Справа №22ц-4145/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Категорія: 5 Доповідач: Бермес І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.,

при секретарі: Качмар М.Я.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП Васькович ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_7 неправомірним власником приміщення кафе «Віденська кава» в м. Стрию по вул Шевченка, 32, скасування права власності на дане приміщення, що зареєстровано в електронному реєстрі прав власності від 23.11.2006 року за № 106 кадастрової книги № 1 на ім'я ОСОБА_7,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_5

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом не враховано, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.07.2009 р. по справі №2-259-09 задоволено її позов та за нею визнано з 24.07.2003 р. право переважної купівлі частини цих приміщень та витребувано від ОСОБА_7 з чужого незаконного володіння ці приміщення.

Вона не була залучений до участі в даній справі, а тому її права оскаржуваним рішенням порушені.

Просить рішення суду змінити рішення суду від 31.03.2010 року, виключивши з мотивувальної частини рішення твердження про те, що станом на березень 2010 р. ФОП ОСОБА_7 є законним і належним власником майна у відповідності до вимог ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України і не може бути протиправно цього права позбавлений, а також твердження про те, що постановою Вищого господарського суду України № 4/1940-17/296 від 26.07.2007р. визнано, що ОСОБА_3 був належним власником приміщення кафе «Віденська кава», яке передав у власність ПП ОСОБА_7

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_4,перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач посилався в позові на те, що він до жовтня 2006 року був власником приміщення кафе «Віденська кава» в м. Стрию по вул. Шевченка, 32, що підтверджує витягом з реєстру прав власності.

Відповідно до мирової угоди, що затверджена господарським судом Львівської області він передав приміщення кафе «Віденська кава» фізичній особі підприємцю (надалі ФОП) ОСОБА_7 в погашення боргу в сумі 430 000 гривень.

На даний час він має можливість повернути відповідачу грошовий борг і вимагає повернути майно - приміщення кафе «Віденська кава» назад у свою власність, відповідач не дає згоди, а тому просив суд визнати ФОП ОСОБА_7 неправомірним, неналежним власником і скасувати право власності ФОП ОСОБА_7 на спірне приміщення.

Судом встановлено, що відповідно до мирової угоди та ухвали господарського суду Львівської області по справі № 4/1940-17/290 від 25.10.2006 року у власність ФОП ОСОБА_7 передано будівлю А-2 кафе «Віденська кава» в м. Стрию, вул. Шевченка, 32, яке складається з приміщення №№ 1-6, 13-18, 21-25 загальною площею 344,4 м.кв. Право власності ФОП ОСОБА_7 зареєстроване у Стрийському БТІ.

Відмовляючи в позові, суд прийшов до висновку, що відповідач є власник майна згідно вказаної мирової угоди, яка була оскаржена, переглядалась Вищим господарським судом України та Верховним судом України, скарги відхилені, і мирова угода та ухвала суду по справі № 4/1940-17/296 від 30.10.06 року залишена в законній силі без змін.

Суд також вказав, що станом на березень 2010 року ФОП ОСОБА_7 є законним і належним власником майна у відповідності до вимог ст. ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України і не може бути протиправно цього права позбавлений.

Проте суд не врахував, що з приводу цього ж майна був інший спір.

Апелянт вказує, що не був залучений до участі в справі і суд не врахував, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10.07.2009 р. по справі №2-259-09 задоволено її позов та за нею визнано з 24.07.2003 р. право переважної купівлі частини цих приміщень та витребувано від ОСОБА_7 з чужого незаконного володіння ці приміщення.

В засіданні судової колегії встановлено, що дійсно вказане рішення Стрийського міськрайонного суду є в даний час на виконанні та між сторонами існують інші судові спори з цього приводу.

При таких обставинах, не притягнувши до участі в справі ОСОБА_5, в суду не було підстав вказувати в рішенні твердження « і станом на березень 2010 року ФОП ОСОБА_7 є законним і належним власником майна у відповідності до вимог ст. ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України і не може бути протиправно цього права позбавлений ».

Оскільки помилка стосується правового обґрунтування рішення, тому останнє в цій частині слід змінити та виключити з мотивувальної частини рішення це твердження.

В той же час підстав для виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення твердження: «постановою Вищого господарського суду України № 4/1940-17/296 від 26.07.2007р. визнано, що ОСОБА_3 був належним власником приміщення кафе «Віденська кава», яке передав у власність ПП ОСОБА_7В.» немає, т.я. дійсно у вказаній постанові Вищого господарського суду України таке твердження зазначено (а.с. 19, зв.). Вказана постанова вступила в законну силу і немає підстав, для виключення із неї мотивів при розгляді даної справи.

Отже рішення суду слід змінитив цій частині відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 307 ЦПК України, а в решті частині рішення суду залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, п. 3 ч.1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 березня 2010 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення твердження: « і станом на березень 2010 року ФОП ОСОБА_7 є законним і належним власником майна у відповідності до вимог ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК України, ст. 41 Конституції України і не може бути протиправно цього права позбавлений ».

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: