Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-2596/2010 Головуючий у 1-й інстанції: Кореняк В.К.
Категорія: 51 Доповідач: Белінська І.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 червня 2010 року Колегія суддів судової палати в

цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

ОСОБА_1 - головуючої,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,- при секретареві - Чернезі М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді справу за апеляційною скаргою державного підприємства Східний гірничо- збагачувальний комбінат ( далі - ДП СхідГЗК) на рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 лютого 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ДП СхідГЗК, третя особа - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Кіровограді, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ДП СхідГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоровя на виробництві.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що внаслідок незабезпечення відповідачем належних, безпечних і здорових умов праці він, постійно працюючи на підземних роботах на Інгульській шахті ДП СхідГЗК в умовах шкідливих виробничих факторів, втратив 60% професійної працездатності через професійне захворювання та набув третю групу інвалідності. Значне погіршення стану здоровя призвело до фізичних та душевних страждань, втрати звичних життєвих звязків, до необхідності докладати додаткові зусилля до організації свого життя, що завдало йому моральної шкоди, у відшкодування якої просив стягнути з відповідача 90 000 гривень.

Ухвалою від 15.02.2010 року до участі в справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Кіровограді.

Рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 люрого 2010 року позов задоволено частковоб з відповідача на користь позивача стягнуто 12 000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ДП СхідГЗК просить скасувати рішення ' суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Вказує на те, що чинне законодавство не передбачає*. обовязок роботодавця відшкодувати працівнику, який отримав професійне захворювання, моральну шкоду. Вина відповідача у порушенні трудових прав позивача судом не встановлена, належні докази такої вини в матеріалах справи відсутні. Судом не враховано, що позивач, як застрахована на випадок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання особа, отримує передбачені законодавством страхові виплати, що спростовує твердження позивача про заподіяння йому моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру суми відшкодування моральної шкоди з таких підстав.

Задовільняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що професійне захворювання, яке призвело до стійкої втрати працездатності та інвалідності позивача, є наслідком неналежного виконання відповідачем вимог ст.43 Конституції України, ст.4 Закону України Про охорону праці, ст.153 КЗпП України щодо створення безпечних і нешкідливих умов праці під час виконання робіт, на яких працював позивач, оскільки про це свідчить сам факт настання професійного захворювання, якого не повинно було бути в разі належного виконання відповідачем вимог чинного законодавства.

Доводи відповідача щодо відсутності на даний час норм права, які б зобовязували роботодавця ( власника або уповноваженої ним органу) відшкодувати моральну шкоду, завдану внаслідок професійного захворювання, не можуть прийматися до уваги, оскільки право застрахованого працівника на таке відшкодування передбачено ст. 1167 ЦК України, ст.237-1 КЗпП України, що підтверджується також рішенням € Конституційного Суду України від 8.10.2008 року.

Отже, висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог, у тому числі і факту заподіяння моральної шкоди, є законним і обгрунтованим.

Відповідно до ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань, свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Жоден з доказів не має для суду наперед встановленого значення (ч.2ст.212 ЦПК

України). З огляду на викладене, доводи відповідача про те, що єдиним належним доказом факту заподіяння моральної шкоди працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров»я, пов»язане з виконанням трудових обов»язків, має бути висновок МСЕК є безпідставним.

Згідно із ч.2ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Апеляційна скарга не містить посилань на те, що для застосування ст..237-1 КЗпП України законом визначений порядок встановлення факту моральної шкоди лише за висновком МСЕК.

Разом з тим, при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню на користь позивача у її відшкодування, суд, в основному, правильно вказавши обставини, які він враховує при визначенні такого розміру, насправді, на думку колегії суддів, завищив цей розмір, оскільки всупереч вимогам ч.З ст.23 ЦК України не врахував ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, та без достатніх підстав (доказів) надто оцінив глибину душевних та фізичних страждань потерпілого, характер та обсяг негативних змін у звичному режимі його життя та зусиль, необхідних для його організації. Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру грошового відшкодування моральної шкоди до 8 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.ЗОЗ, 304, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ДП СхідГЗК задовільнити частково. Рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 23 лютого 2010 року змінити в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди та стягнути з державного підприємства Східний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_4 8 000 ( вісім тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України на протязі двр^с місяці з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА

СУДДІ: