Справа № 2-324/10
Провадження № --
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2010 року Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді Крачкової С.В.

при секретарі Дигуляр А.С.

за участю представника органу опіки та піклування ОСОБА_1

та адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на житловий будинок, стягнення моральної шкоди та матеріальних збитків і за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про витребування майна, виселення з житлового будинку та стягнення оплати за проживання та комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4, в якому просила визнати дійсним, укладений з ними 18.07.2006 р. договір купівлі-продажу житлового будинку №17 по вул. Чкалова в с. Червоний Розселенець Біляївського району Одеської області та визнати за нею право власності на зазначений обєкт.

В процесі розгляду справи позивачка збільшила свої позовні вимоги, просила суд визнати дійсним вищевказаний договір купівлі-продажу спірного житлового будинку за 15 тис. доларів США, укладений з ОСОБА_4, як продавцем, з умовою, що ОСОБА_4 оформить договір купівлі-продажу після отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом на предмет продажу після смерті спадкодавця ОСОБА_8

В подальшому позивачка доповнила свої позовні вимоги та просить також стягнути з відповідачів моральну шкоду в сумі 20 тис. гривень та матеріальні збитки в сумі 401 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до положень ст. 1268 ЦК України відповідачі прийняли спадок, що залишився після смерті їхньої матері ОСОБА_8, до складу якого входить житловий будинок, розташований в с. Червоний Розселенець, вул. Чкалова, 17, Біляївського району Одеської області.

23.05.2006 року вона домовилась з відповідачами про купівлю вказаного будинку за 15 тис. доларів США, передала їм обумовлену суму та вселилась в будинок. Відповідачі зобовязались укласти договір купівлі-продажу після нотаріального оформлення своїх спадкових прав. Але в подальшому відповідачі стали ухилятись від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а свідоцтво про право на спадщину одержав тільки ОСОБА_4. Вважає, що зі своєї сторони виконала всі умови договору, а тому просить визнати договір купівлі-продажу дійсним, а за нею право власності на спірний житловий будинок. Посилаючись на те, що шахрайськими діями та протиправною поведінкою відповідачів їй заподіяно моральну шкоду просить стягнути з них 20 тис. гривень, а також сплачений нею борг відповідачів в сумі 401 грн. за водопостачання.

В свою чергу ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, в якому просить витребувати у відповідачки та членів її сімї спірний житловий будинок, виселити їх разом з неповнолітніми дітьми та стягнути з них оплату за проживання та спожиті комунальні послуги в сумі 16 890 грн.75 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що після смерті матері він та його брат ОСОБА_5 домовились з ОСОБА_3 про продаж їй будинку після оформлення спадщини на нього, надали їй для тимчасового проживання цей будинок. 30.11.2006 року він один одержав свідоцтво про право на спадщину. Оскільки з ОСОБА_3 не досягнуто домовленості з усіх істотних умов щодо продажу будинку, грошей від неї він не одержував, вважає, що вона разом з членами своєї сімї безпідставно проживає в будинку, а тому просить виселити їх. Посилаючись на те, що відповідачі не платили за проживання і заборгували за електроенергію просить стягнути з них 16 890 грн.75 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_3 на своїх позовних вимогах наполягала, а зустрічний позов не визнала. При цьому пояснила, що домовилась з братами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про купівлю у них за 15 тис. доларів США житлового будинку, що знаходиться в с. Червоний Розселенець, вул. Чкалова, 17, передала їм обумовлену суму та стала проживати в цьому будинку. Відповідачі зобовязались оформити договір купівлі-продажу нотаріально після оформлення спадкових прав, пізніше піднявши ціну до 28 тис. доларів США, а свідоцтво про право на спадщину одержав тільки ОСОБА_4. Плату за водопостачання вносила сама, сплатила їхній борг за воду 401 грн., а для оплати за електроенергію передавала гроші ОСОБА_5. Домовленості про оплату за проживання з відповідачами не було, договір найму не укладався.

В судовому засідання позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 наполягав на задоволенні своїх вимог, а позов ОСОБА_3 не визнав. При цьому пояснив, що 13.12.2006 року одержав свідоцтво про право на спадщину після смерті матері, брат ОСОБА_5 відмовився від своїх спадкових прав. З позивачкою не домовлявся про продаж будинку, цим займався брат ОСОБА_5, від якого одержав 6 500 доларів США та 1 тис.доларів США як завдаток одержала його дружина. Договір нотаріально не посвідчено оскільки позивачка створила проблеми з водопостачанням, погрожує йому, а він має потребу в житлі. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 та члени її сімї безпідставно користуються його власністю просить стягнути з них квартирну плату за весь час проживання сумі 16 650 грн. та борг за електроенергію 240 грн.75 коп, а всього 16 890 грн.75 коп.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 позов ОСОБА_3 не визнав. При цьому пояснив, що разом з братом ОСОБА_4 домовлявся з ОСОБА_3 про продаж їй спадкового будинку, одержали від неї 15 тис. доларів США, але угода не відбулась так як вона не виконала умови договору. Половину одержаних грошей передав ОСОБА_4 Також вважає, що ОСОБА_3 разом з сімєю незаконно займають будинок, що належить братові.

В судовому засідання відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зустрічний позов не визнали. При цьому пояснили, що ОСОБА_3 домовилась з братами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про продаж будинку за 15 тис. доларів США, вони одержали всю суму грошей, передали ключі від будинку та дозволили вселитися в нього. Договір найму не укладався, а комунальні послуги оплачувались їхньою сімєю за свої кошти.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Дальницької сільської ради ОСОБА_1 не погодилась з вимогами ОСОБА_4 і вважає, що сімя ОСОБА_3 не може бути виселена разом з дітьми зі спірного будинку оскільки вони його фактично придбали у ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що ОСОБА_3 про продаж будинку за 15 тис. доларів США домовилась з обома братами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, передала їм обумовлену суму за розпискою, а вони обіцяли оформити договір у нотаріуса після оформлення спадщини на будинок.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_4 необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ст. 658 ЦК України право продажу товару належить власникові товару, а ст.657 вказаного Кодексу встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

В судовому засіданні встановлено, що 12.05.2006 року померла ОСОБА_8, якій належав житловий будинок, що знаходиться в с. Червоний Розселенець вул. Чкалова, 17 (а.с.25-31).

Після її смерті спадкоємцями І-ї черги за законом є відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

23.05.2006 року ОСОБА_3 домовилась з ними про купівлю спадкового будинку за 15 тис. доларів США та передала їм вказану суму, що підтверджується відповідними розписками (а.с.7-8) та не оспорюється відповідачами, які обіцяли оформити угоду нотаріально після оформлення своїх спадкових правна цей будинок, тобто після одержання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Але 13.11.2006 року вказане свідоцтво на весь житловий будинок одержав тільки ОСОБА_4 оскільки ОСОБА_5 відмовився від своєї частки в спадщині на його користь.

Будучи власником спірного житлового будинку ОСОБА_4 відмовляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу його ОСОБА_3 і згоден повернути одержані від неї кошти після виселення з будинку.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

В підтвердження укладення договору позивачка посилається на розписки відповідачів (а.с.7-8) від 23.05.2006 р. та 18.07.2006 року.

Але вказані документи не є договором, оскільки не містять всі істотні умови договору, і можуть бути підтвердженням тільки факту передачі грошей нею ОСОБА_5.

Крім того, на момент досягнення домовленості та одержання грошей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не були власниками житлового будинку, а тому не мали права відчужувати його, так як відповідно с.2 ст.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

З матеріалів справи вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться в с. Червоний Розселенець , вул. Чкалова, 17, було видано 13.11.2006 року тільки ОСОБА_4.

Таким чином, на момент досягнення угоди відповідачі не були власниками спірного будинку, а тому вона не могла бути посвідчена нотаріусом, так як ст.55 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що угоди про відчуження майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується.

Відповідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в п.13 Постанови №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент виникнення таких правочинів відповідно до ст. 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін.

Враховуючи викладене посилання позивачки на положення ч.2 ст.220 та ч.1 ст. 656 ЦК України є безпідставними, а тому підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на спірний житловий будинок суд не знаходить.

Її ж вимоги в частині стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 20 тис. грн.. та оплати за водопостачання в сумі 401 грн. не можуть бути задоволені з наступних підстав.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивачка посилається на положення п.4 ч.1 ст.611 та ст.614 ЦК України, але ці посилання є безпідставними оскільки передбачають наслідки порушення зобовязання. В судовому засіданні не було встановлено існування яких небудь зобовязань відповідачів перед позивачкою, а тому підстав для стягнення моральної шкоди, передбачених ч.1-2 ст.23, ст. 1167 ЦК України не має.

Вимоги позивачки в частині стягнення сплаченого нею боргу відповідачів в сумі 401 грн. як заподіяної їй матеріальної шкоди, суперечить положенням ч.1-2 ст.22, ст.1166 ЦК України, а тому також не підлягають задоволенню.

Таким чином, на цей час власником спірного житлового будинку в якому проживають ОСОБА_3 ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітні ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 є ОСОБА_4, який має право використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а ч.1 ст.321 вказаного Кодексу встановлено, що власник не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що відповідачі за зустрічним позовом безпідставно та незаконно проживають у будинку, що знаходиться в с. Червоний Розселенець, вул. Чкалова,17, чим порушують право власності позивача ОСОБА_4, а тому підлягають виселенню з будинку без надання іншого житлового приміщення.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_4 про стягнення з відповідачів оплати за проживання в сумі 16 650 грн. та за спожиту електроенергію 240 грн.75 коп. суд вважає, що вони не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, тобто ОСОБА_4 повинен був укласти з відповідачами відповідно вимог ст. 158 ЖК України в письмовій формі договір найму жилого приміщення з вказівкою на предмет договору, строк, на який він укладається, з визначенням прав і обовязків наймодавця і наймача і інші умови найму, якими є форма, розмір та строки оплати за проживання, обовязок сплачувати комунальні послуги.

В судовому засіданні було встановлено, що такий договір найму з відповідачами не укладався оскільки сторони мали намір укласти договір купівлі-продажу, а в будинок відповідачі вселились з дозволу позивача після одержання ним своєї частини грошей за будинок.

Договір на тимчасове проживання (а.с.7) не є договором найму, так як не відповідає вимогам ч.2 ст. 158 ЖК України, свідчить тільки про передачу грошей, а тому судом до уваги не приймається.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.23, ч.2 ст.215,ч.1 ст. 216,ч.1ст.220,ст.ст. 317,319,321,387,655,657,ст.ст. 1167,1299 ЦК України, ст.ст.150,158,162 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ( з наступними змінами та доповненнями), суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовити повністю.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 задовольнити частково.

Витребувати з незаконного володіння відповідачів житловий будинок, що знаходиться в с. Червоний Розселенець, вул. Чкалова, 17, Біляївського району Одеської області та виселити з нього ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та неповнолітніх дітей: ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовити.

На рішення суду може бути подана заява про його оскарження протягом 10 діб та апеляція протягом 20 діб з дня подачі вказаної заяви до Одеського апеляційного суду через Біляївський райсуд.

Суддя : С.В. Крачкова