Справа № 2-326/2010 р.
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2010 року Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Корха О.І.,

при секретарі Александровій Н.Л..,

з участю позивачки ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Корюківка у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Корюківське лісове господарство» про стягнення додаткових витрат у звязку з каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27 серпня 1986 року близько 9-ї години, керуючи трактором Т-25, що належить відповідачу ДП «Корюківське лісове господарство», ОСОБА_3, який був працівником даного господарства , не перевіривши стан закріпленого за ним транспортного засобу, здійснив на позивачку наїзд трактором на вул.. Індустріальній в м. Корюківка коли вона рухалась на велосипеді в попутному з ним напрямку. В результаті скоєного на нього наїзду трактором вона отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Корюківського райсуду Чернігівської області від 16 жовтня 1986 року ОСОБА_3 був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ст.215 ч.2 КК України, йому було призначено покарання. Вирок суду набрав законної сили.

Відповідно до довідки сер. МСЕ №208593 Чернігівської обласної МСЕК за 1995 рік, в результаті отриманих внаслідок ДТП травм позивачка стала непрацездатною, їй встановлена друга група інвалідності безстроково.

Виходячи з даної ситуації, відповідачем по даній справі є ДП « Корюківське лісове господарство», саме воно повинно відшкодувати позивачці додаткові витрати за шкоду заподіяну внаслідок ДТП, бо воно є власником джерела підвищеної небезпеки трактора Т-25, а водій ОСОБА_3 перебував з відповідачем в трудових відносинах.

В результаті використання джерела підвищеної небезпеки трактора Т-25, який належить відповідачу, позивачці була спричинена майнова та моральна шкода, яку відповідач їй відшкодував. Але зараз виникла потреба у додаткових витратах. Так, згідно довідки №146/3 Чернігівської МСЕК від 08.09.1999 року їй як інваліду, визначені медичні показання на отримання автомобіля «Таврія» з керуванням дві руки з ураженням ніг. З жовтня місяця 1992 року позивачка перебувала у черзі в Корюківському РУПСЗН на отримання також транспортного засобу, але їй було в цьому відмовлено, бо забезпечення інвалідів транспортними засобами це обовязок власника джерела підвищеної небезпеки, яким була спричинена шкода здоровю, тобто, це обовязок відповідача.

Відповідач відмовлявсь добровільно фінансувати придбання автомобіля, тому позивачка вимушена була звернутись до суду. Рішенням Корюківського районного суду від 14.10.1999 року її позов було задоволено, з відповідача було стягнуто 12195 грн. цільовим перерахуванням на рахунок Корюківського РУПСЗН для придбання автомобіля «Таврія» з ручним керуванням. Рішення суду набрало законної сили, кошти відповідачем були перераховані, 23.05.2000 року позивачка стала власником автомобіля «Таврія» без права продажу та передачі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії РМС №137725 виданого МРЕВ ДАІ м. Мена.

Отриманий автомобіль позивачка використовує більше десяти років, він вже несправний і потребує капітального ремонту, що підтверджується довідкою відділення ДАІ. Так як строк експлуатації даного автомобіля вичерпався в звязку з повним амортизаційним зносом, то позивачка потребує заміни автомобіля на новий.

Згідно довідки ПАТ «Чернігів-Авто», вартість автомобіля Славута (ЗАЗ-110387-40) з ручним керуванням для інвалідів становить 39200 грн., оплата за автомобіль здійснюється відповідно рахунку наданого ПАТ, тому дане підприємство є третьою особою по справі. Позивачка звернулась до відповідача з вимогою здійснити заміну даного автомобіля на новий, бо закінчився десятирічний термін його експлуатації, але відповідач відмовляється фінансувати придбання їй нового автомобіля з ручним керуванням.

Так як відповідач добровільно не бажає здійснити фінансування придбання позивачці нового автомобіля, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

25 червня 2010 року від позивача до суду надійшла письмова заява про залишення позовної заяви без розгляду.

Позивач в попередньому судовому засіданні заяву про залишення позову без розгляду підтримала , просить суд позов залишити без розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_2 в попередньому судовому засіданні пояснила, що не заперечує в задоволенні судом заяви позивачки поданої до суду про залишення позову позивачки без розгляду.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Чернігів-Авто» в попереднє судове засідання не з»явився про причини неявки до суду не повідомив.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне залишити вказану позовну заяву без розгляду за таких підстав. Відповідно п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. 207 п.5 ч.1 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ДП «Корюківське лісове господарство» про стягнення додаткових витрат у звязку з каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без розгляду.

Особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду має право звернутися до суду повторно.

Ухвала може бути оскаржена протягом строку передбаченого ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Чернігівської області, тобто протягом 5 днів з дня проголошення ухвали може бути подано заяву про апеляційне оскарження ухвали суду, сама апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів після подання заяви на апеляційне оскарження .

Суддя О.І. Корх