ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-93/2010
провадження № Б/н 29
Р І Ш Е Н Н Я
"17" березня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Ящук Т.І.
при секретарі Жиленко Ю.Г.
за участю прокурора Кривоклуб Т.В.
представника позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача Дивака В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Військової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація - про визнання ордеру недійсним та виселення із службового житлового приміщення, -
Військова прокуратура Центрального регіону України звернулась до суду в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з позовом про визнання недійсним ордеру та виселення із службового житлового приміщення, посилаючись на наступні обставини. Перевіркою діяльності квартирно- експлуатаційних органів Міністерства оборони України щодо розподілу та надання житлових приміщень виявлено факт незаконного отримання відповідачем ОСОБА_2 жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 .
24.12.2003 року житловою комісією Української військової медичної академії полковника медичної служби ОСОБА_2 складом сім`ї чотири особи було зараховано на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов. На час постановки на квартирний облік ОСОБА_2 та його дружина були забезпечені впорядкованим житлом. Зокрема, ОСОБА_2 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , житловою площею 29,4 кв.м., а його дружині ОСОБА_6 - квартира АДРЕСА_3 , житловою площею 19,4 кв.м. В подальшому ОСОБА_2 штучно погіршив житлові умови шляхом відчуження квартири АДРЕСА_4 матері його дружини ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2003 p., однак відповідача з обліку знято не було.
21.07.2006 року рішенням житлової комісії відповідачу було розподілено двокімнатну службову квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а Солом`янською районною м. Києві державною адміністрацією з порушенням вимог законодавства було видано ордер на вказану квартиру.
Крім того, список розподілу спірної жилої площі ОСОБА_2 не був погоджений начальником квартирно-експлуатаційного органу та не затверджувався начальником гарнізону. Тому надання житла було здійснено з порушенням встановленого порядку надання житлових приміщень військовослужбовцям Збройних Сил України.
У зв`язку з викладеним прокурор просив визнати зазначений ордер недійсним, а відповідача ОСОБА_2 разом з членами його сімї - виселити з незаконно утримуваного ним жилого приміщення.
В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити у повному обсязі.
Представник позивача - Міністерства оборони України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Представник позивача Київського квартирно-експлуатаційного управління
Міністерства оборони України в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити, визнати недійсним ордер від 24.11.2006 року на ім`я ОСОБА_2 та виселити відповідачів із займаної квартири.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити. Відповідач пояснив, що він є полковником медичної служби кафедри щелепно-лицьової хірургії і стоматології Української військово- медичної академії. Весною 2002 року при проведенні оперативного втручання , від пацієнта відповідач був інфікований вірусним гепатитом С ( генотип їв). Для ефективного лікування необхідно було пройти курс протягом 48 тижнів противірусними препаратами «Пегасис» та «Рібавірін» іноземного виробництва. Вартість однієї ін`єкції «Пегасису» - 1747 грн. , вартість упаковки «Рібавіріну» - 4810 грн., на курс лікування потрібно було 141576 грн.
Оскільки керівництво Міністерства оборони України у зв`язку з відсутністю бюджетних коштів відмовило в наданні кошів на придбання цих препаратів, рекомендуючи пройти курс імуноглобулінами вітчизняного виробництва, ефективність лікування якими була 5%, відповідач змушений був позичити гроші у знайомих на загальну суму 100 тисяч грн. На час закінчення лікування коштів не вистачало, а необхідно було повертати позику та дістати ще 40 тисяч грн., тому відповідач змушений був продати двокімнатну квартиру матері своєї дружини, яка мала намір придбати житло.
Керівництво відповідача запропонувало надати йому службове житло, дізнавшись, що він вимушений продати квартиру та проживати вчотирьох в однокімнатній квартирі.
Для отримання службового житла відповідач нікого не вводив в оману, а саме надання службової квартири у тимчасове користування було тим способом допомоги, який керівництво знайшло у зв`язку з фінансовою неможливістю надати кошти позивачу на лікування захворювання, отриманого у зв`язку з виконанням службових обов`язків.
Крім того , в 2012 році закінчується його контракт з Міністерством оборони України , і одночасно зі звільненням він поверне службову квартиру, оскільки за вислугою років не має права на неї претендувати.
