Справа №22-ц-4424/10 Суддя-доповідач - Рибалка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Рибалки В.Г.

суддів - Таран С.А., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, про поділ майна, що є обєктом права спільної власності подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 26 липня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: телевізор «ЛЖІ» вартістю 1 500 грн., холодильник «СНАЙГЕ», вартістю 2 599 грн., пральну машину «ЗАНУССІ» вартістю 2 680 грн. , газову плиту «ГРЕТА» вартістю 820 грн., кімнатний гарнітур з 4 х секцій вартістю 940 грн., мякий куточок з 2 кріслами вартістю 1000 грн., диван малютку вартістю 1 200 грн., а всього майна на суму 10 739 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно: автомобіль марки ВАЗ 21094, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1, вартістю 40 500 грн., причіп марки ПВА, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_2 вартістю 4 000 грн., всього на суму 44 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частини вартості автомобіля та причепа в розмірі 13 051 грн.

Розподілено судові витрати.

Ухвалу про забезпечення позову від 22 грудня 2009 року скасовано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи. Просить скасувати рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 липня 2010 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 1995 року до 25 квітня 2009 року коли вони фактично припинили шлюбні відносини. За час проживання в шлюбі ними був придбаний в кредит автомобіль ВАЗ 21094, 2007 року випуску, д/н НОМЕР_1. вартістю 40 500 грн. та причіп марки ПВА, 2008 року випуску вартістю 4 000 грн.

Також у період шлюбу сторонами було придбано: телевізор «ЛЖІ» вартістю 1 500 грн., пральну машину «ЗАНУССІ» вартістю 2 680 грн., газову плиту «Грета» вартістю 820 грн., кімнатний гарнітур з 4-х секцій вартістю 940 грн., мякий куточок з 2 кріслами вартістю 1 000 грн., диван малютку вартістю 1 200 грн., а всього на суму 55 239 грн.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про те, що вищезазначені побутові предмети, котрі присуджені ОСОБА_1 були подаровані її батьками на різні свята і немає жодних доказів які підтверджують факт придбання зазначених предметів побутового призначення за спільні кошти подружжя були досліджені судом належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вищезазначені предмети побутового призначення належать на праві спільної власності подружжя, так як між ОСОБА_1 та її батьками не було укладено договору дарування.

Згідно із ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що автомобіль та причіп є річчю неподільною і не може бути виділена частка в натурі, а тому ОСОБА_1 присуджена грошова компенсація і фактично проти цього вона не заперечує. При цьому суд належним чином дослідив усі обставини придбання автомобіля та сплати коштів за нього.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 26 липня 2010 року

залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів..

Головуючий:

Судді: