Справа № 2-110/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2010 року Ленінський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді: Бутельської Г.В.

при секретарі: Нетесі С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась з даним позовом до суду, в якому просила суд витребувати у відповідачів інструменти і посуд, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у сумі 2948 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн.. по 10 тис. грн. з кожного відповідача. Позов мотивовано тим, що 17.06.2005 року позивачка склала заповіт на ОСОБА_2, з сімєю якою була знайома та перебувала у дружніх стосунках. За усною домовленістю надала ОСОБА_2 у тимчасове користування коврові дорожки, посуд, набір ложок і виделок, чайний сервіз, постільну білизну, рушники, сорочки чоловічі, спортивні штани, портєри, покривало. Крім цього, у вересні 2005 року відповідач ОСОБА_3, у її відсутності, забрав з сараю цілий ряд інструментів. Також зазначила, що відповідачами їй завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що вона переносила моральні страждання залишившись без цінних речей. Від переживань у неї погіршився стан здоровя, що призвело до лікування.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити на підставах викладених у позові.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, пояснивши наступне. З ОСОБА_1 ОСОБА_2 знайома давно, у 2005 році ОСОБА_1 жалілась, що її обіжають сусіди, до неї ніхто не приходить і не має кому допомагати, просила щоб сімя ОСОБА_2 допомагала їй по догляду за будинком, відвідували її та надавали допомогу в разі хвороби. З тим щоб ОСОБА_2 зацікавити у такому догляді за нею оформила договір дарування на ОСОБА_2 Зазначили, що ОСОБА_2 з донькою майже на кожні вихідні провідували ОСОБА_1, допомагали по догляду, залишались навіть там ночувати. Також пояснили, що ОСОБА_2 з сином займались ремонтом даху будинку ОСОБА_1, вивозили сміття. Ніяких речей і інструментів у ОСОБА_1 не брали. Ствердили, що на той час ОСОБА_2 працювала бухгалтером, а ОСОБА_2 на шахті, сімя мала постійний дохід тому у тих речах на які посилається ОСОБА_1 ніякої потреби не мали. Відповідач ОСОБА_3 також зазначив, що позов не мотивований, нічим не підтверджено вартість майна та те, що це майно належало позивачкі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 знає близько 30 років. Зазначила, що у 2005 році ОСОБА_1 приходила до матері, яка працювала адвокатом і говорила, що подарувала людям хату, давала їм свої речі, які саме і кому вона не чула. Влітку у 2006 році бачила, що до ОСОБА_1 приїжджали якісь люди і щось заносили до хати, у двір заходила жінка. Також вказала, що сімю ОСОБА_3 не знає.

Заслухавши сторони, пояснення свідка, дослідивши і оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тобто, дана норма Закону чітко закріплює, що тільки власник наділений правом витребування майна. В даному випадку позивачка повинна довести, що відповідачами порушено її права володіння, користування і розпорядження одночасно. Але право власності, на зазначене в позові майно, за позивачкою зберігається, тому що у неї є право приналежності.

Однак в судовому засіданні позивачкою таке право приналежності не підтверджено жодним доказом, у тому числі не доведено це право і поясненнями свідка ОСОБА_4

Крім цього, за правилом наведеної норми закону витребовувати можна лише індивідуально визначене майно, яке збереглось в натурі і знаходиться у фактичному володінні іншої особи. У відповідності до цього, те майно, яке просить витребувати позивачка є індивідуально невизначеним, а також у судовому засіданні не доведено, що майно збереглось в натурі та перебуває у володінні відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, аналізуючи наведене суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.387 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду Кіровоградської області через даний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилаються особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда Г.В. Бутельська