Представник відповідача також зазначив, що надання службової квартири відповідачу не залежить від перебування його на квартирному обліку, тим більше , що на даний період часу він залишається на квартирному обліку і питання щодо зняття не ставилось.
Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в дане судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В судовому засіданні до оголошення перерви відповідачі позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи - Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації подав заяву, якою просив розглянути справу в його відсутності, прийняти до уваги письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначав про відсутність з боку третьої особи порушень при видачі ордера відповідачу.
Вислухавши прокурора , сторони, їх представників, свідків, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з протоколу № 31 від 24.12.2003 року засідання житлової комісії Української військово-медичної академії , комісія постановила зарахувати на квартирний облік полковника медичної служби ОСОБА_2 , 1961 р.н., з родиною у складі : дружини ОСОБА_6 , 1961 р.н., сина ОСОБА_11 , 1983 р.н., сина ОСОБА_7 , 1990 р.н.. Полковник м/с ОСОБА_2 проходить службу в УВМА з 03.08.1998 року на посаді начальника кафедри щелепно-лицьової хірургії і стоматології, мешкає за адресою АДРЕСА_5 у квартирі дружини, жилою площею 19,4 кв.м. ( а.с. 6)
Відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА 11.12.2003 року на підставі наказу № 2079 - С від 02.12.2003 року, ОСОБА_2 на праві власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , площею 29,4 кв.м. ( а.с. 7).
21.07.2006 року житловою комісією Української військово-медичної академії було вирішено надати ОСОБА_2 двокімнатну службову квартиру АДРЕСА_6 , де буде проживати його сім`я ( він, дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_10 , 1990 р.н.), що підтверджується витягом з протоколу № 4 від 21.07.2006 року засідання житлової комісії ( а.с. 10).
Як вбачається зі списку розподілу службового житла Української військово-медичної академії на підставі протоколу № 4 від 21.07.2006 року, належним чином завірена копія якого була надана представником Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, вказаний список містить всі необхідні підписи та погодження. Зокрема, список підписаний головою житлової комісії УВМА ОСОБА_13 та секретарем комісії Коваленко В.В.
року ; погоджений 25.07.2006 року головою житлової комісії гарнізону м. Києва Сахно В.В.; погоджений 09.10.2006 року начальником Київського квартирно- експлуатаційного управління Івахом С.Н. та затверджений 13.11.2006 року начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України Мовчаном С.С. (а.с. 30-31).
В даному списку відображені дані, що містяться у протоколі житлової комісії, а також те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку на загальних підставах з 24.12.2003 року та що по АДРЕСА_5 залишається проживати син ОСОБА_11 , 1983 р.н.
Вказаний список був поданий в установленому порядку до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації .
Розпорядженням № 2102 від 20.11.2006 року ОСОБА_2 надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 на родину З особи ( він, дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_10 ), без зняття з квартирного обліку.
У розпорядженні також зазначено, що квартира закріплена як службове жиле приміщення розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 1192 від 25.10.2006 року. ОСОБА_2 на квартирному обліку перебуває з 24.12.2003 року на загальних підставах з родиною три особи ( а.с. 29).
Оскільки будь-яких доказів на спростування достовірності вищевказаного списку , який став підставою для видання розпорядження про надання службової жилої площі, прокурором та представником позивача до суду не подано, то суд вважає його належним та допустимим доказом.
Надану прокурором до позовної заяви копію аналогічного списку , який не затверджений начальником Головного КЕУ Збройних Сил України та не погоджений начальником Київського КЕУ ( а.с. 5), суд не приймає до уваги з вищевикладених підстав.
Наявність такого протиріччя в поданих документах ні прокурор , ні представник позивача пояснити суду не змогли.
Таким чином, посилання прокурора та представника позивача , як на підставу для визнання недійсним ордера , на порушення п. 14 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України та відсутність погодження начальника КЕУ та затвердження начальником гарнізону , суд вважає безпідставними і такими, що на знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 59 ЖК УРСР ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень .
Відповідно до п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами
За змістом ст. 118 , 119 та 121 Житлового кодексу УРСР , службове житло це житло, що надається в користування працівникам підприємств, установ і організацій, які у зв`язку з характером їх трудових відносин мають проживати за місцем роботи або поблизу нього. Вказаними статтями передбачено, що перелік категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення, а також порядок надання службових жилих приміщень встановлюється цим кодексом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до п. 62 Переліку категорій працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення , затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 року «Про службові жилі приміщення» ( яка є чинною на даний період часу, зі змінами та доповненнями), службові жилі приміщення можуть надаватися військовослужбовцям.
Згідно зі ст. 118 ЖК УРСР та п. 2 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 року , службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.
Відповідно до 8, 21 зазначеного Положення , службові жилі приміщення надаються працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. Зазначені приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом.
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер , який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.
Такі ж норми закріплені і в Постанові Кабінету Міністрів України № 1081 від >3. >8.2006 року, що набрала чинності 08.08.2006 року « Про затвердження Порядку .і`езпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», а саме :
· пунктом 12 - службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно- експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.
-пунктом 15 - службове житлове приміщення надається незалежно від пере вання військовослужбовця на квартирному обліку, без урахування пільг, передбачених хля забезпечення громадян житлом.
У такому ж порядку врегульовано надання службових жилих приміщень військ в
Щодо посилання прокурора та представника позивача на незаконність перебування Лихе ти ОСОБА_14 на квартирному обліку, то судом встановлено , що відповідач ОСОБА_15 з кварт ікл знятий не був та на даний період часу перебуває на квартирному обліку, що підтвердили прокурор та представник відповідача в судовому засіданні.
Відповідно до п. 5 ч. 2 і ч. 4 ст. 40 ЖК України громадяни знімаються із зазначен Зліку органами, які винесли або затвердили рішення про взяття їх на облік, у випадках подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік. або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.
З викладеного суд робить висновок, що орган, який прийняв рішення про взяття - ОСОБА_2 на квартирний облік, не вважає за необхідне зняти його з обліку.
Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 підтвердили в судовому засіданні, що в 2002 році ОСОБА_2 позичав у них відповідно 75 000 грн. та 25 000 грн. для лікування хронічного вірусного гепатиту «С», яке вимагало значних коштів . В 2003 році відповідач частково повернув борг після продажу належної йому квартири , у зв`язку з чим сім`я ОСОБА_2 в складі чотирьох осіб проживала в однокімнатній квартирі, що належить ОСОБА_6 .
Захворювання відповідача ОСОБА_2 на дану хворобу підтверджується наданою медичною документацією - річними епікризами за 2002-2008 роки, виписним епікризом ОСОБА_19 , який перебував на лікуванні в Головному військовому клінічному госпіталі Міністерства оборони України з 30.03.2004 року по 30.04.2004 року з діагнозом - хронічний вірусний гепатит «С» ( генотип їв) та висновками лікарів (а.с.67-85).
З викладеного вбачається, що на час надання відповідачу та членам його сім`ї службової квартири в листопаді 2006 року він потребував поліпшення житлових умов.
Аналізуючи зібрані по справі докази, з урахуванням вищевикладених обставин та того, що ОСОБА_2 було надане службове житло, а не житло для постійного проживання , суд приходить до висновку, що обставини, викладені прокурором в позовній заяві щодо штучного погіршення житлових умов , надання відомостей, що не відповідають дійсності, на підставі яких відповідач набув права на забезпечення житлом за рахунок Міністерства оборони України , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому підстави для задоволення позову про визнання ордеру недійсним та виселення відповідачів із службової квартири - відсутні.
Враховуючи вищевикладене , суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову Військової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України , Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 - про визнання недійсним ордеру та виселення із службового житлового приміщення .
На підставі викладеного, ст. 121 Конституції України, ст. 35,36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 40, 59,117, 118-123 Житлового кодексу УРСР, керуючись ст. ст. З, 10,11, 57.60. 209, 212, 213, 215 , 218 ЦПК України суд -,
В задоволенні позову Військової прокуратури Центрального регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України , Київського квартирно- експлуатаційного управління Міністерства оборони України до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація - про визнання ордеру недійсним та виселення із службового житлового приміщення - відмовити .
Рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження чи апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя