АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-1793/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Петренко О.І.

суддів Романюк М.М., Котушенко С.П.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про виселення та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення та вселення, мотивуючи позовні вимоги тим, що їм на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 4 листопада 2009 року, належить квартира АДРЕСА_1 в ЖБК №23 «Юність», яку вони успадкували після смерті батька. За його життя у вказаній квартирі мешкала відповідачка. Не зважаючи на те, що має власне житло, яке здає у найом, відповідачка продовжує проживати у спірній квартирі чим чинить їм перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою.

Посилаючись на порушення своїх прав, позивачі просили виселити відповідачку із вказаної квартири та вселити їх у дану квартиру.

Рішенням Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідачка ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального та процесуального права і про повернення справи на новий розгляд.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно із законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Усупереч зазначеній нормі, суд не встановив дійсний характер правовідносин сторін, обставини справи та підстави заявлених позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення спору.

При задоволенні позову суд виходив з того, що відповідачка хоч і проживала з батьком позивачів, але права на спадщину не має, оскільки проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не дає підстав для виникнення у них права на спадщину за законом у першу чергу, а тому зобовязана звільнити спірне жиле приміщення згідно з вимогами ст.ст.317, 321 ЦК України. Проте наведені мотиви не можна визнати обґрунтованими.

Суд не звернув уваги на те, що обєкт власності жиле приміщення, тому режим проживання в ньому регулюється нормами ЖК. Розглядаючи справу, суд мав зясувати, на які передбачені законом підстави для виселення відповідачки посилаються позивачі, оскільки відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законодавством. Задовольняючи позов, суд цих вимог закону не врахував і не навів переконливих доводів на обґрунтування рішення про виселення відповідачки зі спірної квартири.

Крім того, у відповідності зі ст.123 ЦПК України відповідач має право до або під час попереднього судового засіданняпредявити зустрічний позов.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємоповязані і спільний їх розгляд є доцільним.

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2009 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним. В обґрунтування позову посилалась на те, що з батьком позивачів проживалаоднією сімєю без реєстрації шлюбу з 1993 року і останній пайовий внесок в ЖБК №25 «Юність», який відповідав вартості 1/6 частини спірної квартири, був зроблений за рахунок її сумісних коштів з ОСОБА_6, а тому вважає, що має право на 1/12 частину квартири.

Розглядаючи справу 12 січня 2010 року в попередньому судовому засіданні, суд, в порушення вимог ст.ст.123, 126 ЦПК України та розяснень, даних в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, на зустрічний позов не звернув ніякої уваги.

Як вбачається з журналу попереднього судового засідання (а.с.50), закінчивши попередній розгляд справи, суд в тому ж судовому засіданні перейшов до «судового розгляду», оголосив зустрічний позов, зясував у сторін деякі питання, після чого відмовив в обєднанні його в одне провадження з первісним позовом, посилаючись на те, що його задоволення може виключати задоволення первісного позову, розглянув останній та ухвалив рішення.

Враховуючи те, що позовні вимоги, викладені в зустрічному позові не розглянуті судом, а їх задоволення дійсно може виключити задоволення первісного позову, оскількиобидва позови взаємоповязані, оскаржене рішення, на підставі п.5 ч.1 ст.311 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючисьст.ст. 303, 307, п.5 ч.1 ст.311, 313, 315 ЦПК України, колегіясуддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Павлоградськогоміськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2010 рокускасувати і справу направити на новий розгляд до того ж суд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: