АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-882/10 Головуючий у 1 й інстанції - пономаренко і.п. Доповідач - Козлов С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Павлоградського міського суду Дніпропетровської області, прокуратури м. Павлограда, Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, державного казначейства України, прокуратури Дніпропетровської області, відділення державного казначейства в м. Павлограді про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з таким позовом, посилаючись на те, що 15.12.1994 р. без порушення кримінальної справи, рішень суду та постанов слідчого співробітниками ВДЕЗ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області у нього вдома були проведені обшук та вилучені документи громадської організації «Союз інвалідів» м. Павлограда, головою якої він працював на той час, після чого 27.02.1995 р. вийшовши за межі своїх повноважень Павлоградський міський суд Дніпропетровської області порушив по ст.176-4 КК України проти нього кримінальну справу, яка тривалий час розглядалася органами дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду Дніпропетровської області, а 12.11.2001 р. була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності в його діях складу злочину, про що він був ознайомлений листом прокуратури лише 25.04.2008 р., чим йому була спричинена матеріальна та моральна шкода, у відшкодуванні якої йому було незаконно відмовлено листом від 10.04.2009 р. Павлоградського МВ ГУМВС України. Тому на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР позивач просив суд стягнути на його користь з Державного бюджету України за період з грудня 1994 року по квітень 2009 року 3243750 грн. на відшкодування втраченого доходу, 519541 грн. завданої моральної шкоди, виплачувати йому щомісячно 30 мінімальних заробітних плат, офіційно визнаних на день виплати, та зарахувати час перебування його під слідством і судом до загального та пенсійного стажу.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2009 року стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку державного казначейства України на користь позивача 52500 грн. на відшкодування моральної шкоди, а в решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. Громадянинові відшкодовуються заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов'язані роз'яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Судом встановлено, що 15.12.1994 р. співробітниками ВДЕЗ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області при проведенні діяльності громадської організації «Союз інвалідів» м. Павлограда були вилучені документи цієї організації, головою якої працював на той час позивач, після чого у звязку з ненаданням останнім цих документів 27.02.1995 р. Павлоградський міський суд Дніпропетровської області порушив стосовно нього кримінальну справу по ст.176-4 КК України, досудове слідство за якою проводилося прокуратурою м. Павлограда Дніпропетровської області та 29.08.1997 р. було складено обвинувальний висновок. Вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 30.01.1998 р. позивач був виправданий за ст.176-4 КК України за відсутності в його діях складу злочину, але ухвалою Дніпропетровського обласного суду від 24.03.1998 р. цей вирок був скасований та кримінальну справу повернуто прокурору для провадження додаткового розслідування. 12.11.2001 р. слідчим СВ Павлоградського МВ УМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття кримінальної справи стосовно позивача за ст.176-4 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України за відсутності в його діях складу злочину, копія якої в порушення вимог ст.214 КПК України йому не була вручена та з якою позивач був ознайомлений листом прокуратури 25.04.2008 р..

В підтвердження своїх позовних вимог про відшкодування втраченого доходу в сумі 3243750 грн. та зарахування часу перебування його під слідством і судом до загального та пенсійного стажу позивачем не надано суду відповідних доказів щодо втрати ним, як працівником громадської організації «Союз інвалідів» м. Павлограда, доходу в такому розмірі та відсторонення його від діяльності в цій організації у звязку з вказаними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Крім того, при вирішенні цих позовних вимог судом було враховано, що в цей час позивач, як непрацездатна особа, отримував пенсію по інвалідності.

При таких обставинах, дійшовши правильного висновку про спричинення позивачеві моральної шкоди такими незаконними вищевказаними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду щодо порушення судом кримінальної справи відносно позивача, невнесенні в порядку ст.100 КПК України прокурором протесту на постанову судді про порушення цієї справи, неналежному здійсненні нагляду за органом, який проводив досудове слідство, невжиття будь-яких заходів щодо припинення порушення прав позивача після закриття стосовно нього кримінальної справи, тривалого неповідомлення про припинення кримінального прислідування з реабілітуючих підстав та ненаправлення органом досудового слідства згідно вимог ст.214 КПК України відповідної постанови позивачеві та спричинення йому такими незаконними діями моральної шкоди суд обґрунтовано на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду" стягнув на користь позивача з державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 52500 грн. за весь час перебування позивача під слідством та судом виходячи з встановленої законом мінімальної заробітної плати на час розгляду справи в розмірі 625 грн. на місяць, а в задоволенні інших його позовних вимог відмовив на підставі ст.ст.11,60 ЦПК України.

Посилання позивача в скарзі про необґрунтоване зменшення судом розміру моральної шкоди та неврахування при цьому судом подальших дій органів слідства після закриття провадження по справі колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки моральна шкода визначена судом з урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, їх тривалості та конкретних обставин справи, відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду", згідно з яким така шкода визначається виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. А доводи скаржника про безпідставну відмову судом в задоволенні його позовних вимогпро відшкодування втраченого доходу та зарахування часу перебування його під слідством і судом до загального та пенсійного стажу фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, в тому числі, суд обґрунтовано не взяв до уваги як доказ по цій справі щодо наявності втраченого позивачем заробітку публікацію статті «Преступность становится агресивне милиция активне» в газеті «Західний Донбас».

Рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування чи змін колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 25 червня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: