Справа №2-2498
21 травня 2010 року м. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі -Рачицькій I.A.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання дійсним договору позики та стягнення коштів,
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що у звязку з тим, що боржником, відповідачем ОСОБА_2 до дня подачі позову не виконане грошове зобовязання він має право отримати борг з урахуванням курсу долару на момент подачі позову, а також з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання та трьох відсотків річних від простроченої суми.
Одночасно позивач посилається на те, що гарантом виконання зобовязання з повернення позики у розписці вказаний відповідач ОСОБА_3, у звязку з чим згідно ст. 554 ЦК України він повинен відповідати за порушення ОСОБА_2Є свого зобовязання солідарно з ним.
У процесі розгляду справи позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якої у звязку з тим, що ОСОБА_2Є добровільно так і не повернув позику та досі нею користується вважає, що вже заявлені ним позовні вимоги підлягають перерахунку, у звязку з чим, просить визнати дійсним договір позики від25.11.2009 р. укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 позику у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 95 040 (девяносто пять тисяч сорок) гривень; стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у розмірі 4 617, 25 грн. (чотири тисячі шістсот сімнадцять гривень двадцять пять копійок); стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 проценти за прострочення виконання грошового зобовязання у розмірі 1234,22 грн. (одна тисяча двісті тридцять чотири гривні двадцять дві копійки); стягнути з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 1 045,44 грн. (одна тисяча сорок пять гривень сорок чотири копійки).
У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у раз: неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі суттєві обставини справи та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 про визнання дійсним договору позики та стягнення коштів задовольнити частково з наступних підстав.
Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 25 листопада 2009 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики грошових коштів, згідно якого позивач передав у борг ОСОБА_2 12 000 доларів США.
Позивачем на підтвердження складення між ним та ОСОБА_2 договору позики та його умов надана розписка позичальника ОСОБА_2 від 25.11.2009 року.
Як вбачається зі змісту вказаної розписки відповідач ОСОБА_2 отримав у борг від позивача грошову суму у розмірі 12 000 тисяч доларів США та зобов'язався повернути борг через дві неділі, тобто у строк до 10.12.2009 року.
Відповідно до умов зазначеної розписки гарантом виконання зобовязань за договором позики виступає відповідач по справі ОСОБА_3.
До теперішнього часу відповідачем ОСОБА_2 не виконано свого зобовязання щодо повернення вищезазначеної суми боргу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками , а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.
На підставі вищенаведних норм закону та наявних у справі доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу позивача щодо визнання дійсним договору позики від 25.11.2009 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
У звязку з наведеним вище суд вважає, що на підставі ст. ст. 11, 509 ЦК України та договору позики від 25.11.2009 року у відповідача ОСОБА_2 виникло зобовязання з повернення отриманої ним у борг суми грошей.
Згідно ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться..
Відповідно до ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має паво на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання проценті встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 своєчасно не повернув отриману ним суму позики.
Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Кодексу.
Ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом він має нести відповідальність за його невиконання.
У судове засідання представник позивача надав розрахунок сум, які повинен повернути йому відповідач ОСОБА_2. зроблений ним на підставі ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України.
Так, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання в період з 10.12.2009 р. по 17.05.2010 р. (158 днів) становить 1234,22 грн. (якщо за 365 днів 3 % річних від 95 040 грн. становить 2 851,20 грн. (95 040 * 3% = 2851,20) то за 158 днів сума нарахованих відсотків становить 1234,22 грн. ( 2851,20 * 158 365 = 1234,22 ).
Враховуючи індекс інфляції в період з 10.12.2009 р. по 17.05.2010 р. сума інфляційних втрат становить 1 045,44 грн.
В грудні 2009 р. індекс інфляції становив 100,9%, у січні 2010 р. - 101,8%, у лютому 101,9, у березні - 100,9%, у квітні - 99.7 середній розмір інфляції за вказаний вище період становить:100,9%+101,8%+101,9%+99,7% =101,1%.
Отже, 95 040 * 101,1 %-95 040 = 1 045,44 грн. або 95 040 * 1,1% = 1 045,44 грн.
У разі відсутності домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня поверненняпозики.
Відповідач користується позикою з 25.11.2009 року по теперішній час.
Розмір облікової ставки НБУ в період з 12.08.2009 р. по теперішній становить 10,25% (Постанова НБУ від 10.08.2009 р.)
Таким чином, розмір процентів за користування 95 040 грн. в період з 25.11.2009 р. по теперішній час становить 4 617,25 грн. (95 040 грн.* 10,25 % * 173/365 = 4 617, 25 грн.).
Отже, загальний розмір процентів від суми позики з моменту її отримання позичальником по теперішній час становить 6 896,91 грн. ( 1234,22 грн.+1 045,44 грн. + 4617,25 грн. = 6 896,91 грн.)
Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що загальна сума позову складає 101 936 грн. 91 коп. (95 040 грн. сума позики + 1234,22 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання + 1 045,44 грн. сума інфляційних втрат + 4617,25 грн. нараховані проценти за користування позикою = 101 936,91 грн.)
Оскільки, суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що дії позивача та відповідача мають розглядатися як укладення договору позики , що є чинним з моменту передання позивачем грошей у розмірі 12 000 тисяч доларів США відповідачу ОСОБА_4 суми, що є предметом дійсного позову підлягають поверненню позивачу у повному обсязі.
Суд погоджується з розрахунками позивача та приймає їх, як належну підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення сум, які є предметом позовних вимог з відповідача ОСОБА_2
Щодо позовних вимог в частині стягнення сум, які є предметом позовних вимог, солідарно з ОСОБА_3 на підставі ст.554 ЦК України, то суд вважає, що вони безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі, оскільки у відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Стосовно форми договору поруки, то відповідно до ст. 547 ЦК України договір поруки обовязково має бути укладений у письмовій формі, наслідком недотримання якої є його нікчемність (недійсність).
Оскільки юридичним фактом, на основі якого у поручителя виникають зобовязання щодо повернення грошей у відповідності до ст. ст. 11, 509, 547, 553 ЦК України є укладення договору поруки, між кредитором та поручителем у встановленій законом формі, суд вважає , що підстави для притягнення відповідача ОСОБА_3 до відповідальності перед позивачем (кредитором) за порушення зобовязання боржником ОСОБА_2. відсутні, у звязку з відсутністю у матеріалах справи доказів про наявність укладеного у встановленій законом формі договору поруки.
Крім того в розписці від 25.11.2009 року відповідач ОСОБА_3 вказаний гарантом виконання зобовязань за договором позики, що також суперечить вимогам діючого цивільного законодавства у звязку з тим, що виходячи зі змісту ст. 560 ЦК України гарантом забезпечення виконаннязобов'язання може виступати тільки банк, інша фінансова установа або страхова організація, отже ця умова розписки є нікчемною та не може створювати будь яких правових наслідків для позивача та відповідача ОСОБА_3
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.11, 218, 509, 526 553, 546, 547, 560, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України ст.ст. 10. і .58. 59.60,61,88,209,213-215 224-226, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги Антонова ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.
Визнати дійсним договір позики від 25.11.2009 р. укладений між ОСОБА_1та ОСОБА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позику у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США, що еквівалентно 95 040 (девяносто пять тисяч сорок) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у розмірі 4617,25 грн. (чотири тисячі шістсот сімнадцять гривень двадцять пять копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 1234,22 грн. (одна тисяча двісті тридцять чотири гривні двадцять дві копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 1 045.44 грн. (одна тисяча сорок п'ять гривень сорок чотири копійки).
За правилами передбаченими ст. 88 ЦПК України стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму державного мита в розмірі 51 (п'ятдесят одної) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30 (тридцять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 решту державного мита у розмірі 968, 36 (девятсот шістдесят вісім, 36 копійок) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 90 (девяносто ) гривень на користь держави.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення вищенаведених сум солідарно з ОСОБА_3 - відмовити.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: