Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2-7011/10
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 червня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі судді Цвіркуна О.С.,
при секретарі Власюк О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 в якій просить стягнути грошову компенсацію за продовольче забезпечення. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона перебуває на службі у вказаній військовій частині і протягом дев`яти років продовольчого забезпечення чи компенсації не отримувала. Вважає, що дії командування щодо ненадання їй грошової компенсації за продовольче забезпечення є незаконними. В обґрунтування свого позову посилається на Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин» та Рішення Конституційного Суду України за № 5-рп/2001 від 20.03.2002 року відповідно до якого права і свободи громадян не можуть бути обмеженні або призупиненні. Поряд з тим, суду позивачем було надано детальний розрахунок компенсації за продовольче забезпечення на загальну суму 110990,83 грн.
Позивач в судове засідання не прибула, подала до суду заяву в якій позов підтримала та просила розглянути справу без її участі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув однак подав заяву в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає.
Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.
Відповідно до п.2 ст.15 ЦПК України, спори з приводу призначення, обчислення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, речового майна, пайків або грошової компенсації замість них;
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 проходить дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника складу зазначеної військової частини. Відповідно до оглянутої в суді довідки за № 418 від 5 травня 2010 року, позивач знаходиться на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .
Поряд з тим, відповідно до довідки за № 417 від 5 травня 2010 року ОСОБА_1 з11.03.2000 року продовольчим пайком за нормою № 7, який передбачений Постановою КМУ від12.03.1996 року за № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України й інших військових формувань», не забезпечувалась, грошову компенсацію взамін продовольчого майка не отримувала.
Статтями 9 та 9-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин», передбачено що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за їхнім бажанням, грошову компенсацію.
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин» порядок і розміри грошового та матеріального забезпеченнявійськовослужбовців та компенсація замість речового майна і продовольчих пайківвстановлюються КМУ з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів».
Механізм реалізації наведеного Закону визначений безпосередньо Постановою КМУ від12.03.1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України й інших військових формувань». Судом встановлено, що вказаною постановою до 10.03.2000 року позивач забезпечувався продовольчим пайком по нормі № 7.
Постановою КМУ від 29.03.2002 року за № 426 «Про норми харчуваннявійськовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту» скасовано Постанову КМУ від12.03.1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України й інших військових формувань».
В свою чергу Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від17.02.2000 року була призупинена дія ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин» у частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них.
Суд бере до уваги той факт, що вказаним Законом не було скасовано ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин», що гарантує військовослужбовцям матеріальне та інше забезпечення у розмірах, що стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.
Із Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року за № 5-рп/2002 вбачається, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачено чинним законодавством є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня, який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму встановленого законом, то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до ст. 92 Конституції України надзвичайного стану. Поряд з тим, даним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ст. 58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2001 рік» щодо зупинення дії положень законодавчих актів України в частині наданні пільг, компенсацій і гарантій, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їх сімей. Безпосередньо порядок реалізації даної норм визначає Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їхніх родин», нормами якого, зокрема, передбачено право позивача на отримання грошової компенсації взамін продовольчого забезпечення. Зупинення даної норми іншим законодавчим актом Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 року на який як на підставу своїх заперечень посилався в судовому засіданні представник відповідача, не заслуговує на увагу суду. Оскільки, відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїх гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Поряд з тим, у відповідності до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Крім того, відповідно до ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України» військовослужбовцям гарантується одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного та інших видів забезпечення у розмірах визначених КМУ.
Таким чином, суд вважає, що невиплата відповідачем грошової компенсації позивачу взамін продовольчого забезпечення порушує конституційні права останнього передбачені ст.ст. 17, 21 та 22 Конституції України. Позиція суду стверджується й рішенням Конституційного Суду України від 20.03.2002 року за № 5-рп/2002.
Отже, у зв`язку з тим, що дія норми № 7, що затверджена Постановою КМУ від 12.03.1996 року № 316 «Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців ЗбройнихСил України й інших військових формувань» була припинена, то суд погоджується з тим, що позивача повинні були перевести на іншу норму продовольчого забезпечення. На сьогодні з усіх діючих норм продовольчого забезпечення має норма № 1 (загальновійськова), таким чином позивача повинні були забезпечувати саме за цією нормою.
Відповідно до постанови КМУ від 20.12.1997 року за № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати» за період заборгованості до 01.01.2001 року та у подальшому - постановою КМУ від 21.02.2001 року за № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», що прийнята з метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам витрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів.
Суд повністю погоджується із розрахунком позивача зробленим до позовної заяви щодо розміру компенсації за продовольче забезпечення на загальну суму 110990,83 грн. Оскільки, така заборгованість виникла за період з 11.03.2000 року по 31.03.2010 року і підлягає компенсації у відповідності до наведених нормативно-правових актів.
Керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 208, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати дії командування військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації взамін продовольчого забезпечення незаконними.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 КПКВ 2101020 КЕКВ 1112 «Утримання особового складу Збройних Сил України» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію взамін продовольчого забезпечення за період з 11.03.2000 року по 31.03.2010 року у розмірі 110990,83 (сто десять тисяч дев`ятсот дев`яносто грн. вісімдесят три копійки).
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1700 грн. (тисяча сімсот гривень ) та 120 грн. (сто двадцять гривень) витрат на інформаційно-технічне забезпечення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом Рівненської області.

Суддя Рівненського міського суду О.С. Цвіркун