Великобурлуцький районний суд Харківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2010 року СПРАВА№ 2-457-2010 р.

Великобурлуцький районний суд Харківської обл. у складі: головуючого судді Малюкіна Ю.П., при секретарі судового засідання Козуб В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації про зобовязання вичнити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту та стягнути з відповідача допомогу на оздоровлення за 2007-2010 роки.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що виплачені кошти у вигляді щорічних сум компенсації на оздоровлення обчислені і нараховані Управлінням соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації невірно, всупереч нормам закону, які підлягають застосуванню. Також позивач вказує, що відмова відповідача зробити перерахунок і виплатити йому недоплачені суми є протиправною і прямо порушує вимоги ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач в поданій до суду заяві просив справу розглядати без його участі.

Відповідач надав заперечення на позов в яких вважав вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими і просив відмовити у їх задоволенні, оскільки на ці цілі не були виділені додаткові кошти із державного бюджету.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А №040495(а.с.11) Крім того, позивач є інвалідом 3 групи(а.с.10). Вказаний факт відповідачем не заперечується.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" позивач, має право на щорічну разову грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Постановами Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 та № 562 від 12.07.2005 були передбачені розміри допомоги для визначених категорії громадян, до яких належить позивач.

Як свідчать фактичні обставини справи, позивачу за відповідні періоди здійснені виплати у значно менших розмірах, ніж було встановлено у законі, тобто було виплачено допомогу лише частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Державний бюджет на 2007 рік" було призупинено дію ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При вирішенні даного спору суд враховує рішення Конституційного Суду України про соціальні гарантії громадян № 6-рп/2007 від 09.07.2007, в якому були визначені такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними) окремі положення Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", зокрема це стосується ст. 48 Закону України "Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд України додатково зазначив, що його рішення має преюдиціальне значення, тобто є таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів.

Суд звертає увагу сторін на те, що реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань судом не приймається до уваги. Так, наприклад, у справі Кечко проти України Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії основані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу повязана з іншим принципом відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобовязань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання допомоги на оздоровлення особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України №8-рп/2005 від 11.10.2005 року (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Враховуючи те, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у відповідному розмірі.

Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, держава таким чином взяла на себе публічне зобовязання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобовязання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»мінімальна заробітна плата з 01.07.2007 становила 440,00 грн.

Поряд з цим, позивачем у 2007, 2008, 2009,2010 роках отримано одноразову допомогу на оздоровлення у сумі 90, 00 грн., суд вважає позовні вимоги в цій частини такими, що підлягають задоволенню із розрахунку 4-х заробітних плат.

Керуючись ст. ст. 10,11,212, 214-215 ЦПКУкраїни, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов"язати Управління праці та соціального захисту населення Великобурлуцької районної державної адміністрації у Харківській обл. здійснити ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2007,2008,2009 та 2010 роки із розрахунку чотирьох мінінальних заробітних плат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської обл. через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у судовому засіданні, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Великобурлуцького районного суду Ю.П. Малюкін