АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: договірна
Головуючий 1-ї інст: Малюкін Ю.П.
Доповідач: Яцина В.Б.
РІШЕННЯ

іменем України

13 жовтня 2010 р. м.Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

- головуючого - судді Карімової Л.В., суддів: Ізмайлової Г.Н., Яцини В.Б ,

при секретарі Коршун І О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» на заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Росія» про визнання припиненим договору оренди земельної частки (паю) та повернення її з неналежного користування, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання припиненим з 14 липня 2005 року договору оренди земельної частки (паю), укладеного 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Росія», який зареєстрований Черненською сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 12.02.2000 року за № 521, та просила зобовязати відповідача передати ОСОБА_1 належну їй на праві власності земельну ділянку.

На обгрунтування позову послалася на те, що 20 лютого 2000 року ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної частки (паю) загальною площею 7,56 умовних кадастрових гектарів, яка розташована в адміністративних межах Черненської сільської ради, терміном на 20 років, цей договір пройшов відповідну реєстрацію. На той час її право розпорядження земельним паєм підтверджувалося сертифікатом. У листопаді 2002 року ОСОБА_2 померла, у звязку з чим позивачка ОСОБА_1 успадкувала вказаний сертифікат, на підставі якого позивачка отримала права власності на земельну ділянку номер 142 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8219 га, якій було присвоєно відповідний кадастровий номер, право власності на яку підтверджується відповідним держаним актом на імя позивачки.

Посилаючись на вказані обставини, оскільки сертифікат, на підставі якого був укладений договір оренди, втратив свою дійсність, внаслідок чого змінився предмет оренди, з огляду на те, що при укладанні вказаного договору були порушені вимоги ст. 15 Закону України «Про оренду землі» Типового договору оренди землі, затвердженого наказом Державного комітету по земельним ресурсам від 17.01.2000 року № 5 позивачка просила визнати цей договір припиненим та з огляду на порушення відповідачем її прав власності на земельну ділянку з посиланням на ч. 2 ст. 90, ч.ч. 1, 2 ст. 152, ст. 212 ЗК України - зобовязати відповідача передати належну їй на праві власності земельну ділянку.

Відповідач не скористався своїм правом участі у судовому засіданні і заочним рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Спірний договір оренди був припинений шляхом розірвання.

В іншій частині у задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 13 травня 2010 року заява відповідача про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

На погоджуючись з таким рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Росія» в особі ліквідатора ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на його невідповідність нормам матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні судом обставин, що мають значення для справи за відсутності підстав для визнання договору недійсним.

Таким чином рішення в частині відмови у задоволенні позову про передачу земельної ділянки позивачці не оскаржується і тому не переглядається апеляційним судом

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Судом на підставі наявних у справі доказів правильно встановлено, що 20 лютого 2000 року між орендодавцем ОСОБА_2 і орендарем ТОВ «Росія» був фактично укладений договір оренди земельної частки (паю), а не земельної ділянки, строком на 20 років, який 12 лютого 2000 року зареєстрований за № 521 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області. 14 липня 2005 року ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на вказану земельну частку (пай) отримала державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,8219 га, яка розташована та території Черненської сільської ради, їй присвоєний кадастровий номер та встановленні межі цієї ділянки, державний акт зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Після одержання Держаного акту на право приватної власності на землю й виділення земельної ділянки в натурі, згідно до п. 2.3 Типового договору оренди земельної частки (паю), затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 січня 2000 року № 5, зареєстрованого МЮ України 23 лютого 2000 року за № 101/4322, зобовязання сторін за укладеним договором припиняється відповідно до вимог чинного законодавства. При відмові орендаря розірвати цей договір із зазначених підстав та припинити користування земельною ділянкою право власності власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в законному порядку.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що на таких підставах у таких випадках допускається припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Оскільки з часу отримання позивачкою державного акта на право приватної власності на землю вона набула статусу власника конкретної земельної ділянки, тобто змінився як предмет оренди, так і статус орендодавця, а сертифікат, на підставі якого укладено договір оренди, утратив чинність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що договір оренди земельної частки (паю) слід вважати припиненим.

Оскільки визнання спірного договору припиненим судом першої інстанції є законним та обгрунтованим, відповідає нормам матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги його в цій частині не спростовують, тому з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, рішення про визнання договору оренди припиненим необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для визнання договору недійсним судова колегія відхиляє, оскільки вони знаходяться поза межами розглянутого позову.

Що стосується ухваленого рішення про розірвання спірного договору оренди земельної частки, то в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає положенням ст. 651 ЦК України, яка не передбачає, що встановлені судом обставини можуть бути підставами для його розірвання.

Окрім того, ухваливши рішення про розірвання договору, про що не було заявлено позовних вимог, суд першої інстанції вийшов поза межі заявленого позову, що відповідно до принципу диспозитивності, який викладений у ст. 10 ЦПК України, є неприпустимим.

Виходячи з наведеного, оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, воно підлягає зміні з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, а скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 308, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Росія»

задовольнити частково

Заочне рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 19 березня 2010 року в оскарженій частині змінити, скасувавши його в частині розірвання договору оренди земельної частки (паю), укладеного 20 лютого 2000 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Росія», зареєстрованого 12 лютого 2000 року з № 521 у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею Черненської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області.

Рішення суду першої інстанції в іншій оскарженій частині, про припинення вказаного договору, - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили після його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді колегії