Справа № 2-144/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі : головуючого ОСОБА_1

з участю секретаря - Пушкар І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутську цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, -

встановив:

20 січня 2010 року позивач звернувся до Краснокутського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди .

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 31 серпня 2006 року в м. Харків по пр. Героїв Сталінграду сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_2 та „Деу Сенс, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю „Деу Сенс, власником якого являється ОСОБА_3, було завдано технічних пошкоджень. Згідно звіту про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлюваного ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин становить 7548,74 грн. Виходячи з того, що автомобіль „Деу Сенс був застрахований у Закритому акціонерному товаристві „ОСОБА_5 група „ТАС (перейменоване в Приватне акціонерне товариство ..ОСОБА_5 „ТАС) за договором добровільного страхування наземного транспорту, страховик сплатив страхове відшкодування власникові застрахованого транспортного засобу, що дає йому право вимагати від особи, відповідальної за завдані збитки, відшкодування в порядку регресу понесених витрат. Викладені обставини змусили позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

У відкрите судове засідання представник позивача не зявився, надавши до суду заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги та прохав слухати справу у його відсутність, не дивлячись на те, що ухвалою суду від 25 червня 2010 року явку представника позивача при розгляді даної справи визнано обовязковою.

Відповідач у відкритому судовому засіданні проти позову заперечував, пояснивши при цьому, що він дійсно був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 31 серпня 2006 року в м. Харків по пр. Героїв Сталінграду. Однак, на

вимогу водія автомобіля „Деу Сенс він добровільно відшкодував завдані збитки, про що отримав відповідну розписку. В звзку з цим, прохав у позові відмовити.

Третя особа - ОСОБА_3, яка була залучена до участі в справі згідно ухвали суду від 13 вересня 2010 року, у відкрите судове засідання не зявилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 31 серпня 2006 року в м. Харків по пр. Героїв Сталінграду відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ-2106, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля ВАЗ-2105, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6, внаслідок якого автомобіль ВАЗ-2105 виїхав на зустрічну смугу та зіткнувся з автомобілем „Деу Сенс, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4 Ці обставини підтверджуються довідкою про ДТП відділу ДАІ при ГУМВС У в Харківській області за № 58/2543 від 1 вересня 2009 року.

В довідці ДАІ вказано, що дана ДТП сталася з вини ОСОБА_2, однак матеріали справи не містять постанови суду про визнання відповідача винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, тобто підтвердження, що саме ОСОБА_2 був винуватцем даної ДТП немає.

Не дивлячись на це, відповідачем було добровільно відшкодовано збитки, завдані внаслідок пошкодження автомобіля „Деу Сенс, про що свідчить розписка ОСОБА_4, оглянута в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, власником автомобіля „Деу Сенс є ОСОБА_3, а під час ДТП автомобілем керував ОСОБА_4 Виходячи з цього, позивач не мав обовязку сплачувати страхову суму ОСОБА_3, оскільки в Полісі добровільного комплексного страхування наземного транспорту ДКСНТ/21/48/44/39 №001788 від 27.11.2006 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 не зазначено, що його дія розповсюджується і на інших осіб, які керують автомобілем, а не тільки на власника автомобіля.

Пунктом 5 вказаного полісу передбачено умови сплати страхового платежу, а саме: 50% - 911,25 грн. до 28.02.2006 року; 25% - 455,63 грн. до 28.05.2006 року; 25% - 455,63 до 28.08.2006 року.

Відповідно до п. 18 вказаного Полісу зазначено: „на період з дати настання строку сплати чергового страхового платежу до дати сплати Страхувальником простроченого страхового платежу, дія цього договору призупиняється, страховий захист не розповсюджується. ОСОБА_5 при настанні страхових випадків, зобовязань не несе. Договір поновлює свою дію з 24 години дня з дати надходження простроченого страхового платежу в повному обсязі на рахунок Страховика.

Дана норма відповідає вимогам ст. 997 ЦК України, де зазначено, що якщо страхувальник прострочив внесення страхового платежу і не сплатив його протягом 10 робочих днів після предявлення страховиком письмової вимоги про сплату страхового платежу, страховик може відмовитись від договору страхування...

Як вбачається зі страхового акту від 27.11.2006 року, дата надходження страхових платежів: 28.02.2006 р. - в сумі 911,25 грн., 01.09.2006 р. - 455,62 грн., 01.09.2006 р,-455,63 грн.

Таким чином, на час ДТП, 31.08.2006 р. ОСОБА_3 не сплатила два чергових платежі, тому відповідно до п. 18 Полісу, дія цього полісу була призупинена та страховий захист не розповсюджувався, отже у ПАТ „Страхова Група „ТАС не було обовязку за договором страхування сплачувати страхову суму ОСОБА_3 і на даний час немає права на регресну вимогу до відповідача.

До того ж пунктом 14.2 ДКСНТ 21/48/44/39 № 001788 від 27 лютого 2006 року передбачено, що ОСОБА_5 сплачує першу частину страхового відшкодування у розмірі 70 % суми страхового відшкодування, визначеного у страховому акті. Решта 30 % страхового відшкодування сплачується лише за умови документального підтвердження Страхувальником оплати вартості ремонтних робіт транспортного засобу та надання акту виконаних робіт. Докази надання Страхувальником відповідного документального підтвердження в матеріалах справи також відсутні.

Як передбачає ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень...

Всупереч вимогам даної статті, позивач не зявився в судове засідання та не надав суду доказів, які б підтверджували правомірність його вимог. Натомість, відповідач довів в судовому засіданні, що завдані внаслідок пошкодження автомобіля збитки він відшкодував, про що свідчать письмові докази, які суд визнає достовірними.

Оцінюючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, як не підлягають також і вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, оскільки дане стягнення можливе лише у разі повного чи часткового задоволення позову, як передбачено ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 997, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Приватному акціонерного товариства „Страхова Група „ТАС в позові до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя ОСОБА_1