Справа №22-ц-3404/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Білецького О.М.,Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно, визнання договору дарування частково недійсним, виділ майна в натурі,

та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Сумської міської ради, виконавчого комітету Сумської міської ради, комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно, виділення майна в натурі,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на житловий будинок «Е-ІІ», розташований за адресою : м. Суми, вул. Перекопська, 14/1.

Виділено ОСОБА_5 у натурі житловий будинок «Е-ІІ», а також огорожі № 2, № 4 № 6, розташовані за адресою: м. Суми, вул. Перекопська, 14/1, як окремий обєкт нерухомого майна.

Визнано недійсним договір дарування 82/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Перекопська, 14, укладений 11 липня 2008 року в м. Суми між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 7114 в частині дарування сараю «В».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 51 грн. в рахунок повернення судового збору та 30 грн. в рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а разом 81 грн.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_1 у натурі 82/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Перекопська, 14, до складу якого входить: житловий будинок «А-1», загальною площею 240,6 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: вбиральня «Г», сараї «Д», «З», огорожі № 1, № 3, № 7, розташовані за адресою : м. Суми, вул. Перекопська, 14, як окремий обєкт нерухомого майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 51 грн. в рахунок повернення судового збору та 30 грн. в рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а разом: 81 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору дарування 82/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: м. Суми, вул. Перекопська, 14, укладений 11 липня 2008 року в м. Суми між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим №7114, в частині дарування сараю «В» і в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_5 частково, а позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що в технічному паспорті від 18 грудня 2006 року, на підставі якого укладався договір дарування помилково не відображено сарай, позначений у плані присадибної ділянки літерою «В». Крім того, судом порушено норми процесуального права через те, що не було розглянуто позовну вимогу ОСОБА_1 щодо визнання права власності на сарай, позначений у плані присадибної ділянки літерою «В» та не вказано які саме права ОСОБА_5 порушені внаслідок існування оспорюваного договору дарування.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний сарай, позначений літерою «В», на час укладення договору дарування не існував, оскільки з 2000 року не був відображений в технічній документації, не є капітальною спорудою, як такою, та згідно висновку експертизи є навісом, а тому не може бути предметом дарування.

З таким висновком суду можна погодитись, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є власницею 18/100 частин домоволодіння, яке знаходиться по вул. Перекопській, 14/1 в м. Суми, що підтверджується копією договору купівлі-продажу домоволодіння від 13 червня 1972 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 10810003 від 01 червня 2006 року, технічним паспортом, дозволом на проведення капітального ремонту та будівництва, актом введення в експлуатацію, а також рішенням виконкому Сумської міської ради від 29 серпня 2006 року № 423 (т. 1, а.с. 4-9, 13-17).

Власницею 82/100 частини домоволодіння №14 по вул. Перекопській в м. Суми є ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.07.2008 року (т. 1, а.с. 113-115), згідно з яким ОСОБА_4 подарувала їй зазначене домоволодіння. На ряду з іншими будовами в дар до ОСОБА_1 перейшов і спірний сарай «В».

З технічних паспортів, дозволу на будівництво та інвентаризаційної справи на будинок по вул. Перекопській, 14/1 вбачається, що з 2000 року сарай не відображався в технічній документації, оскільки на його місці ОСОБА_3 вже побудувала тамбур (т. 1, а.с. 7, 13-14, 28-29).

З договору купівлі-продажу від 20 грудня 2006 року вбачається, що ОСОБА_4 придбала 82/100 часток домоволодіння №14 по вул. Перекопській в м. Суми на землі міської ради, на якій розташовані один житловий будинок «А1», житловий будинок «Е ІІ» та надвірні господарчі та побутові будівлі вбиральня «Г», сарай «Д», сарай «З», огорожа № 1-7. Сарай «В» в договорі не вказано. В технічному паспорті на вказаний житловий будинок станом на 18 грудня 2006 року сарай «В» також не зазначено (т. 2, а.с. 26-31).

У виготовленому КП «Сумське МБТІ» 06 червня 2008 року технічному паспорті зазначено сарай «В» (т. 1, а.с. 101-103).

Місцевим судом правильно встановлено, що такі дії БТІ вчинило на виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2008 року, що набрало законної сили та яким було встановлено факт набуття ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 20 грудня 2006 року права власності на сарай «В» (т. 2, а.с. 49-52).

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 02 жовтня 2008 року зазначене рішення скасоване. (т. 2, а.с. 53-55).

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2008 року (т. 1, а.с. 10-12) між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Перекопській, 14 в м. Суми. З рішення суду по вказаній справі, а також із висновку будівельно-технічної експертизи вбачається, що на плані земельної ділянки спірний сарай не значиться, ця частина земельної ділянки виділена ОСОБА_3 для обслуговування її будинку.

З листа КП «Сумське МБТІ» від 17 березня 2008 року вбачається, що між вбиральнею, що належить ОСОБА_1, та стіною будинку, що належить ОСОБА_3, існує споруда навісу, побудована з матеріалів, які були вже у використанні (т. 2, а.с. 35).

Із додатків до висновку будівельно-технічного дослідження (т. 2, а.с. 113-115) вбачається, що сарай «В» не є капітальною спорудою, а є навісом. Фундамент та підлога у цієї споруди відсутні, дах кріпиться до вбиральні, що належить ОСОБА_1, до стіни будинку, що належить ОСОБА_3, а також до стіни Сумської обласної філармоній, яка розташована з тильної сторони, по вул. Петропавлівській, 63 в м. Суми.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги висновок № 2 експертного будівельно-технічного дослідження від 28 січня 2010 року (т. 2 а.с. 109-112) в тій частині, що сарай «В» фактично існує, оскільки він є недостовірним і заперечується іншими доказами.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов правильного висновку про те, що на час укладення договору дарування від 11.07.2008 року сараю «В» в складі домоволодіння №14 по вул. Перекопській в м. Суми не існувало.

Статтею 349 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу.

З ч.1 ст.203 ЦК України вбачається, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як вбачається з ч.1 ст.717, ч.1 ст.718 ЦК України, одна сторона передає другій стороні безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути нерухомі речі.

З огляду на наведене та враховуючи, що ОСОБА_4 подарувала сарай, який не існував, чим порушила права ОСОБА_3, яка є співвласником домоволодіння, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов правильного висновку щодо недійсності договору дарування 82/100 частини домоволодіння в частині дарування сараю «В», оскільки він суперечить нормам ЦК України щодо умов та предмету дарування і з цих підстав обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині виділення їй в натурі сараю «В» та визнання за нею права власності на нього.

Доводи апеляційної скарги про те, що в технічному паспорті від 18 грудня 2006 року, на підставі якого укладався договір дарування помилково не відображено сарай, позначений у плані присадибної ділянки літерою «В» є необґрунтованими, так як спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 307, 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2010 року в частині вирішення позовних вимог про визнання договору дарування частково недійсним, виділення в натурі сараю «В» та визнання права власності на нього, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді