№ 2-651-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2010 року Нетішинський міський суд Хмельницької області

в складі головуючої - судді Гаврищук Л.П.

при секретарі Василюк Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішині цивільну справу за по-зовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населен-ня виконавчого комітету Нетішинської міської ради про визнання неправомірними дії та стягнення недоотриманих сум одноразової допомоги на оздоровлення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році та особою, яка віднесена до ІІ категорії. Статтею 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи визначено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році ІІ категорії виплата щорічна допомоги на оздоровлення здійснюється в розмірі пяти мінімальних заробітних плат, однак відповідач проводив вказані виплати в меншому розмірі на підставі постанов КМУ № 836 від 26.07.1996 р. та № 562 від 12.07.2005 р.. На його вимогу здійснити перерахунок, відповідач відмовився, з посиланням на те, що виплата здійснена вірно, відповідно до вимог чинного законодавства, в тому числі урядових постанов. Вважає таку відмову неправомірною, оскільки Закони України мають вищу юридичну силу, аніж урядові документи. Недовиплачена сума за період з 2005 по 2009 р.р., згідно його розрахунку, становить 10948,30 гривень, яку просить стягнути в судовому порядку. Просить поновити термін звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними та зобовязати відповідача здійснити перерахунок та виплатити недоотриману суму.

В судове засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, також просить поновити строк звернення до суду.

Відповідач просив справу розглянути у відсутність його представника. В запереченні на позов позовні вимоги не визнає і посилається на те, що ним визнається статус позивача, як постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії (учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), факт виплати позивачу 26,70 грн. за 2005 рік та по 100,0 грн. за 2006р. -2009 роки підтверджено довідкою. Вказує, що статтею 7 Бюджетного кодексу України основним принципом бюджетної системи визначено збалансованість. Виходячи з цього принципу, всі витрати бюджету на відповідний рік затверджуються із можливостей його доходної частини. Тому Кабінетом Міністрів України, виходячи з реальних можливостей державного бюджету, були прийняті постанови від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до яких управління і здійснювало виплату щорічної одноразової допомоги на оздоровлення. Крім того в запереченні звертається увага суду на пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду та висловлено прохання про відмову в позові з означених підстав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до абзацу 4 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», щорічна допомога на оздоровлення ІІ категорії (учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році) виплачується в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Згідно ч.7 ст. 48 вищенаведеного Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Суд вважає, що оскільки положення Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильсь-кої катастрофи» та від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення гро-мадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суперечать вимогам ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно-бильської катастрофи», а Закон має вищу юридичну силу ніж постанова Кабінету Міністрів України, то відповідачу слід було керуватись нормами Закону.

При цьому необхідно зазначити, що Кабінет Міністрів України не уповноважений змен-шувати встановлені Законом конкретні розміри доплат, пенсій і компенсацій, зокрема, допомо-ги на оздоровлення. Навпаки, у ч. 1 ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що ці розміри підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зрос-тання мінімальної заробітної плати.

Пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом їх обсягу, встановле-ного Законам, є недопустимим.

Доводи відповідача на відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи розмірів щорічної грошової допомоги на оздоровлення як на причину неви-конання покладених на нього зобов'язань до уваги не приймаються, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Посилання представника відповідача в своїх письмових запереченнях на постанову Кабі-нету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до вимог ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самов-рядування, їх посадові особи зобов'язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Ч. 3 ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесен-ня змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Постанова Кабінету Міністрів України № 562 від 12.07.2005 р. суперечить Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катаст-рофи", оскільки цим Законом (ст. 48) встановлено розмір щорічної допомоги як величину крат-ну відносно розміру мінімальної заробітної плати, а цією постановою Кабінету Міністрів Укра-їни встановлені конкретні розмірі такої допомоги в твердій грошовій сумі (100 грн.), значно меншій ніж визначено Законом ( 5 мінімальних заробітних плат на момент виплати).

Відповідно до ч. 5 ст. 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", щорічна допомога на оздоровлення виплачується гро-мадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення.

п. 37 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 ро-ку зі змінами було зупинено на 2006 рік дію абзаців другого, третього, четвертого, п'ятого, шо-стого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соці-альний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". У відповідно-сті до ст.109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами Кабінету Міністрів України у 2006 році надано право встановлювати розміри соціаль-них виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мініма-льної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Рішенням ст.ст. 77, 109 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року Конституційним Судом України не визнавались такими, що не відповідають Конституції (тобто неконституційними) і рішення з цього приводу не приймалося.

При таких обставинах, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2006 рік» від 20 грудня 2005 року зі змінами, який був чинним в 2006 році і має вищу юридичну силу в просторі і часі, ніж положення Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", було зупинено дію норм права, які регу-люють спірні правовідносини, і надано право Кабінету Міністрів України у 2006 році встанов-лювати розміри соціальних виплат в абсолютних сумах, щорічна грошова допомога на оздоров-лення за 2006 рік була виплачена позивачу у відповідності до чинного законодавства, тому в цей частині позивачу слід відмовити.

У відповідності п. 30 ст. 71 до Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами зупинено на 2007 рік дію абзаців другого, третього, четвер-того, п'ятого, шостого, сьомого частини четвертої та частини сьомої статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катас-трофи". Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп від 9 липня 2007 року положення статті п.30 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року зі змінами визнані неконституційними та втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Виплата зазначеної одноразової допомоги позивачу у 2007 році в сумі 100,0 грн. була здійснена в листопаді 2007 року, тобто після набрання чинності рішення Конституційного Су-ду України. Тому за 2007 рік вказана допомога позивачу повинна була бути виплаченою в роз-мірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент проведення виплати.

Враховуючи, що Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 5 жов-тня 2006 року за № 231-V статтю 71 було доповнено тим, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону, та керуючись ч.2 ст. 22 Конституції України про те, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 1 листопада 1996 року визначено, якщо при розгляді справи буде встановлено, що нормативно-правовий акт, який підлягав застосуванню, не відповідає чи суперечить законові, суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини.

Внаслідок зупинення на певний час дії чинних законів України, якими встановлено пільги, компенсації чи інші форми соціальних гарантій, відбувається фактичне зниження життєвого рівня громадян, який не може бути нижчим від встановленого законом прожитко-вого мінімуму (частина третя статті 46 Конституції України) та порушується гарантоване у статті 48 Конституції України право кожного на достатній життєвий рівень.

Отже, відповідно до частини третьої статті 22, статті 64 Конституції України право грома-дян на соціальний захист, інші соціально-економічні права можуть бути обмежені, у тому числі зупиненням дії законів (їх окремих положень), лише в умовах воєнного або надзвичайного ста-ну на певний строк.

Вимоги щодо змісту закону про Державний бюджет України містяться в частині другій статті 95 Конституції України, положення якої конкретизовано у статті 38 Бюджетного Кодек-су.

Встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Кодексу перелік правовідносин, які регулюються законом про Державний бюджет України, є вичерпним.

Зі змісту наведених положень Конституції України та Бюджетного Кодексу вбачається, що закон про Державний бюджет України як правовий акт, чітко зумовлений поняттям бюдже-ту як плану формування та використання фінансових ресурсів, має особливий предмет регулювання, відмінний від інших законів України він стосується виключно встановлення доходів та видатків держави на загальносуспільні потреби, зокрема і видатків на соціальний захист і соціальне забезпечення, тому цим законом не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України. Таке положення закріплено і в частині третій статті 27 Бюджетного Кодексу.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зок-рема основи соціального захисту.

За таких обставин суд не застосовує п. 28, п.п. 11, розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік, та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким у текст статті 48 ЗУ "Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильсь-кої катастрофи" були внесені зміни про те, що КМУ надано право встановлювати розмір щоріч-ної допомоги на оздоровлення, але 22.05.08 року Конституційний Суд України прийняв рі-шення про визнання неконституційним положення п. 28, п.п. 11 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», таким чином ще раз підтвердивши те, що даний нормативно-правовий акт, в цей частині не відповідає та суперечить вимогам Конституції України і цілій низці законів, тому суд зобовязаний застосувати закон, який регулює ці правовідносини і підлягав застосуванню.

Законом України Про Державний бюджет України на 2009 рік будь-яких змін до ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорно-бильської катастрофи" внесено не було. Оскільки, в 2009 році Кабінет Міністрів України роз-мір одноразової допомоги особам, що постраждали внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС не ви-значав, тому відповідач повинен був провести виплату вказаної допомоги у відповідності до вимог ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали вна-слідок Чорнобильської катастрофи".

Суд приходить до висновку, що виплата Управлінням праці та соціального захисту насе-лення Хмельницької міської ради позивачу у 2005, 2007-2009 р.р. грошової допомоги на оздо-ровлення як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії (учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році), в розмірі меншому ніж визначено ч. 4 ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є неправомірною.

Відповідно до ст..268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відш-кодування шкоди заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, тому строк звернення до суду необхідно поновити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.8, 19, 22 Кон-ституції України, ст. 48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постра-ждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про пе-рерахунок щорічної допомоги на оздоровлення.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконав-чого комітету Нетішинської міської ради щодо відмови в проведенні перерахунку ОСОБА_1, як постраждалому внаслідок аварії на ЧАЕС ІІ категорії (учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ), щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2005, 2007, 2008 та 2009 роки.

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Не-тішинської міської ради провести перерахунок виплаченої ОСОБА_1 у 2005, 2007, 2008 та 2009 роках грошової допомоги на оздоровлення, як учаснику ліквідації нас-лідків аварії на ЧАЕС у 1986 році, з врахуванням положень абз.4 ч.4 ст. 48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме, що її розмір становить пять мінімальних заробітних плат на момент виплати, та випла-тити недоплачену допомогу на оздоровлення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області в доход держави 45,50 грн. (сорок пять грн. 50 коп.) судових витрат по справі, а саме державне мито в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,0 грн.

Рішення може бути оскаржено поданням апеляційної скарги до апеляційного суду Хмель-ницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошен-ня. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гаврищук Л.П.