Справа № 2-480/10
Провадження № 2-480/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю адвоката ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Р.К.» про визнання недійсним договору, повернення коштів, відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом, з подальшими змінами та уточненнями, до відповідача ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 1503/1 від 15 березня 2006 року, укладеного між сторонами; зобов»язання відповідача повернути внесені позивачем грошові кошти в сумі 175 892,01 грн.; відшкодування моральної шкоди в розмірі 1700 грн.

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, мотивуючи тим, що 15.03.2006 року ОСОБА_2 вирішив придбати у ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» новий автомобіль марки «Рено-Сценік», випуску 2006 року, внаслідок чого між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 1503/1. Однак, в подальшому з»ясувалося, що відповідач продав старий автомобіль вказаної марки, але 2004 року впуску, що стверджується експертним дослідженням № 3039 від 26.09.2006р. Вважає, що при укладені договору ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» у шахрайський спосіб грубо порушило істотні вимоги, необхідні для укладення правочину, оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Так, позивач хотів придбати новий автомобіль, а відповідач, умисно приховавши, реалізував старий автомобіль, що підтверджується матеріалами кримінальної справи. Таким чином, позивач переконаний, що відповідач при укладенні оспорюваного договору, навмисно ввів ОСОБА_2 в оману щодо обставин року випуску автомобіля, що має істотне значення. А тому з підстави передбаченої ч. 1 ст. 230 ЦК України просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 15.03.2006 року. Також згідно ч.2 вказаної статті Цивільного Кодексу просить стягнути з ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» збитки в подвійному розмірі в сумі 175 892,01 грн., покликаючись на те, що неповернення відповідачем грошей поставило позивача та його сім»ю в скрутне матеріальне становище, а також моральну шкоду в розмірі 1700 грн., яка полягає в тому, що позивач тривалий термін змушений їздити на старому автомобілі, нервує через заподіяння матеріальних збитків, змушений багато робочих днів проводити в правоохоронних, судових інстанціях, порушено життєвий ритм, душевний спокій, принижена його людська гідність в очах знайомих, яким було відомо, що позивач купив старий автомобіль.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що 15.03.2006 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Позивач просить визнати вказаний договір недійсним з тої підстави, що відповідач навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Ознакою обману є умисел в діях однієї із сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Однак, позивач не наводить жодних доказів наявності умислу в діях ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» щодо введення його в оману. Обвинувальний вирок суду про засудження посадових осіб відповідача, який міг би підтвердити наявність умислу в діях відповідача, відсутній. Постановою суду від 03.03.2008 року вина ОСОБА_5 службової особи ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» не встановлена. Крім цього, в даній справі ОСОБА_2 не визнаний потерпілим, предявлене обвинувачення не стосується обставин щодо року випуску автомобіля, а натомість ідеться про внесення в довідку-рахунок неправдивих відомостей про вартість автомобіля - в заниженій сумі. Щодо виготовлення автомобіля в 2004 році пояснив, що такий є складною річчю і моментом його виготовлення є момент з»єднання конструктивних елементів в єдине ціле. Тому висновок спеціаліста, яка вказала, що переважна більшість деталей, якими укомплектований автомобіль містять позначення часу випуску і вказують на їх виготовлення в 2004 році не відповідає дійсності, оскільки дата виготовлення більшості деталей, жодним чином не визначає дату виготовлення автомобіля. Враховуючи наведене, просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, спеціаліста, з»ясувавши обставини справи, оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в звязку з безпідставністю, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 15 березня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» було укладено договір купівлі-продажу № 1503/1 легкового автомобіля марки «Рено-Сценік» в комплектації згідно Специфікації № 1. Згідно п.2.1, п.4.1 Договору ціна автомобіля становить 16585 євро, платежі проводяться в національній валюті-гривні. Згідно п.6-1 Договору перехід права власності від продавця до покупця на поставлений товар здійснюється з моменту підписання ОСОБА_6 прийому-передач при умові повної оплати товару (а.с.25-32).

Як вбачається з акту прийому-передачі автомобіля від 27 березня 2006 року (а.с.8) ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» передало, а ОСОБА_2 прийняв у відповідності до Договору № 1503/1 від 15.03.2006 року автомобіль 2006 року випуску, модель «Рено-Сценік», вартістю 103 102,00 грн. з ПДВ. Згідно п.п.2,3 ОСОБА_6 сторони підтвердили, що переданий автомобіль знаходиться у справному технічному стані, явні пошкодження відсутні, а сам автомобіль відповідає своїм якісними та технічними характеристиками умовам Договору. ОСОБА_2 немає до ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» претензій до якості, зовнішньому вигляду, комплектації, та технічному стану переданого автомобіля.

Суд також звертає увагу, що в заяві № 496 від 25.03.2006 року (а.с.9), тобто до передачі автомобіля по акту, зазначені дані транспортного засобу марки «Рено-Сценік», в тому числі рік випуску -2006р., які перевірені інспектором по огляду МРЕВ та його підписом стверджено, що дані ТЗ відповідають зазначеним. Вказану заяву підписано і ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 15.03.2006 року з тої підстави, що відповідачем ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» було навмисно введено його в оману щодо обставин року випуску автомобіля, що має істотне значення, і відповідно такий правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд враховує наступне.

У відповідності до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.

