Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-1497/2010 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Категорія - цивільна Доповідач - Лакіза Г.П. УХВАЛА
04 червня 2010 року м. Чернігів
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:
головуючого-судді Лакізи Г.П.,
суддів: Шевченка В.М., Коренькової З.Д.,
при секретарі Марченко О.О.,
за участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2010 року, на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2010 року про відмову у роз"ясненні судового рішення та на ухвалу Деснянського районного суду ОСОБА_4 від 17 березня 2010 року про відмову ухвалити додаткове рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протравними дій з приводу неперерахування пенсії, зобов'язанням вчинити певні дії,
Позивач ОСОБА_2 подав три апеляційні скарги на судові рішення, ухвалені Деснянським районним судом м. Чернігова, а саме: на постанову від 11 лютого 2010 року, якою відмовлено в задоволенні його позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, на ухвалу від 26 лютого 2010 року, якою відмовлено у роз"ясненні судового рішення, та на ухвалу від 17 березня 2010 року, якою відмовлено в ухваленні додаткового рішення по справі.
В апеляційній скарзі на постанову Деснянського районного суду м.Чернігова від 11 лютого 2010 року ОСОБА_2 просить скасувати вказану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги на постанову суду полягають в тому, що постанова ухвалена з порушенням ст.55 Конституції України та норм процесуального права. За доводами скарги, суд першої інстанції ухвалив рішення з іншого питання - про дії з приводу неперерахування пенсії, про що не заявлялося в позовній заяві. Позивач зазначає, що його вимога полягає в тому, щоб йому виплачувалася встановлена згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років з виконанням норми ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" про мінімальний розмір його державної пенсії на підставі його права та норми, встановленої ст.11 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
В апеляційній скарзі на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2010 року про відмову у роз"ясенні судового рішення ОСОБА_2 просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою роз"яснити постанову суду, або передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги на ухвалу про відмову у роз"ясенні судового рішення зводяться до того, що судом першої інстанції були порушені норми КАС України та ЦПК України, якими суду не надано право на відмову у роз"ясенні свого рішення.
В апеляційній скарзі на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2010 року про відмову ухвалити додаткове рішення ОСОБА_2 просить вказану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, або передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги на ухвалу про відмову ухвалити додаткове рішення полягають у тому, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, зокрема Конституції України, ст.П Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та норм КАС України і ЦПК України.
В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримав, а представник відповідача ОСОБА_3 апеляційні скарги не визнала з мотивів, наведених в письмових запереченнях на апеляційні скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а ухвалені по справі оскаржувані судові рішення залишенню без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, і йому безстроково була встановлена 3 група інвалідності, причина якої пов'язана з аварією на Чорнобильській АЕС, він також є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії А №435750 від 30.11.2004 p., випискою з акту огляду МСЕК, посвідченням серії С №023511 від 26.11.2004 року (а.с.2-3). В засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_2 надав документи на підтвердження того, що за висновком МСЕК від 19.05.2010 р. він є інвалідом 2 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.
Судами також встановлено, що ОСОБА_2 отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.7 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" особи, які мають право на пенсію за цим законом і які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, а оскільки позивач реалізував право на отримання пенсії за вислугу років згідно зазначеного Закону, її розмір становить 68% відповідних сум грошового утримання, а тому положення ч.4 ст.54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не можуть бути застосовані для перерахунку призначеної йому пенсії.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
За змістом ст.49 Закону України,Діро статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді державної пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров"ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до ст.7 Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-12 особи, які мають право на пенсію за цим законом і які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.
Згідно ст.П цього ж Закону № 2262-12, умови і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12, і цим Законом (тобто Законом №2262-12).
Згідно ч.2 ст.59 Закону „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-12, військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов'язків військової служби (службових обов'язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.
Таким чином, законодавством не передбачено отримання пенсії, яка призначена за Законом № 2262-12, але в розмірах, визначених ч.4 ст.54 Закону № 796-12, оскільки це два різних види державної пенсії.
Позивачу ОСОБА_2 пенсія призначена за його бажанням за Законом України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" № 2262-12, а тому при обчисленні розміру його пенсії не можуть бути застосовані положення ч.4 ст.54 Закону № 796-12.
Враховуючи вищенаведене, судове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог відповідає вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не містять передбачених статтями 309-311 ЦПК України підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до ст.. 170 КАС України, (справа розглядалась судом першої інстанції в порядку адміністративного судочинства), якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Відповідно до аналогічної норми - ст.221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, суд за їхньої заявою постановлює ухвалу, в якій роз"яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.
Суд може відмовити у роз'ясненні рішення, якщо воно не припускає різного тлумачення, а незрозумілість рішення заявнику зумовлена неуважністю прочитання тексту рішення або правовою безграмотністю.
Із змісту постанови суду вбачається, що вона містить в собі чіткі та зрозумілі висновки суду стосовно підстав відмови ОСОБА_2 в задоволенні його позовних вимог.
За таких обставин заява ОСОБА_2 про роз'яснення постанови суду першої інстанції задоволенню не підлягала, а тому ухвала суду про відмову у роз"ясенні постанови суду є законною.
Відповідно до 4.1 ст. 168 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може прийняти додаткову постанову чи постановити додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо однієї з позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до аналогічної норми - ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказу і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки перелічені у ч.1 ст.220 ЦПК України підстави для ухвалення додаткового рішення по даній справі відсутні, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі.
Враховуючи, що позивач ОСОБА_2 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, він звільняється від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту на підставі ст.22 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", йому належить повернути кошти в сумі 37 грн. на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, сплачені за квитанцією № 21/23 від 05.05.2010.
Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 83 ЦПК України, апеляційний суд,
Апеляційні скарги ОСОБА_2 відхилити.
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 лютого 2010 року, ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2010 року та ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 березня 2010 року залишити без змін.
Повернути ОСОБА_2 кошти на оплату витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн., сплачені за квитанцією № 21/23 від 05.05.2010, та оригінал квитанції (а.с.87) як особі, яка звільнена від сплати вказаних витрат на підставі ст.22 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: