Справа № 2-2093/10
Провадження № - р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2010 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі:головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Бондаренко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору КП «Котовське МРБТІ та РОН», про визнання договору дарування не дійсним, визнання права власності

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , 1937 року народження, 21.09.2010 року звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що свого часу йому належала на праві особистої власності 53/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , з відповідними їй господарськими будівлями й спорудами. У зв`язку з тим, що він часто хворів і потребував стороннього догляду, тому домовився з відповідачем, ОСОБА_2 , 1970 року народження, про довічне утримування. В рахунок цього вирішив передати йому у приватну власність цю частину будинку. Однак, незважаючи на цю домовленість, відповідач виїхав до Росії і ніякого догляду за ним не здійснює. На цей час позивач перебуває у скрутному матеріальному стані та потребує підтримки з боку відповідача, який є його сином. При навідуванні Котовського МРБТІ дізнався, що насправді свого часу уклав з відповідачем не договір довічного утримування, а договір дарування. У зв`язку з цим йому роз`яснили, що відповідач не зобов`язаний надавати йому допомогу на утримування за умовами такого договору. Однак насправді він не мав наміру укладати договір дарування, а відповідач скориставшись його похилим віком, оформив у дійсності договір дарування. Він підписав його, вважаючи це за договір довічного утримування. Тому просив постановити рішення суду, яким визнати недійсним договір дарування 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений Котовською держнотконторою 28.02.1992 року за р.№1-654, зареєстрований в Котовському МРБТІ та РОН, анулювавши з державного реєстру право власності відповідача та повернути цю частину будинку у його, позивача, власність, визнавши за ним право власності на спірну частину будинку. Також просив визнати пропуск трирічного строку позовної давності з поважної причини зважаючи на його похилий вік та поновити цей строк.

В ході розгляду справи в суді позивач підтримав заявлений позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій проти позову не заперечував.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - КП «Котовське МРБТІ та РОН» в судове засідання з невідомих суду причин не з`явився. Тому справу розглянуто у його відсутність.

Вислухавши пояснення позивача, покази свідків та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Встановлено, що 28 лютого 1992 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , посвідчений Котовською держнотконторою Одеської області 28.02.1992 року за р.№1-654. За умовами цього договору у власність відповідача ОСОБА_2 безоплатно перейшло 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , що раніш належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Котовською держнотконторою 07.02.1992 року за р.№1-505 і зареєстрованого в Котовському МБТІ за р.№4037/23/61.

Статтею 56 ЦК України (в редакції 1963 року) яка регулювала спірні правовідносини на час укладання договору, визначається, що угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Якщо така угода визнана недійсною, то кожна з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі відшкодувати його вартість.

Статтею 59 цього кодексу визначено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення.

Доводи позивача проте, що у момент укладання спірної угоди позивач помилявся щодо її змісту, приймаючи договір дарування частини будинку за договір довічного утримуання, підтверджуються показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які свідчили проте, що на час укладання угоди, позивач говорив їм про це, сверджуючи, що передав сину свою частину будинку у рахунок того, щоб той доглядав його до смерті.

Суд також бере до уваги відсутність заперечень відповідача з цього приводу.

Тому укладену між сторонами угоду договору дарування слід визнати укладеною під впливом помилки з боку ОСОБА_1 , щодо суті цієї угоди, та визнати угоду недійсною. Відповідно сторони належить повернути у первоначльний стан, що існував до укладання ними цієї угоди, оскільки вона з самого початку не породила для сторін прав і обовязків.

Враховуючи похилий вік позивача, пропуск ним трирічного строку позовної давності на право звернення до суду з цим позовом, слід визнати з поважних причин та поновити цей строк.

Керуючись ст.ст.10,60,88,212-215 ЦПК України, ст.ст.41,56,59,71,76,80 ЦК України (в редакції 1963р.), суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити йому строк на право звернення до суду з цим позовом.

Визнати недійсним договір дарування 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений ними 28 лютого 1992 року, посвідчений Котовською держнотконторою Одеської області 28.02.1992 року за р.№1-654, зареєстрований в Котовському МРБТІ та РОН.

Повернути у приватну власність ОСОБА_1 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 , анулювавши реєстрацію права власності на неї ОСОБА_2 та відновивши і визнавши право приватної власності на 53/100 частини житлового будинку з відповідними господарськими будівлями й спорудами по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили у порядку передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд який його ухвалив протягом 10 днів з дня його проголошення.

С у д д я-