Сумський районний суд Сумської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» липня 2010 року Сумський районний суд Сумської області у складі;

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Землюк А.П.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

3-я особа: ОСОБА_3

про стягнення коштів,

Встановив:

Позивач звернувся до суду з тих підстав, що ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 займались спільним ритуальним бізнесом. Для чого відповідач позичила у нього в кінці 2007 року 1800 гри. Факт займу цих грошей відповідач та 3-я особа підвердили у судовому засдіанні при розгляді справи №2- 94/09. Крім того, ОСОБА_2 надані квитанції на придбання ритуального товару у м.Харкові. Розписку він не отримував, оскільки з відповідачем перебував у добрих стосунках. Термін повернення коштів вони не обумовили. З лютого 2010 року Він по пошті направив відповідачу листа з вимогою про повернена позики, який вона отримувати на пошті відмовилась. Просив стягнути зі ОСОБА_2 С.1. на її користь 1800 гри. боргу по позиці та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_2І суду пояснила, що гроші у борг у відповідача не просила. Навпаки, він звернувся до неї з проханням придбати для нього в м.Харкові ритуальні товари, на що у себе вдома передав їй вказану суму. У м.Харкові вона придбала штучні квіти та інші супутні товари, отримала від продавців квитанції, які позивач отримати від неї відмовився. Крім того, позивач при розгляді справи №2-94/09 пояснював, що кошти в сумі 1800 гри. він позичав у її чоловіка ОСОБА_4, які свого часу повернув. Просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_3 з позовом не погодився і суду пояснив, що ОСОБА_2І, попросила взяти її з собою до м.Харкова, куди він їхав власним автомобілем. Крім того, від ОСОБА_2 ому відомо, що ОСОБА_1 дав їй гроші для придбання для себе товару. Ритуальні товари були придбано.

Заслухавши пояснення сторін, 3-ї особи, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При зверненні до суду з позовом позивач зазначив, що гроші передав відповідачу на її прохання про позику.

Факт передачі грошей вдома у ОСОБА_1 в сумі 1800 грн. відповідачу ОСОБА_5 у судовому засіданні відповідач не заперечила, однак пояснила, що гроші були передані їй для придбання ритуального товару, що вона і зробила, на підтвердження чого надала квитанції (спр.№2-94/09, а.с.78- 79).

Вирішуючи питання про зміст правовідносин між сторонами за фактом передання грошей, суд виходить з наступного.

Під час розгляду справи №2-94/09 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, 3-я особа: КП «СМБТІ», про визнання права спільної часткової власності на нежитлові приміщення, предметом спору були приміщення, розташовані в с.Юнаківка Сумського району Сумської області, вул. Першотравнева,1, придбаного сторонами (спр.№2- 94/09, а.с.3-4). В апеляційній скарзі на рішення суду від 30 червня 2009 року, поданій ОСОБА_1 до апеляційного суду Сумської області, позивач зазначає кошти в сумі 1800 грн. як суму його позики у ОСОБА_4, яку він у себе вдома віддав ОСОБА_2І (а.с.12-13).

У судовому засіданні позивач пояснив, що вказані кошти, це одна й та ж сума, а не будь-яка інша. Крім того, точних пояснень щодо того, чи це гроші для придбання приміщень, чи позика, чи щось інше, суду не дав.

Відповідно до положень ст.208,1046 ЦК України, правочини між фізичними особами на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, повинен вчинятись в письмовій формі. За змістом ст.207 ЦК України, у даному випадку може бути врахований обмін між сторонами листами, телеграмами, іншими засобами зв»язку, а також розписка позичальника. Тобто, повинна бути зафіксована воля обох сторін угоди.

За наведених обставин письмова вимога від 3 лютого 2010 року, направлена позивачем відповідачу по пошті, таким умовам не відповідає щодо форми правочину та щодо терміну виконання можливого зобов»язання.

Виходячи з того, що віповідач заперечує факт вчинення правочину, позивач доказів на існування саме договору позики суду не надав, недотримання форми укладення правочину не тягне нслідків, передбачених главою 71 ЦК України.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.213,215, 218 ЦПК України, ст.ст.203,1047 ЦК України, суд

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, про стягнення коштів відмовити за необгрунтованістю.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга - протягом двадцяти днів з дня подання заяви.

Суддя