Частиною 1 статті 229 ЦК України встановлено обставини, які мають істотне значення омана щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як розяснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відтак, під поняттям обману слід розуміти певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не можуть, і такі наслідки є відомими і бажаними для сторони, яка вводить в оману.

Однак, всупереч вимог ст. 60 ЦПК України та розясненням Пленуму ВС України, позивачем не наведено жодних доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення його в оману щодо обставин року випуску автомобіля, а також самого факту обману.

Натомість, як вбачається з оглянутих та оголошених в судовому засіданні матеріалів перевірки № 215-06 за зверненням ОСОБА_2 з приводу шахрайських дій ОСОБА_4 «Ю.Р.К.», прокуратурою Галицького району м. Львова 13.11.07р. повідомлено заявника про те, що проведеною перевіркою встановлено, що рік випуску всіх автомобілів марки «Рено», які отримано ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» від заводу-виробника, зазначався в товарно-супровідних документах, виданих виробником і на підставі цього здійснювалась подальша реалізація цих автомобілів.

Як вбачається з матеріалів справи, по факту шахрайських дій ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» по відношенні до ОСОБА_2 з приводу передачі йому автомобіля 2004 року випуску, замість 2006 року, кримінальна справа не порушувалася, ОСОБА_2 потерпілим не визнавався.

Покликання позивача на постанову суду від 03.03.2008 року, згідно якої закрито кримінальну справу відносно службової особи ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» - ОСОБА_5 на підставі Закону України «Про амністію» не підтверджує факту обману позивача. Відтак, як вбачається з обвинувального висновку у даній справі (а.с.85-91) ОСОБА_5 предявлено обвинувачення за ст.366 ч.1 КК України внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а саме внесення до довідок-рахунків, заниженої вартості придбаних автомобілів марки «Рено», внаслідок чого несплачено до Пенсійного фонду обовязкові платежі. Таким чином, службовій особі ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» предявлено обвинувачення за вчинення злочину у сфері службової діяльності, що потягнуло за собою несплату коштів до державного бюджету. Наведене жодною мірою не підтверджує наявності умислу в діях відповідача щодо введення позивача в оману щодо обставин року випуску автомобіля.

Крім цього, суд вважає недоведеною в ході розгляду справи ту обставину, що рік випуску автомобіля марки «Рено-Сценік» придбаного позивачем є 2004 рік та відхиляє висновок спеціаліста № 3039 від 26.09.2006 року (а.с.6) виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 188 ЦК України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). За своєю правовою природою автомобіль є складною річчю.

Вище зазначеним висновком спеціаліста встановлено, що автомобіль «Рено-Сценік» з ідентифікаційним номером кузова «VFIJMIBOH32137839» виготовлений в 2004 році. Як вбачається з висновку та пояснень допитаного в судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_7, рік випуску автомобіля визначається за ідентифікаційним номером, чи оглядом комплектуючих деталей автомобіля і даними виробника. Враховуючи, що автомобілі марки «Рено» не мають ідентифікаційного номера, на досліджуваному транспортному засобі рік випуску не зашифрований, а також спеціалісту не було надано даних виробника, то було проведено огляд основних комплектуючих деталей автомобіля. В результаті дослідження встановлено, що переважна більшість деталей, якими укомплектований автомобіль ( в тому числі, навісне обладнання двигуна, коробка передач), містять позначення часу випуску, які вказують про їх виготовлення в період 11-111 кварталів (з травня по серпень) 2004 року, тому спеціалістом зроблено висновок про те, що автомобіль виготовлений в 2004 році. Разом з тим, в засіданні спеціаліст на поставлені їй запитання надала пояснення про те, що автомобіль є складною річчю, при цьому визначити час встановлення деталей та укомплектування автомобіля не можливо, а оскільки методикою не передбачено, які саме деталі слід досліджувати, тому вона дослідила більшість деталей і надала висновок про те, що транспортний засіб виготовлений в 2004 році.

Враховуючи, що спеціалістом проведено дослідження без даних виробника, оглянуто лише частину комплектуючих деталей автомобіля, не встановлено коли фактично був укомплектований транспортний засіб, для суду є непереконливим висновок про виготовлення автомобіля належного позивачу в 2004 році, тому суд не приймає його до уваги, оскільки такий неповно, без висвітлення всіх деталей дослідження, відображає обставини справи. Будь-яких інших доказів, що стосуються року випуску автомобіля позивачем не надано.

З огляду на викладене, суд прийшов до переконання, що оспорюваний правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, в ході розгляду справи не встановлено факту навмисного введення ОСОБА_4 «Ю.Р.К.» в оману ОСОБА_2 щодо обставин року випуску автомобіля. Таким чином, позов про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.03.2006 року не підлягає до задоволення. Відтак, у суду немає підстав для застосування правових наслідків вчинення правочину під впливом обману у виді стягнення збитків у подвійному розмірі та відшкодування моральної шкоди, які передбачені ч. 2 ст. 230 ЦК України. Тому суд також відмовляє у задоволенні позову про зобов»язання відповідача повернути внесені позивачем грошові кошти в сумі 175 892,01 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1700 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 188, 203, 216, 229 ч.1, 230, 655, 656 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ю.Р.К.» про визнання недійсним договору, повернення коштів, відшкодування шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя С.І.Леньо