Хортицький районний суд м.Запоріжжя
Справа № 2-541/2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2010 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Бондаренко І.В.

при секретарі Биковій С.Б.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять усунути їм перешкоди в користуванні житлом - ? часткою квартири АДРЕСА_1 кожному, оскільки відповідач не пускає їх в квартиру, та вселити кожного з них на належну кожному ? частку вказаної квартири.

Відповідач з позовом не згодна, оскільки вважає, що договір дарування ? частини спірної квартири, укладений позивачами з її колишнім чоловіком ОСОБА_5, суперечить законодавству, і, крім того, в квартирі проживає вона та двоє її неповнолітніх дітей, і вселення двох сторонніх чоловіків порушить їх житлові права.

В судовому засіданні встановлено, що 04.03.2003 року ОСОБА_5 по договору купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_1.

У відповідності до рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.01.2006 року за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, як на частину майна подружжя, придбаного у шлюбі.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2002 року по 28.07.2005 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розлучення батьків проживає з матір»ю.

Спірна квартира є однокімнатною, згідно довідки ЖРЕД-45 в ній зареєстровані та проживають ОСОБА_4 з дітьми ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.12.2008 року ОСОБА_5 було вселено в спірну квартиру, а відповідача зобов»язано не чинити йому перешкоди в користуванні цією квартирою. Цим же рішенням суду було встановлено факт вкрай неприязних стосунків між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 після розлучення з приводу спільного користування та розпорядження цією квартирою.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11.02.2009 року вказане рішення Хортицького суду залишено без змін та набрало законної сили.

26 серпня 2009 року ОСОБА_5 подарував належну йому на праві власності ? частину спірної квартири громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/4 частині вказаної квартири кожному.

Вказаний договір дарування засвідчений нотаріусом ОСОБА_8, право власності позивачів зареєстровано в Державному реєстрі правочинів.

Зі слів позивачів, ОСОБА_5 подарував їм вказану частку квартири з вдячності за якісь вчинки, здійснені ними на його користь в минулому, та в зв»язку з дружніми відносинами.

Як пояснив позивач ОСОБА_2, при даруванні частини квартири ОСОБА_5 пояснив йому, що ОСОБА_4 чинить перешкоди в користуванні квартирою, при цьому ключі від дверей квартири йому не передав, він сам ключі не просив, чому не знає.

Сам ОСОБА_2 приходив до спірної квартири з намаганням вселитись туди, але ОСОБА_4 його не пустила і не пускає до квартири досі, в телефонній розмові згоду на його вселення не дає, в квартиру не пускає.

Позивач ОСОБА_3 суду пояснив, що при укладенні договору дарування частини квартири ОСОБА_5 ключів від квартири йому не передав, усно пояснив, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає і буде перешкоджати проживати в квартирі, сам ОСОБА_3 до квартири з метою вселитись приходив один раз, дзвонив в двері і йому ніхто не відчинив, чи був хтось вдома йому не відомо. Більше до квартири не приходив і до ОСОБА_4 з приводу вселення або користування частиною квартири не звертався.

ОСОБА_4 не оспорює той факт, що ОСОБА_2 звертався до неї з приводу користування частиною квартири, але вона пояснила йому, що оскільки вона та двоє її неповнолітніх дітей вже проживають в квартирі, то інші сторонні чоловіки не можуть проживати з нею та дітьми в квартирі, і вона заперечує його проживанню. ОСОБА_3 до неї з приводу вселення або користування своєю частиною квартири не звертався, в судовому засіданні вона його бачить вперше.

В даний час ОСОБА_4 в судовому порядку оспорює договір дарування колишнім чоловіком належної йому частини квартири позивачам.

Як вбачається з довідки ОП «ЗМБТІ» від 22.01.2010 року, за ОСОБА_2, крім частки спірної квартири, зареєстровано право власності на АДРЕСА_2, а також починаючи з 1996 року по даний час за ОСОБА_2 як зареєстровано тепер, так і раніше було зареєстровано право власності на сім різноманітних житлових приміщень, в тому числі і на підставі договорів дарування.

Згідно довідки квартального комітету№10 Комунарського району м.Запоріжжя, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно цієї ж довідки з ОП «ЗМБТІ», таким же чином і за ОСОБА_3 в період з 1998 року по червень 2006 року було зареєстровано право власності на інші житлові приміщення, як на підставі свідоцтв на право власності, так і на підставі свідоцтв про право на спадщину.

За останнім місцем своєї реєстрації АДРЕСА_3, яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування - ОСОБА_3 знявся з реєстраційного обліку 31.07.2006 року, при цьому в позові вказав, що проживає за тією адресою і по даний час.

Вислухавши сторони і дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 мають бути задоволені частково в частині перешкод в користуванні власністю, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені бути не можуть з наступних підстав.

У відповідності до ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати її для власного проживання, а у відповідності до ст.358 ЦК України кожен з співвласників у праві спільної часткової власності має право вимагати надання йому в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у цьому праві, та у відповідності до ст.391 ЦК України має право вимагати усунення йому перешкод в здійсненні права користування та володіння своїм майном.

При цьому, у відповідності до ст.319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, та зобов»язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Крім цього, у відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, які надані сторонами по справі.

В даному випадку суд виходить з того, що позивачі, отримавши в дарунок від ОСОБА_5 по ? частині однокімнатної квартири, не довели того, що мали наміри використовувати частини цього житла саме для власного проживання, оскільки ОСОБА_2 має інше постійне місце проживання, а ОСОБА_3 навіть не звертався до ОСОБА_4 щодо свого вселення в квартиру.

Суд, також, звертає особливу увагу на інформацію з ОП «ЗМБТІ» про неодноразові реєстрації за кожним з позивачів прав власності на різноманітні об»єкти нерухомого майна на досить короткий термін, і оцінює вказану інформацію у сукупності з вкрай неприязними відносинами між відповідачкою ОСОБА_4 та її колишнім чоловіком власником подарованої позивачам частки квартири ОСОБА_5, які встановлені рішеннями суду, що набрали законної сили, саме з приводу конфлікту щодо як права власності на вказану квартиру, так і щодо її користування.

При розгляді цієї справи ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 не надали суду доказів того, що в них немає іншого місця проживання і ? подарована частина спірної квартири є їх єдиним житлом.

Суд погоджується з доводами відповідачки про те, що сумісне проживання в однокімнатній квартирі позивачів - двох сторонніх чоловіків та її сім»ї, яка складається з двох неповнолітніх різнополих дітей, є неможливим та протирічить моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що один прихід ОСОБА_2 до квартири вселитись та телефонна розмова з ОСОБА_4 з цього приводу не свідчить про його дійсні наміри використовувати належну йому частину квартири саме для проживання в ній.

Проте, суд враховує, також, позицію ОСОБА_4, яка заперечує проти проживання ОСОБА_2, тому позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов»язати відповідачку не вчиняти дії, які перешкоджають йому, як власнику майна, користуватись належною йому частиною квартири, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, то він не надав суду жодного доказу в обґрунтування того, що він мав намір вселитись в спірну квартиру, і того, що відповідачка чинить йому будь-які перешкоди в користуванні його власністю, тому позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,212-218 ЦПК України, ст. 319,358,383.391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_4 не вчиняти дії, які перешкоджають ОСОБА_2 користуватись належною йому ? частиною квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подана заява про його апеляційне оскарження, а апеляційна скарга протягом 20 днів з дня подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя