Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-119/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 року

Галицький районний суд Івано-Франківськоїобласті в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря Воробчак Н.В.

з участю:позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1

представників:позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк", ОСОБА_5 про визнання договору поруки недійсним.-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного комерційного інноваційного банку « УкрСиббанк» про визнання договору поруки недійсним.

Свої позовні вимоги мотивує тим,що 02.07.2007 р. між ОСОБА_1І.(його дружиною) та УкрСиббанком укладено договір про надання споживчого кредиту згідно якого Позичальник одержав від Кредитора кошти в сумі 64 000.00 дол. США, зі сплатою 13.9% річних.з кінцевим терміном повернення до 01.11.2017 р. Цього ж дня з метою забезпечення виконання зобов'язань.що виникли на підставі договору між Кредитором та ним укладено договір поруки.

При укладанні договору поруки йому не було надано для ознайомлення кредитного договору укладеного між ОСОБА_1 та банком. А представник банку запевнив його,що всі важливі умови кредитного банку містяться в договорі поруки. Так як договір поруки не містить ні вказівки на розмір процентів,що повинен сплачувати боржник,ні суми та розміру комісій та навіть розміру штрафних санкцій за неналежне виконання Позичальником своїх зобов'язань та і кредитний договір отримав за пів року після укладення договору поруки. Причиною подання такого позову стало те,що через невиконання Позичальником умов Кредитного договору йому як поручителю поштою було надіслано вимогу Кредитора в якому вказано про необхідність погашення ним боргу по кредиту позичальника ОСОБА_5. Вважає,що договір поруки повинен бути визнаний недійсним так як в ньому взагалі не вказано про те,що його обов'язок є відповідати за зобов'язанням в частині оплати відсотків у певному розмірі та не визначає розміри штрафних санкцій. Окрім того банк його ввів в оману щодо обставин які мають істотне значення. Банком порушені вимоги ОСОБА_6 України « Про захист прав споживачів» так як відповідач не повідомив поручителю про обсяг його відповідальності. Просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 11.03.2010 р. до участі в справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог залучена ОСОБА_5,яка по даній справі є Позичальником.

Ухвалою суду від 24.03.2010 р. статус особи ОСОБА_5 змінено на відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених в заяві,просив позов задовольнити.

Представник відповідача «УкрСиббанку» заперечив вимоги ОСОБА_1 і суду пояснив,що з метою забезпечення виконання взятого на себе Позичальником -ОСОБА_5 зобов'язання 02.11.2007р. укладено договір поруки з позивачем - ОСОБА_1Безпідставними є посилання позивача на те,що при укладенні договору поруки йому не надано для ознайомлення основного Кредитного договору так як таке не відповідає дійсності. Позичальник та Поручитель перебувають у подружніх відносинах і тому така обставина на момент укладення оспорюваного Договору поруки не може не враховуватися при оцінці достовірності твердження Позивача про те,що він ніби то ознайомився зі змістом Кредитного договору лише після спливу шестимісячного строку від дня його укладення. Позивач не наділений відповідним обсягом прав згідно ОСОБА_6 України « Про захист прав споживачів».Згідно ст. 553 ЦК України,за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. З аналізу статті вбачається, що порука-це договірна яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи,що за нього ручається. Правова природа поруки полягає у забезпечння можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання забезпеченого порукою,одержати задоволення саме за рахунок поручителя. Також не заслуговує на увагу твердження позивача про введення його в оману. Саме позивач як сторона, яка діяла під впливом оману,повинен довести наявність умислу з боку відповідача,істотність значення обставин,щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше,крім умислу доведено,вважається,що мала місце помилка. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_1 ОСОБА_7 визнала і суду пояснила, що нею дійсно оформлявся кредит згідно якого її чоловік ОСОБА_1 є поручителем. Одночасно зазначила,що пригадати не може чи був він присутній при підписанні нею Договору про надання споживчого кредиту так як пройшов час. До банку він їздив на протязі того ж дня і підписав якісь документи. Чи ознайомлювався ОСОБА_1 в банку з кредитним договором при підписанні договору поруки їй не відомо однак вдома чоловік читав Кредитний договір.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази,які надані у розпорядження суду, на обгрунтування вимог та заперечень, з'ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку що в позові слід відмовити у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч.1 ст. З ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 02.11.2007 р. між ОСОБА_5 та Акціонерно комерційним інвестиційним банком « УкрсибБанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 0,згідно якого позичальник одержав від Кредитора грошові кошти в сумі 64 000.00 дол США зі сплатою 13,9% річних та кінцевим терміном повернення до 01.11.2017 р.

02.11.2007 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань згідно договору між Кредитором та Поручителем ОСОБА_1 укладено договір поруки №1/03 відповідно до якого останній зобов'язався відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань,що витікають із вищевказаного кредитного договору.

Відповідно до ст.533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука щодо прийняття третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане боржником.

Статтею 627 ЦК України передбачено,що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно Договору поруки № 0 від 02.11.2007 року сторони визначили, що цей договір підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобовязань.

З договору поруки вбачається, що позивач його підписав, а отже підписуючи договір, поручитель ОСОБА_1, підтверджував, що він ознайомлений і погоджується з його умовами.

Безпідставними є посилання позивача на те,що при укладанні договору поруки його не ознайомлювали з договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 так як з поданої позивачем копії договору поруки видно,що позивач ознайомився з усіма умовами вищезазначеного Основного договору.

Не беруться судом до уваги пояснення позивача про те, що в договорі поруки не зазначено,що ним несеться зобов'язання щодо сплати відсотків,пені та штрафних санкцій.

П.1.3 договору поруки передбаченодцо Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі що і Боржник,за всіма зобов'язаннями останнього за Основним договором,включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту,регресу), сплату процентів,комісій,відшкодування можливих збитків,сплату пені та інших штрафних санкцій,передбачених умовами Основного договору).

Ознайомлюючись та підписуючи договір поруки позивач підтвердив, що повністю розуміє всі умови як Основного договору так і Договору поруки та погодився з своїми правами та обов'язками за Договором.

Також необгрунтованим є посилання позивача на ст. 230 ЦК України, оскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження доводи позову,про введення позивача в оману. Суду не представлено жодного висновку ( чи звернень на предмет того) щодо протиправності дій відповідачів, а суперечливі покази відповідача ОСОБА_1 з приводу цього не слід брати до уваги, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами,зокрема оскаржуваним договором поруки.

Не відповідають вимогам посилання позивача на Закон України « Про захист прав споживачів» так як позивач-поручитель не може вважатися « споживачем» оскільки він не одержував від відповідача жодної послуги,як такої діяльності з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (Клієнт банку є споживачем послуг банку).Відповідач ОСОБА_1 отримала кошти для особистих потреб,тобто ремонту квартири в м. Івано-Франківську. ОСОБА_6 « Про захист прав споживачів» можуть застосовуватися винятково для врегулювання відносин між ОСОБА_8,як споживачем послуг банку та «УкрСиббанком»,як надавачем цих послуг, а не юридичної кваліфікації спірних правовідносин між позивачем, як позивачем-поручителем та AT « УкрСиббанком»,як відповідачем-Кредитодавцем.

Виходячи з вищенаведеного вбачається,що між Петриків ОСОБА_7 та відповідачем було укладено договір поруки,як одного з видів забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань, а тому спірні правовідносини регулюються саме нормами Цивільного кодексу України.

За таких обставин суд вважає,що в позові слід відмовити із-за безпідставності позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, ст.533,627,638 ЦК України, керуючись ст.ст. З ч.1,10,213-215,223 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано- Франківської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу його проголошення.

Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9