Справа 2-137/10 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді - Міхієнкової Т.Л.

при секретарі - Бражник О.С.

з участю представника відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління комунальної власності Броварської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання права власності на житло

встановив:

У квітні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просив визнати незаконним свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на вказану квартиру.

В обґрунтування своїх вимог вказав наступне. Спірна квартира належала його батькам, які отримали ордер на цю квартиру у 1963 році на підприємстві «Промтехмонтаж-2» БМУ-23. У 1986 році він із сім'єю на прохання матері, ОСОБА_4, повернувся в батьківську квартиру, де по цей час постійно проживає, а зареєстрований за вищевказаною адресою лише 10 квітня 1998 року.

У грудні 2003 року йому стало відомо про те, що 17 березня 1998 року спірна квартира була приватизована його матір'ю - ОСОБА_4, покійним братом - ОСОБА_3 та сином останнього - ОСОБА_5, який є співвідповідачем по справі, і які на момент приватизації були прописані у спірній квартирі.

Посилаючись на те, що мати обманула його та надала недостовірні відомості органам приватизації щодо кількості осіб, які постійно мешкали в спірній квартирі, просив у позові поновити йому строк звернення до суду за захистом порушеного права, визнати незаконним свідоцтво про право власності тло та визнати за ним право власності на спірну квартиру.

Рішенням суду від 22.02.2007 року, яке ухвалою апеляційного суду від 21.06. 2007 року залишено без змін, позов задоволено частково, а після скасування прийнятих по справі рішень ухвалою Верховного Суду України від 04.02.2009 року справа з липня 2009 року перебуває в провадженні суду.

В судовому засіданні позивач свій позов повністю підтримав.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позов визнали, підтвердивши факт постійного проживання позивача в спірній квартирі з 1986 року.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2 позов не визнали.

Представник управління комунальної власності Броварської міської ради в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши сторони, їх представників, свідків та дослідивши надані ними належні письмові докази, приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регулюються нормами цивільного законодавства та положеннями Житлового Кодексу України.

Згідно ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами місцевого самоврядування, у віданні яких знаходиться державний житловий фонд.

Цим же законом та п.5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 р. №56 визначено осіб, які нарівні з наймачем мають право приймати участь в приватизації державного житлового фонду.

Такими особами є члени сім'ї наймача, які постійно мешкають у квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Виходячи з положень ч.1 ст.64 ЖК України мова йде саме про тих членів сім»ї, які на момент приватизації проживали з наймачем разом, тобто однією сім'єю та вели з ним спільне господарство. Такі обставини по справі щодо проживання позивача в спірній квартирі судом не встановлені.

Дійсно, показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що позивач з 1987 року по теперішній час постійно проживає в спірній квартирі.

В той же час відповідач ОСОБА_4, підтверджуючи факт проживання позивача в спірній квартирі, пояснила суду, що позивач проживав зі своєю сім'єю окремо в кімнаті з окремим входом, а вона з покійним сином, ОСОБА_10, який до речі сім'ї не мав, проживала однією сім'єю: готувала у їжу, прала і таке інше.

Про те, що ОСОБА_4 не вважала позивача членом своєї сім'ї свідчать і надані нею довідки про членів сім'ї, до яких вона віднесла сина, ОСОБА_10 та онука, ОСОБА_5 Останній був в установленому законом порядку зареєстрований у спірній квартирі і за ним право на житло в спірній квартирі на момент приватизації зберігалося, оскільки він в судовому порядку був визнаний втратившим право на спірну житлову площу.

При таких обставинах приватизація спірної квартири відбулася в установленому законом порядку і підстав для визнання незаконним свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 17.03.1998 р. (а.с.7) та визнання за позивачем права на цю квартиру суд не вбачає.

Керуючись: ст.ст. 10, 15, 58, 215 ЦПК України, ст.64 ч.1 ЖК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, управління комунальної власності Броварської міської ради про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, визнання права власності на житло - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом 20 днів після подання в 10- ний строк заяви про апеляційне оскарження, починаючи з дня проголошення рішення, а в разі неподання заяви про оскарження після закінчення строку подання цієї заяви рішення набирає законної сили.

Суддя: