Апеляційний суд Кіровоградської області
№ 22- 384/10 Головуючий у 1 інстанції Гончар В.М.
РІШЕННЯ

Іменем України

1 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої - Бубличенко В.П.

суддів - Сукач Т.О.

ОСОБА_2

при секретарі - Савченко Н.В. розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4, на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2009 року і

В СТА МОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 19 квітня 2006 року на 4 км автодороги Кіровоград-Кривий Ріг сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_6, який керував згідно запису в технічному паспорті автомобілем ГАЗ-2410 державний номер В А 0117 МІ, який належить на праві власності ОСОБА_5, та автомобілем НОМЕР_1 з напівпричепом „Пастон" державний номер АЕ 7671 XX під керуванням ОСОБА_3 М, який належить останньому на праві власності.

Внаслідок ДТП відповідно до висновку судово-автотоварознавчої експертизи № 6-093 власнику автомобіля ДАФ-95 ХР 430 спричинено матеріальний збиток в сумі 25666 грн. 12 коп., а з врахуванням відновлювального ремонту, проведеного позивачем, сума збитків становить 67567 грн. 64 коп.

В момент керування автомобілем ГАЗ-2410 його володільцем як джерела підвищеної небезпеки був ОСОБА_6, який помер 7 жовтня 2008 року. Відповідачка є дружиною і спадкоємцем померлого, тому позивач просив суд стягнути з неї заподіяну шкоду.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 8 грудня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено тих підстав, що відповідачка не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а посилання позивача на те, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала в спадковому будинку на час смерті ОСОБА_6 не підтверджено належними доказами. За таких обставин суд дійшов висновку, що немає

2

підстав вважати, що до відповідачки переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем, як передбачено ст. 1231 ЦК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 за довіреністю, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення. На думку позивача, суд першої інстанції під час розгляду справи повно з'ясував дійсні обставини справи, але не дав належної оцінки доказам, неправильно застосував норми матеріального права, а тому ухвалив помилкове рішення.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 за довіреністю і який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу ОСОБА_5 та її представника, адвоката ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що на момент ДТП володільцем автомобіля ГАЗ-2410, як джерела підвищеної небезпеки, відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України та п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди" був ОСОБА_6, який помер 7 жовтня 2008 року.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив с того, що відповідно до витягу із спадкового реєстру відповідачка ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6, не зверталася, а тому немає підстав для стягнення з неї коштів за зобов'язанням померлого.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на законі, суперечать фактичним обставинам справи і дослідженим в судовому засіданні доказам.

Встановлено, тому що шлюб між відповідачкою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, який помер 7 жовтня 2008 року, було зареєстровано 17 квітня 1966 року. Згідно з довідкою Бережинської сільської ради Кіровоградського району ОСОБА_5 належить на підставі свідоцтва про право власності від 17 грудня 1987 року будинок 144 по вул. Боженко в с. Бережинка та автомобіль НОМЕР_2, який зареєстрований на її ім'я 5 липня 2005 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час придбання зазначеного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Право власності на будинок № 144 по вулиці Боженко в с. Бережинка ОСОБА_5 набула під час шлюбу з ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказів того, що цей будинок є її особистою власністю (роздільним майном відповідно до ст.24 КпШС України), відповідачка не надала. Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки не підтвердили доводи відповідачки про те, на час придбання будинку шлюбні відносини між нею та ОСОБА_6 були припинені. Тому колегія суддів вважає доведеним, що будинок і автомобіль є спільною сумісною власністю відповідачки і ОСОБА_6

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_6 не зверталась до нотаріальної контори з

заявою про прийняття спадщини, оскільки все майно, яке належало подружжю ОСОБА_6,' було зареєстровано на її ім'я.

Проте, вона прийняла спадщину у передбаченому ч.З ст.1268 ЦК України порядку, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, і згідно з ч.І ст.1261 ЦК України є спадкоємицею за законом першої черги.

Висновком судової автотехнічної експертизи № 927/18 від 6 березня 2006 року, яка була проведена під час розслідування кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6, встановлено, що він, керуючи автомобілем НОМЕР_2, повинен був дотримуватись вимог п.п. 11.2,12.1, 13.3 Правил дорожнього руху України і мав технічну можливість уникнути настання ДТП. Оскільки при вищезазначених обставинах виїзд автомобіля ГАЗ-2410 державний номер В А 0117 МІ на смугу зустрічного руху в даному випадку все таки мав місце, то висновок про невідповідність фактичних дій водія цього автомобіля наведеним вимогам Правил дорожнього руху України є категоричним. Ствердження відповідачки та її представника, що в зв'язку з тим, що її покійний чоловік не був визнаний винним в даній ДТП в рамках кримінальної справи, а тому вона не повинна відповідати за завдано позивачу шкоду, спростовується встановленими фактами.

В судовому засіданні апеляційного суду призначалась експертиза для визначення вартості будинку № 144 по вул. Боженко с. Бережинка, але відповідач перешкоджала її проведенню. За таких обставин суд вважає за можливе для визначення вартості зазначеного домоволодіння та визначення вартості частки, яка належала спадкодавцеві, використати довідку, надану фахівцем агентства нерухомості „Експерт", згідно з якою вартість одного кв.м. житлового будинку в даній місцевості складає 2600 грн. Загальна площа зареєстрованого на відповідачку будинку складає 96,2 кв.м., тому його вартість становить 250120 грн., а відповідно вартість спадкового майна, яке отримала відповідачка після смерті чоловіка, складає 125060 грн. і в межах зазначеної суми відповідачка може відповідати за зобов'язаннями спадкодавця.

Відповідно до замовлення-наряду № Р-00000180 від 4 вересня 2009 року на відновлення автомобіля НОМЕР_1 позивачем було витрачено 67567 (шістдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 84 коп. Квитанція про сплату видана 4 вересня 2009 року.

Частиною 1 ст. 1166 ЦПК України передбачено принцип відшкодування майнової шкоди в повному обсязі.

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 25 квітня 2006 року № 6-093 матеріальна шкода завдана позивачу складала 25666,12 грн., але роботи по відновленню автомобіля були проведені лише у 2009 році, тому колегія суддів вважає обґрунтованим збільшення суми збитків, які підлягають відшкодуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду не відповідає обставинам справи та ухвалено з порушенням норм діючого законодавства, а тому відповідно вимогам ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 8 грудня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 67567 (шістдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят сім) грн. 84 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 675 грн. 67 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді