд погодитись не може з таких підстав. Відповідно до ч.і ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи , яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки ( пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Тобто, пеня має нараховуватись на всю суму несплачених аліментів ( заборгованості) за кожен день прострочення її сплати. Обмеження її нарахування

лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення, суперечить вищенаведеній нормі матеріального права.

Крім того, суду слід було з"ясувати, чи мало місце повідомлення державним виконавцем боржника про наявність заборгованості зі спати аліментів та про строк її погашення, оскільки саме з цієї дати слід нараховувати пеню за кожен день прострочення виплати заборгованості до повного її погашення.

Апеляційним судом встановлено, що єдиним документом, який беззаперечно підтверджує дату повідомлення боржника щодо наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів є власноручно написана ним розписка, датована 01 квітня 2008 рок ( а.с.14), доказів про те, що боржник повідомлений був у лютому 2007 року, матеріали справи не містять.

Отже, неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів необхідно нараховувати на суму заборгованості, починаючи з 01 квітня 2008 року по 29 жовтня 2009 року - дня звернення позивачки до суду із позовом про стягнення неустойки.

Таким чином, розмір неустойки (пені) за період з 01 квітня 2008 року по 29 жовтня 2009 року, слід розраховувати, виходячи з 1 відсотка від заборгованості за кожен місяць прострочення , помноженої на кількість днів до 29 жовтня 2009 року, з врахуванням щомісячної заборгованості в квітні-липні -по 203 грн. 40 коп., серпні-жовтні -по 204 грн., листопаді-грудні -по 210 грн. 30 коп.

Отже, при кількості днів прострочення з квітня 2008 року по жовтень 2009 року 547 днів, сума пені за прострочені аліменти за квітень 2008 року становить 1112 грн.60 коп. ( 203,40 х 1% х 547), за травень - за 516 днів - 1049 грн. 54 коп. (203,40х1%х516), червень - за 486 днів - 988 грн. 52 коп. (203,40x1 %х486), липень

- за 455 днів 925 грн. 47 коп. (203,40х1%х455), серпень - за 424 дні 864 грн. 96

коп. (204 х 1% х424), вересень - за 394 дні 803 грн. 76 коп. (204 xl% х394),

жовтень - за 363 дні 740 грн. 52 коп. (204 xl% хЗбЗ), листопад - за 333 дні 700

грн. 30 коп. (210,30 xl% х 333), грудень - за 302 дні, з урахуванням сплачених

100 грн., 333 грн.11 коп. (210,30 xl% хЗЗЗ);

за січень 2009 року, виходячи з щомісячної заборгованості 210 грн. 30 коп.

- за 271 день (210,30 xl% х 271) = 569 грн.91 коп., за лютий 2009 за 243 дні (

210,30 х 1% х 242)= 511 грн. 03 коп., за березень 2009 року за 212 днів (210,30 х

1% х 212)= 445 грн. 84 коп., за квітень 2009 року за 182 дні ( 210,30 х 1% х 182)=

382 грн. 75 коп., за травень за 151 день ( 210,30 xl% х151)= 317 грн. 55 коп., за

червень 2009 року за 121 день( 210,30 xl% х121) = 254 грн. 46 коп., за липень

2009 року за 90 днів ( 210,30 х 1% х 90)= 189 грн. 27 коп., за серпень 2009 року

за 59 днів ( 210,30 xl% х59)=124,08 грн., за вересень 2009 року за 29 днів (210,30

xl% х 29)=60,98 грн., а всього за весь період розмір неустойки становить 10 374

грн. 65 коп., яка і підлягає стягненню .

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав, передбачених ст. 184 СК України для задоволення позовних вимог про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки доказів отримання відповідачем нерегулярного, мінливого доходу, чи доходу в натурі, а також доказів щодо існування інших поважних причин для визначення аліментів у твердій грошовій сумі, суду не надано.

Та обставина, що суд першої інстанції мотивував рішення в частині

відмови визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі з посиланням на

ст. 192 СК України за змістом ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою

для скасування правильного по суті рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави

підлягають стягненню судові витрати в сумі 103 грн. 74 коп. + 51грн.92 коп

судового збору та 120 грн. + 120 грн. витрат на інформаційно-технічне

забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

с.184,ст.196 СК України, апеляційний суд

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 листопада 2009 року в частині стягнення неустойки за несвоєчасно сплачені аліменти та судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку за прострочення сплати аліментів в період з 1 квітня 2008 року по 29 жовтня 2009 року в сумі 10 374 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 240 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи та 154 грн. 92 коп. судового збору.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий судді