Справа № 22ц - 1448/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Мельник С.Р.
Категорія: 37 Доповідач: Бермес І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Курій Н.М.,

при секретарі: Балюк О.С.,

з участю ОСОБА_2,

та адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Буського районного суду Львівської області від 16 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Турянської сільської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно зустрічним позовом ОСОБА_2 до Турянської сільської ради Буського району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням первісний позов задовольнено повністю.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок в с. Гутисько-Турянське по вул. Ярмоли, 66

В задоволенні зустрічного позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задоволити її позов.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Тур»янської сільської ради Буського району, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок в с. Гутисько-Тур»янське по вул. Ярмоли, 66 в порядку спадкування по заповіту після смерті тітки ОСОБА_7 Покликалася на те, що 08.01.2006 року померла її тітка ОСОБА_7, її чоловік ОСОБА_8 помер раніше. Після їх смерті залишилося майно житловий будинок в с. Гутисько-Тур»янське по вул. Ярмоли, 66. Право власності на даний будинок не виготовлялося, а тому ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності в порядку спадкування. Вважала, що спадкоємцем після смерті діда ОСОБА_9П, померлого 01.11.1955 року була його дочка ОСОБА_10. а після її смерті спадщина перейшла до її чоловіка ОСОБА_8, а після його смерті до другої дружини ОСОБА_7, яка і склала заповіт в користь ОСОБА_4

ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до Тур»янської сільської ради Буського району, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок в с. Гутисько - Турянське вул. Ярмоли, буд. №65, який належав її діду ОСОБА_9, померлому 01 листопада 1955 року. Покликалася на те, що за життя дід право власності не оформляв і до сьогоднішнього дня дане будинковолодіння ніким з його нащадків не успадковане. Вважала, що спірний будинок належав ОСОБА_7 лише на праві користування і не є спадковим майном. У ОСОБА_4 відсутні докази того, що будинок належав до колгоспного двору, оскільки в погосподарських книгах не зазначено, що голова і члени сім»ї є відповідно головою і членами колгоспного двору. Даний будинок збудований у 1922 році і на час смерті забудовника ОСОБА_9, померлого 01 листопада 1955 року діяв Цивільний кодекс УРСР 1922 року і право спадкування мали лише прямі нащадки, які не прийняли спадщину. А відповідно до Постанови Пленуму Верховною Суду №7 від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, тобто Цивільний кодекс УРСР 1922 року. Вважала, також, що з прийняттям Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, змін до Цивільного кодексу України в редакції 1963 року щодо припинення права власності колгоспного двору від 16.12.1993 року, ОСОБА_7 не набула право власності на спірний будинок і на час укладення нею заповіту та на час її смерті право колгоспного двору не існувало.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд виходив з того, що будинок перейшов у спадщину ОСОБА_8, який вдруге одружився із ОСОБА_7, яка після його смерті і успадкувала спірний будинок та що буде справедлим передати у власність спірний будинок спадкоємиці ОСОБА_7 - ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_7 вийшла заміж за єдиного спадкоємця спірного будинку ОСОБА_8, прожила в цьому будинку понад тридцять років, біля двадцяти: них прожила одна і таким чином зберегла будинок від руйнування.

Однак такий висновок суду зроблено без належного дослідження обставинах справи.

Із запису судових засідань в місцевому суді вбачається, що сторони пояснень в судових засіданнях не давали. Справа розглянута у судовому засіданні без їх участі і при цьому не оголошувались матеріали справи.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК) , рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином суд не врахував цих положень та постановив рішення без належного дослідження доказів.

Хоча суд в мотивувальній частині рішення вказав, що керується законодавством, яке діяло під час спірних правовідносин, однак в резолютивній частині рішення вказано лише ст.392, 1223 ЦК України.

Отже судом порушено вимоги п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі про те, що в мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов'язки сторін у спірних правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК й інші норми процесуального права, керуючись якими суд установив обставини справи, права та обов'язки сторін.

Поза увагою суду запишилась і та обставина, що ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Турянської сільської ради Буського району, а ОСОБА_2 вказана була, як третя особа.

ОСОБА_2 звернулася в суд з зустрічним позовом до Тур»янської сільської ради Буського району, а ОСОБА_4 вказана була, як третя особа.

Суду слід було обговорити питання щодо їх участі по цих позовах як відповідачів, а не третіх осіб.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає, т.я. суд не вирішив всіх вимог.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд не вирішив всіх вимог.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення процесуального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду і передачі справи на новий судовий розгляд, колегія судів приходить до висновку про скасування рішення суду та передачу справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід повно, всебічно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, та ухвалити обґрунтоване і законне рішення.

Керуючись ст. 303, ч. 1 п. 5 ст.307, ч. 1 п. 5 ст. 311, п.2 ч. 1 ст.314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 16 лютого 2010 року скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд іншим суддею.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: