Справа № 2о-1/10
Провадження №без н/п
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючої судді Збицької К.Д.

з участю секретаря Гузікової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Малині цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа виконавчий комітет Ворсівської сільської ради) про встановлення факту володіння будівлею на праві приватної власності та факту прийняття спадщини, -

встановив :

ОСОБА_1 просить встановити факт володіння його бабою ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, жилим будинком за АДРЕСА_1, та факт прийняття ним спадщини на майно баби.

Зазначив, що будинок був побудований у 1918 році. Покійна баба склала на його ім'я заповіт на все належне їй майно. Заяви до нотаріальної контори він не подавав, але у відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України 1963 року фактично вступив в управління та володіння спадковим майном - протягом шести місяців з дня відкриття спадщини доглядав за ним, робив поточні ремонти.

У судовому засіданні заявник підтримав свої вимоги.

Представник заінтересованої особи виконкому Ворсівської сільської ради сільський голова Підручний П.М. не заперечує проти встановлення даних фактів.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводячи факт прийняття заявником спадщини свідченнями свідків та довідками Ворсівської сільської ради, заявник не надав суду жодного доказу для встановлення факту володіння його бабою ОСОБА_2 на праві власності житловим будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1.

З матеріалів справи убачається, що померла за життя склала заповіт на користь свого онука ОСОБА_1, яким заповіла все належне їй майно, в тому числі житловий будинок з надвірними спорудами.

Статтею 86 ЦК України (1963 року), який був чинним на час відкриття спадщини, визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Судом встановлено, що на будинок, у якому проживала баба заявника, за її життя у встановленому порядку не було визнане за нею право власності та не видано свідоцтво про право власності.

Відповідно до п.17 постанови ПВС України від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку.

Доказів про те, що ОСОБА_2 чи заявник мали такі документи і вони були втрачені, суду не

надано.

Крім того відповідно до ст.9 ЦК України (1963 року) правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з його смертю.

Відтак наявність заповіту ОСОБА_2 на належний їй будинок у даному випадку правового значення не має.

За наведених обставин вимоги щодо встановлення факту володіння ОСОБА_2 на праві власності жилим будинком задоволенню не підлягають.

Оскільки позивач не довів у засіданні право власності ОСОБА_2 на житловий будинок, а його вимоги про встановлення факту прийняття ним спадщини на зазначений будинок є похідними, то у встановленні даного факту також слід відмовити.

Доводи позивача про те, що згідно погосподарських книг за 1986-1990 роки житловий будинок належав ОСОБА_2 та в даному господарстві налічувалось 0,60 га земельної ділянки не підтверджені іншими доказами.

Керуючись ст.ст. 6,10,11, 60 ч.1, 212, 213, 215,235 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.273 Цивільно-процесуального кодексу України 1963 року, на підставі ст.ст. 548,549 Цивільного кодексу України 1963 року, -

вирішив :

відмовити ОСОБА_1 (заінтересована особа виконавчий комітет Ворсівської сільської ради) у встановленні факту володіння будівлею на праві приватної власності бабою ОСОБА_2 та факту прийняття ним спадщини.

Сторони можуть оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково до апеляційного суду Житомирської області через Малинський районний суд.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, у разі її подання - після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя: К. Д. Збицька