Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-2724/10
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого, судді - Шум Л.І.
при секретарі - Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, -
У листопаді 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди.
В позові зазначив, що працюючи 07.05.1982р. по 20.01.1983р. підземним гірничим робітником, з 20.01.1983р. по 01.11.1987р. підземним бурильником шпурів, з 01.10.1990р. по 01.07.1996р. підземним гірничим робітником очисного забою, з 01.11.1987р. по 01.10.1990р. та з 01,07.1996р. по 04.06.2007р. підземним машиністом бурової установки, на шахті «Октябрська» РУ ім.. Комінтерна ВО «Кривбасруда», на шахті «Октябрська» ВАГ Кривбасзалізрудком», виконував роботи в умовах важкої фізичної праці внаслідок обмеженості робочого простору, не забезпечуючого можливості застосування засобів матої механізації. Посилюючим шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат, характерний для підземних робіт, що призвело до професійного захворювання. Стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів 24 років 9 місяців.
В лютому 2007 року йому було встановлено професійне захворювання. По факту професійного захворювання було проведене розслідування, про що складений акт розслідування хронічного професійного захворювання від 23.02.2007 року. У вищевказаному акті зазначено, що причиною професійних захворювань є робота впродовж 24 років 9 міс. в умовах важкої фізичної праці та несприятливого мікроклімату.
Згідно з п. 19 акту розслідування хронічного професійного захворювання від 23.02.2007 року профзахворювання виникло з вини керівництва шахти «Октябрська» РУ ім. Комінтерна ВО «кривбасруда», шахти «Октябрська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», оскільки адміністрація не виконала вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ст. 153 КЗпП України, щодо створення на робочих місцях умов праці відповідно вимогам нормативних актів.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю слабкість, підвищену втомленість, головний біль, запаморочення, оніміння пальців, судоми рук. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах. Через захворювання він не може виконувати важку роботу по лому, що призводить до непорозуміння з дружиною. Був змушений звільнитися з улюбленої роботи, так як йому протипоказана важка фізична праця, робота в умовах впливу виробничих вібрацій, несприятливого мікроклімату, підземно. Він раніше вів активний спосіб життя, їздив на рибалку, порався на дачі. Зараз він змушений відмовитися від своїх захоплень, що спричиняє йому душевні страждання. Факт завдання йому моральних страждань підтверджується актом розслідування професійного захворювання на виробництві, витягом із висновків МСЕК. Виписками з історії хвороби. Моральну шкоду він оцінює у 130000 грн.
В судове засідання позивач не з'явився, представник позивача надав заяву до суду про І підтримку позовних вимог ОСОБА_5 і про розгляд справи в його відсутність, представник .оіивача в особі ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" в особі ОСОБА_2позов не визнав пояснив, що відноешш, які виникають з такого виду загальнообов'язкового державного страхування, як страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності регулюються окремим законом, а саме Законом Украйни «Про шгальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». В рішенні Конституційного Суду України (справа №1-9/2004), зазначається, що ст. 237-1 КЗиП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди, що відшкодовується особою яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а тому ВАТ «Кривбасзалізрудком» не може бути відповідачем по справі. Крім того згідно ст. 237-1 КЗпІІ України підставою для виникнення матеріальної відповідальності є протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання однією із сторін трудового договору своїх обов'язків, яке спричинило заподіянню шкоди. Позивач був ознайомлений з умовами праці і погодився на роботу в шкідливих умовах. Позивачем не надано доказів які б підтвердили факт причинення йому моральної шкоди, а розмір її відшкодування ні чим не обґрунтований. Незважаючи на те, що вимоги позивача безпідставні, ним також пропущений тримісячний термін звернення до суду, який застосовується при вирішенні трудових спорів. На підставі викладеного просять в позові відмовити в повному обсязі.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач тривалий час з 07.05.1982р. по 20.01.1983р. підземним гірничим робітником, з 20.01.1983р. по 01.11.1987р. підземним бурильником шнурів, з 01.10.1990р. по 01.07.1996р. підземним гірничим робітником очисного забою, з 01.11.1987р. по 01.10.1990р. та з 01.07.1996р. по 04.06.2007р. підземним машиністом бурової установки, на шахті «Октябрська» РУ ім.. Комінтерна ВО «Кривбасруда», на шахті «Октябрська» ВАТ Кривбасзалізрудком», виконував роботи в умовах важкої фізичної праці внаслідок обмеженості робочого простору, не забезпечуючого можливості застосування засобів малої механізації. В зв'язку з прогресуючим погіршенням загального стану згідно первинного огляду 11.04.2007р. позивачу встановлена була Ш група інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності - 50% з 10.04.2007р. Основний діагноз: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з вираженими (3 ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечо-лопаткового пері артрозу (ПФ 2 ст.), деформованого артрозу ліктьових (ПФ 1-2 ст.) та колінних (ПФ «ст..) суглобів та трофічних порушень на кистях.
Постановами від 07 травня" 2007 року Фонд соціального страхування призначив

позивачеві щомісячні страхові виплати та нарахована одноразова допомога у сумі 36660,00 грн.

Таким чином у позивача на підставі висновку МСЕК від 11.04.2007 р., право на

відшкодування моральної шкоди виникло з 11.04.2007 року, дня встановлення ступеня втрати

професійної працездатності у відсотках.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи" вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове

державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім цього. Законом від 28.12.2007 року № 10/ з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.І007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене. Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.І, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.Ю, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.З ч. 1 ст. 268 ІДПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень фізичного перевантаження, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.

Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 50 % та йому встановлено 3 групу інвалідності. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання № 4, який затверджений державним санітарним лікарем Жовтневого району 23.02.2007 року , виписки із історії хвороои ОСОБА_5 Українського НД1 промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуваю слабкість, підвищену втомленість, головний оіль, запаморочення, оніміння пальців, судоми рук. Такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою. Любі фізичні навантаження викликають у нього сильний стійкий біль у шийному, поперековому відділах хребта, плечових, ліктьових та колінних суглобах

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, шо слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р.. з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача. їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_5 50 000 гри V відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.З, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 Івановіча до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат* на користь ОСОБА_5 на відшкодування моральної шкоди, 50000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат"* на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30.0 грн.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.

СУДДЯ: Шум Л.І.