Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді ШУМ Л.І.
при секретарі - Токарєвій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В жовтні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків, посилаючись на те, що він працював у РУ ВАТ "ПГЗК" з 01.07.1969р. по 01.01.1975р. помічником машиніста екскаватора, з 01.01.1975р. по 18.06.2008р. машиністом екскаватора, тобто понад 30 років працював у карєрі. Працював доводилось у шкідливих для здоровя умовах. Внаслідок цього останнім часом стан здоровя постійно погіршувався і тому був змушений звертатись за медичною допомогою. Після неодноразових лікувань, при черговому звернені до лікарні і направлені до ОСОБА_5 Н Д І промислової медицини, було встановлено звязок між його захворюванням та колишньою працею на протязі багатьох років у шкідливих умовах. У нього було виявлено декілька професійних захворюваннь:вібраційна хвороба першої-другої стадії , синдром церебрально-периферічної ангіодистонії, синдром полірадикулонейропатії з нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст..), дефект артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФС другого ст..), Т 75.2. Внаслідок професійного захворювання висновком МСЕК від 23.06.2008р. йому було вперше встановлено 35 % втрати професійної працездатності , при чому безстроково. Крім того згідно довідки до акту огляду МСЕК номер 616208 від 23.06.08р. встановлено третя група інвалідності вперше і безстроково. Здоровя втратив, внаслідок професійного захворювання, яке виникло через те, що на протязі багатьох років (близько 37.) працював у шкідливих умовах важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підвищеної запиленості, вібрації (фактичний рівень 104, а ГДР 101). Всі ці умови відображені і підтверджуються у акті розслідування хронічного професійного захворювання номер 6 від 26.03.2008р. та у санітарно-гігієнічній характеристиці умов праці від 05.03.2007р. за номером 2/2-370, складеної Інгулецькою районною СЕС м. Кривого Рога Дніпропетровської області. Саме керівництво не створило та не забезпечило належні, безпечні для здоровя умови праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як він відчуває постійну біль, порушились нормальні життєві зв'язки. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Моральну шкоду оцінює в 125 000 гр.
В судовому засіданні позивач і його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили стягнути на його користь в відшкодування моральної шкоди 125000 гр.
Представник відповідача відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_6 позов не визнав.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у РУ ВАТ "ПГЗК" з 01.07.1969р. по 01.01.1975р. помічником машиніста екскаватора, з 01.01.1975р. по 18.06.2008р. машиністом екскаватора, тобто понад 30 років працював у карєрі у шкідливих для здоровя умовах. Внаслідок цього останнім часом стан здоровя постійно погіршувався і тому був змушений звертатись за медичною допомогою. Після неодноразових лікувань, при черговому звернені до лікарні і направлені до ОСОБА_5 Н Д І промислової медицини рішенням ЛЕК НДІ від 28.02.2008 р. протокол № 466 позивачу було встановлено декілька професійних захворювань:вібраційна хвороба першої-другої стадії від загальних вібрацій, синдром церебрально-периферічної ангіодистонії, синдром полірадикулонейропатії з нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст..), дефект артрозу ліктьових і колінних суглобів (ПФС другого ст..), Т 75.2. Внаслідок професійного захворювання висновком МСЕК від 23.06.2008р. йому було вперше встановлено 35 % втрати професійної працездатності з 17.06.2008 року безстроково. Крім того згідно довідки до акту огляду МСЕК номер 616208 від 23.06.08р. встановлено третя група інвалідності вперше і безстроково.
Згідно акту №6 від 26 березня 2008 року п.16 професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи помічником машиніста екскаватора (липень 1969 р. по січень 1975 р., липень 1978 р. по лютий 1983 р.) та машиністом екскаватора (січень 1975 р.- березень1984 по теперішній час) у РУ ВАТ «Півд.ГЗК» ОСОБА_4 виконував контроль за технічним станом екскаватора, його технічне обслуговування, змащування, підтяжку болтових зєднань, управління екскаватором при навантаженні гірничої маси з забою у транспортні засоби. У наслідок конструктивних недоліків екскаватора, виконувані роботи повязані з впливом вібрації, рівень якої перевищує ГДР.
В п.17 зазначеного Акту указана причина професійного захворюваня, а саме тривала робота в умовах впливу вібрації. Рівень загальної та локальної вібрації загальна 104 дБ при ГДР 101.
Згідно п.19 зазначеного Акту адміністрація РУ ВАТ «Півд.ГЗК» в період роботи ОСОБА_4 в цьому цьому управлінні не виконали норми і правила охорони праці, порушили ст..153 КЗпП України, ст..13 Закону України «Про охорону праці».
Вина відповідача підтверджується санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці позивача від 05.03.2007р. за номером 2/2-370, складеної Інгулецькою районною СЕС м. Кривого Рога Дніпропетровської області, в якій відображені умови праці позивача, виписками з історій хвороби, з яких вбачається, що позивач відчуває стійкий біль та обмеження рухів, кашель, задишку, зниження слуху, запаморочення і інші фізичні страждання.
Заподіяння позивачу моральної шкоди підтверджується висновком МСЕК від 23.06. 2008 року, яким позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності і 3-тя група інвалідності.
Отримане професійне захворювання обмежує життєву активність позивача, позбавляє повноцінного спілкування з людьми.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.
Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.
У позивача на підставі висновку МСЕК від 23.06.2008 р., виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку рівень загальної та локальної вібрації, як одного із шкідливих факторів, що став причиною профзахворювання позивача, перевищував гранично-допустимі норми, і причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач. Від професійного захворювання позивач втратив працездатність в розмірі 35 % і 3-тя група інвалідності. Від професійного захворювання позивач переносить фізичний біль. При вказаних обставинах суд вважає, що професійним захворюванням порушено звичайний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України та акту розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4, від 26.03. 2008 року, санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 05 березня 2007 року, виписки із історії хвороби позивача ОСОБА_5 НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням позивача змінився його спосіб та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості вести повноцінний спосіб життя.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 35% втрати працездатності і 3-тя група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково та стягнути з відповідача відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат»на його користь 35 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків частково.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 35 000 (тридцять пять тисяч) грн., без утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Південий гірничозбагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,00 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
СУДДЯ: