Справа № 2-299/10
Провадження № 2/299/10
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2010 м. Бердичів

6 квітня , 2010 року Бердичівський міськрайонний суд в складі : головуючого- судді Шимка В.П., при секретарі Жмурко В.І., з участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердичеві справу за позовом ОСОБА_2 / нині Возняк/ ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування , визнання права власності на ? частину квартири, визнання права користування житловими приміщеннями квартири та вселення її з неповнолітньою дочкою в неї та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про визнання договору дарування удавним та визнання права власності на квартиру,-

встановив:

ОСОБА_7В / Возняк/ звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 11.02.2003 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, її бувшим чоловіком, тобто удавним, який фактично є договором купівлі продажу, визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та право користування жилими приміщеннями квартири і вселити її в неї разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_8, 29.11.2000 го року народження.

Посилається на те, що під час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

З метою економії коштів по оформленню договору купівлі продажу квартири , за ініціативою відповідача зазначене приб/дбання квартири було оформлено договором дарування на відповідача. За період сімейного проживання в зазначеній квартирі, вони зробили в ній капітальний ремонт з переобладнанням та новими меблями. Однак їхні сімейні відносини не склалися і вона змушена була з донькою піти жити в інше місце, так як відповідач зловживав спиртним, виганяв її з квартири, обіцяв, що продасть квартиру і забезпечить їх з дитиною житлом.

Після розірвання шлюбу 31.08.2008 року відповідач показав їй договір дарування з якого вона дізналася, що він укладений тільки на його користь, а про неї з дитиною в ньому нічого не зазначено, хоча квартиру придбали за спільні кошти.

ОСОБА_1, яка допущена судом до участі у справі у якості третьої особи з самостійними вимогами, пред»явила позов до ОСОБА_2 про визнання вищевказаного договору дарування удавним і визнання за нею права власності на спірну квартиру. Посилалася на те, що квартиру придбала вона за спільні з її чоловіком кошти для свого сина , відповідача по справі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 /Возняк/ Л.В., а також ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги з підстав, наведених в заявах.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутність, позову ОСОБА_1 /Возняк/ Л.В. не визнає, визнає позов ОСОБА_1

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Бердичівського міськвиконкому в судове засідання не з»явилася хоч про час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України і суд , зі згоди сторін та їх представників, ухваляє рішення в відсутності вказаних осіб.

Вислухавши доводи сторін, їх представників, свідків, з»ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 /Возняк/ Л.В. та часткове задоволення позову ОСОБА_1- в частині визнання договору дарування спірної квартири удавним.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 /Возняк/ Л.В. та ОСОБА_2 знаходилися в зареєстрованому шлюбі, в якому мають неповнолітню дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1, і який розірвано 19.08.2008 року /а.с.6-8/ і які проживали та прописані в квартирі АДРЕСА_2. /а.с.9/

Вказана квартира належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 11.02.2003 року, укладеного між ОСОБА_6 та ним та посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу і зареєстрованому в реєстрі за № 466 /а.с.13/, картира трикімнатна /а.с.14-15/ , придбана під час шлюбу.

Згідно ст. 235 ЦК України удавним є правочин , що вчинюється сторонами з метою приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Про те, що на справді вчинювався договір купівлі продажу спірної квартири з оплатою її договірної ціни, визнали і відповідачі, а ОСОБА_6 в попереднії судових засіданнях, тобто судом достовірно встановлено, що вказаний договір дарування являвся удавним правочином, вчиненим для приховання іншого, фактичного правочину купівлі продажу зазначеної квартири.

Згідно ч.1 ст. 235 ЦК України, вразі встановлення такого , відносини сторін реголюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили, тобто насправді був вчинений договір купівлі продажу зазначеної спірної квартири. Отже відповідач ОСОБА_2 є покупцем квартири, а оскільки квартира придбана за час шлюбу з позивачкою ОСОБА_2 /Возняк/ Л.В., то згідно ст. 60 СК України вона належить їм обом на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя , частини майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому підлягають задоволенню і позовні вимоги ОСОБА_2 /Возняк / Л.В. про визнання за нею право власності на ? спірної квартири № 69 по вул. Фрунзе в м. Бердичеві, а відтак, і права користування житловими приміщеннями цієї квартири і про вселення її в цю квартиру з неповнолітньою дочкою, яка не може бути позбавлена права користування жилим приміщенням як член сім»ї власника згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірну квартиру з підстав, визначених ст. 328 ЦК України, то вони не знайшли свого підтвердження в судових засіданнях, позов в цій частині являється безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

Вона суду пояснила, що купляла спірну квартиру за свої та чоловіка кошти, які заробили працюючи за кордоном в Португалії і які давала продавцю ОСОБА_6 під розписки, які надала суду /а.с.61-63, 137-139/, купляла для себе і чоловіка.

Аналогічні покази дав і її чоловік , ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 зі слів перших.

Однак, ні сама позивачка , ні її чоловік не змогли пояснити суду чому вона не оформила договір дарування чи купівлі продажу квартири на себе, її волевиявленню ніщо не заважало. Не змогли вони пояснити і те, для чого їм була потрібна вказана квартира якщо вони мають власний будинок. Її чоловік також пояснив, що кошти на купівлю квартири пересилав дружині через «ОСОБА_3 Юніон», але ніяких документів суду про перевід коштів вона не надала і декларацій про те, що долари перевозилися із-за кордону, а тому твердження про те, що квартира була куплена за її гроші і гроші чоловіка, не знайшли свого підтвердження в суді.

Крім того, рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 19.05.2009 року встановлено, що спірна квартира була куплена для їхнього сина , відповідача по справі. В судовому засіданні вона, чоловік та син суду пояснили, що квартира була куплена вже для неї та чоловіка.

Не приймає суд до уваги і вищенаведені розписки, оскільки вони нотаріально не посвідчені, не підтверджені доказами.

В кватиру після її придбання , посилилась сім»я позивачки ОСОБА_9 /Возняк/ Л.В. з дочкою та чоловіком , вони ж в період проживаннч епроводили ремонт квартири з вкладенням значних коштів, що стверджується копіями накладних та товарних чеків на придбання будівельних матеріалів та сантехобладнання, чого не заперечувала і позивачка ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71, ч.2 ст.3 СК України, ст.235 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» суд,-ЦК України 1963 року, п.п.4,5 Прикінцевих перехідних положень ЦК України 2003 року, стст. 12, 13, 15,16 Закону України «Про власність» суд,-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 /Возняк/ ОСОБА_5 задовільнити.

Визнати удавним договір дарування квартири № 69 будинку № 9 по вул Фрунзе в м. Бердичеві, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, посвідчений 11 лютого 2003 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_12 за реєстром № 466, визнавши його фактично договором купівлі продажу між цими сторонами.

Визнати за ОСОБА_2 /нині Возняк/ ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2, право користування житловими приміщеннями зазначеної квартири та вселити її в цю квартиру азом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позовні вимоги малиновської ОСОБА_13 задовільнити частково. Визнати удавним договір дарування квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_2, посвідчений 11 лютого 2003 року приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Житоирської області ОСОБА_12 за реєстром № 466 , визнавши його фактично договором купівлі продажу. В решті її позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 /нині Возняк/ ОСОБА_5 понесені нею судові витрати по сплаті державного мита в сумі 139 грн 68 коп та 30 грн понесених витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи, а всього 169 грн 68 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10- ти днів після його проголошення і подачі апеляційної скарги протягом 20- ти днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий