Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Романцові М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, стягнення суми індексу інфляції та процентів за прострочення грошового зобовязання, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив винести рішення, яким стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 18331 грн. 46 коп., суму індексу інфляції у розмірі 3173 грн. 39 коп., суму 733 грн. 25 коп. - проценти за прострочення грошового зобовязання та судові витрати по справі. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що 24 березня 2008 року він уклав з відповідачем договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у сумі еквівалентній 2300 доларів СІЛА, що становить 18331 грн. 46 коп., а відповідач написав розписку та зобовязався їх повернути до 01 жовтня 2008 року. До теперішнього часу відповідач кошти не повернув, у звязку з чим, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, пояснивши суду, що 20 березня 2008 року він приїхав на авторинок у м.Павлоград Дніпропетровської області для покупки автомобіля, який потрібен був йому для роботи торгівельним працівником. В той же день, на авторинку у м.Павлоград Дніпропетровської області він познайомився зі ОСОБА_1, який продавав автомобіль «М 2141». Оскільки у нього з собою не було грошів у сумі 2300 доларів США для придбання зазначеного транспортного засобу, вони домовилися зустрітися 24.03.2008 року. Зустрівшись з позивачем, 24 березня 2008 року у нотаріуса, останній оформив на нього та на його цивільну дружину ОСОБА_4 довіреність на право розпоряджатися від його імені: продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку - транспортний засіб - «М 2141» 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Оскільки на момент укладання угоди у нього була сума 900 доларів США, він передав їх позивачу і написав про це розписку, а залишок суми зобовязався повернути до 01 жовтня 2008 року. У звязку зі скру тним матеріальним становищем, коштів на повернення боргу, у нього не було, і він запропонував ОСОБА_1 повернути автомобіль «М 2141», на що останній не погодився. Тоді, він вирішив знайти покупця для продажу зазначеного авто, оскільки на той час ОСОБА_1 припинив дію довіреності. У квітні 2009 року він знайшов покупця, який придбав автомобіль «М 2141» за 7000 грн., з яких - 5000 грн. - залишок по розписці, він віддав позивачу в рахунок погашення боргу по розписці, проте, розписку, через свою недбалість, не написав. У звязку з повним погашенням суми боргу по розписці, просив відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви.

Вислухавши сторони, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним.

Згідно ч.І ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка

позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.І ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами по справі, що 20 березня 2008 року ОСОБА_3 приїхав на авторинок у м.Павлоград Дніпропетровської області для покупки автомобіля, який потрібен був йому для роботи торгівельним працівником. В цей же день, на авторинку у м.Павлоград Дніпропетровської області він познайомився зі ОСОБА_1, який продавав автомобіль «М 2141».

Оскільки для придбання автомобіля «М 2141» потрібні були гроші у сумі 2300 доларів СИТА, а зазначеної суми у відповідача не було, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовилися зустрітися 24.03.2008 року.

24 березня 2008 року зустрівшись у нотаріуса ОСОБА_5, ОСОБА_1 оформив на ОСОБА_3 та на його цивільну дружину ОСОБА_4 довіреність на право розпоряджатися від його імені: продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку - транспортний засіб - «М 2141» 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (арк.с.18).

В рахунок виконання зобовязання відповідач ОСОБА_3 власноручно написав розписку, згідно якої він взяв в борг у ОСОБА_1 суму 2300 доларів США, які зобовязався повернути до 01 жовтня 2008 року (арк.с.16).

На момент укладання письмової угоди у ОСОБА_3 була сума 900 доларів США, які він передав позивачу ОСОБА_1, і в рахунок забезпечення зобовязання, позивач написав про це власноручну розписку про отримання суми 900 доларів СІНА (арк.с.17).

Зазначені обставини отримання позивачем у відповідача суми 900 доларів США, згідно власноручно написаної розписки, позивач визнав та не заперечував, пояснивши в судовому засіданні про те, що забув про написання ним зазначеної розписки на суму 900 доларів США.

Отже, визнана позивачем в судовому засіданні сума повернення боргу складає 900 доларів США, а залишок складає 1400 доларів США.

01 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із вимогою про повернення суми боргу, проте, на його вимогу відповідач зазначив про відсутність коштів.

01 жовтня 2008 року ОСОБА_1 припинив дію довіреності, виданої 24.03.2008 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округом Дніпропетровської області ОСОБА_5, виданої на імя ОСОБА_3 та на його цивільну дружину ОСОБА_4 на право розпоряджатися: продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку - транспортний засіб - «М 2141» 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1 (арк.с.23).

В рахунок виконання зобовязання, відповідач вирішив знайти покупця для продажу зазначеного автомобіля. У квітні 2009 року він знайшов покупця, який придбав автомобіль «М 2141» за 7000 грн., з яких - 5000 грн. - залишок по розписці, він віддав позивачу в рахунок погашення боргу по розписці, проте, розписку, через свою недбалість, не написав.

Зазначені обставини підтвердила допитана в судовому засіданні свідок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, яка є цивільною дружиною відповідача ОСОБА_3 пояснила, що дійсно 24 березня 2008 року у нотаріуса ОСОБА_5, ОСОБА_1 оформив на її чоловіка ОСОБА_3 та на неї довіреність на право розпоряджатися: продавати, обміняти, передавати в оренду, позичку - транспортний засіб - «М 2141» 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Оскільки у неї з чоловіком було лише 900 доларів США з суми 2300 доларів США, її чоловік написав ОСОБА_1 розписку, згідно якої він взяв у борг у ОСОБА_1 суму 2300 доларів США, які зобовязався повернути до 01 жовтня 2008 року, а позивач в рахунок забезпечення зобовязання, написав власноручну розписку про отримання суми 900 доларів СІНА. Також пояснила, що протягом певного часу вони віддавали ОСОБА_1 грошові кошти по 200 доларів СІЛА, про що позивач зазначав на зворотному боці розписки, і залишок повернення боргу складав - 5000 грн.

Проте, суд критично відноситься до таких свідчень, оскільки вказаний свідок має свою заінтересованість в результаті розгляду справи, є цивільною дружиною відповідача ОСОБА_3, крім того, свідок з точністю не змогла повідомити та надати будь-які письмові докази - скільки саме разів і в якій саме суми ОСОБА_3 повертав гроші позивачу згідно написаної розписки, також, її свідчення ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були нею повідомлені в судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_3, в судовому засіданні, заперечуючи проти стягнення суми боргу по розписці, зазначав про повне погашення суми боргу по розписці з посиланням на її зворотній бік, де позивач зазначав число, місяць, рік і суму, отриману ним у позивача кожний раз при поверненні боргу.

Проте, відповідач ОСОБА_3, відповідно до ст.10 ЦПК України, повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини повного погашення суми боргу, таких доказів він не надав суду, як і не погодився на призначення по справі судової почеркознавчої експертизи на підтвердження його вимог повного погашення боргу по розписці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України, обовязковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис боржника (позичальника), в судовому засіданні відповідач визнав факт власноручного написання розписки та підписання розписки особисто ним.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК України, загального правила на позикодавця, як кредитора, покладається обовязок підтвердити прийняття виконання. Позикодавець повинен видати позичальникові розписку про отримання виконання або повернути отриманий при укладенні договору борговий документ (розписку позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в посвідчення зобовязання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ. Знаходження розписки у позикодавця - позивача по справі, свідчить про те, що боргове зобовязання не припинено.

Оскільки, у визначений строк, грошові кошти відповідачем не були повернуті, суд. відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, приходить до обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову на суму боргу по розписці у розмірі 1400 доларів США.

Позивач, в судовому засіданні настоював на визначенні суми боргу згідно курсу валют Національного банку України, саме на момент складання позову, стосовно долару США до гривні України і який відповідно становив за 100 доларів США - 797 грн. 02 коп.

У звязку з цим, сума боргу складає: 1400 доларів США х 7,9702 грн. = 11158 грн. 28 коп.

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно даних Державного комітету статистики України, з жовтня 2008 року по листопад 2009 року індекс інфляції складав: у жовтні 2008 року - 101,7; у листопаді 2008 року - 101,5; у грудні

2008року - 102,1; у січні 2009 року - 102,9; у лютому 2009 року - 101,5; у березні 2009 року - 101,4; у квітні 2009 року - 100,9; у травні 2009 року - 100,5; у червні 2009 року - 101,1; у липні 2009 року - 99,9; у серпні 2009 року - 99,8; у вересні 2009 року - 100,8; у жовтні 2009 року - 100,9; у листопаді

2009року -101,1.

Таким чином, суму індексу інфляції необхідно вирахувати наступним чином: 11158 грн. 28 коп. хі,017x1,015x1,021x1,029x1,015x1,014x1,009x1,005x1,011x0,999x0,998x1,008x1,009x1,011 = 13089 грн. 89 коп.

Отже, сума індексу інфляції становить: 13089 грн. 89 коп. - 11158 грн. 28 коп. = 1931 грн. 61

коп.

Три відсотки річних необхідно вирахувати наступним чином: прострочення виплати боргу становить 14 місяців (з жовтня 2008 року по листопад 2009 року включно). Розмір 3% річних з простроченої суми за 12 місяців становить: 11158 грн. 28 коп. х 3% річних = 334 грн. 74 коп.

Розмір 3% річних за 4 місяці становить: 3% : 12 місяців = 0,25 % (за 1 місяць) х 4 місяці = 1%; отже: 11158 грн. 28 коп. х 1 % = 111 грн. 58 коп.

Отже, три відсотки річних від простроченої суми за 14 місяців становить: 334 грн. 74 коп. + 111 грн. 58 коп. = 446 грн. 32 коп.

Загальна сума боргу становить: 11158 грн. 28 коп. (сума боргу) + 1931 грн. 61 коп. (сума індексу інфляції) + 446 грн. 32 коп. (три відсотки річних від простроченої суми за 14 місяців) = 13536 грн. 21 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ч.І ст.88 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача суд присуджує судові витрати: судовий збір у розмірі 135 грн. 36 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, стягнення суми індексу інфляції та процентів за прострочення грошового зобовязання - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів за прострочення грошового зобовязання у розмірі 13536 (тринадцять тисяч пятсот тридцять шість) грн. 21 (двадцять одна) коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн. та судовий збір у сумі 135 (сто тридцять пять) грн. 36 (тридцять шість) коп., а разом - 255 (двісті пятдесят пять) грн. 36 (тридцять шість) коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Токар