Комсомольський міський суд Полтавської області
Справа № 2 -178/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дошкільного навчального закладу Росинка, завідуючої ДНЗ Росинка ОСОБА_5 /треті особи з боку відповідача: відділ освіти виконкому Комсомольської міської ради, Комсомольська міська санітарно-епідеміологічна станція/ про захист права на здобуття дошкільної освіти та усунення перешкод в здобутті дошкільної освіти,

встановив:

В жовтні 2009 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить постановити рішення, яким зобовязати завідуючу ДНЗ Росинка не чинити перешкоди в здобутті дошкільної освіти її малолітнім сином ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1

Зазначені вимоги, підтримані позивачем в судовому засіданні, обґрунтовуються посиланням на порушення відповідачем положень ст.53 Конституції України, Закону України Про дошкільну освіту, всупереч яким завідуюча ДНЗ відмовляє у прийнятті її сина до дошкільного закладу з мотивів відсутності у дитини профілактичних щеплень.

Відповідач позов не визнала. З огляду на положення ст.15 ЗУ Про захист населення від інфекційних хвороб, згідно з якою дітям, які не отримали профілактичних щеплень, відвідування дитячих закладів не дозволяється, вважає, що діяла виключно в межах Закону, з метою охорони і захисту прав інших дітей. З зазначених мотивів та відсутність будь-яких порушень з її сторони просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представники третіх осіб, підтримавши в судовому засіданні позицію відповідача, послались на ту обставину, що задоволення вимог позивача прямо суперечитиме законодавчо закріпленій нормі щодо заборони відвідування дитячих закладів дітьми, які не отримали профілактичних щеплень.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними на обґрунтування власних вимог та заперечень докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав:

Судом встановлено, що в червні 2009 року позивач звернулась до завідуючої ДНЗ Росинка з заявою про прийняття її сина малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7) до згаданого дитячого закладу.

Згідно із нормами, що містяться в п. 6 Положення про дошкільний навчальний заклад, затв. Постановою КМУ №305 від12.03.2003 року позивачу було видано направлення (а.с. 13) для проходження дитиною медогляду з метою отримання відповідної медичної довідки про стан здоровя дитини, як однієї із складових документів, за наявності яких, у відповідності із діючим законодавством, проводиться прийом дітей у дошкільні навчальні заклади.

28 серпня 2009 року на імя ОСОБА_7 було оформлено медичну документацію за формою встановленого зразка, згідно з даними якої дитині дозволено відвідування дитячого дошкільного закладу після проведення профілактичних щеплень згідно календаря профілактичних щеплень ( а.с. 8-12).

За рішенням імунологічної ЛКК від 29.07.2009 року дитина була визнана здоровою, медичні протипоказання для проведення профілактичних щеплень не встановлені (а.с. 53).

Разом з тим, позивач, орієнтуючись на загальну інформацію щодо можливих післявакцинальних реакцій та ускладнень, відмовилась проводити дитині щеплення, посилаючись на ту обставину, що фізично здорова дитина не може представляти загрози дітям, зокрема, тим, що пройшли щеплення.

Предявивши згаданий позов, ОСОБА_1 послались на порушення права власної дитини на здобуття безоплатної дошкільної освіти лише за умови відсутності проведених щеплень, способами захисту якого зокрема вбачає його визнання та припинення дії, яка порушує згадане право а саме зобовязання відповідача не чинити перешкоди в здобутті дитиною освіти та прийнятті її до дитячого закладу.

Разом з тим, Закон (ст.15 ЦК України) передбачає право на захист порушеного права та реалізацію його захисту лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Посилання позивача на порушення права її дитини на дошкільну освіту, яке вона вбачає насамперед у відмові в прийнятті сина до дошкільного закладу, не є підставою для задоволення вимог про порушення такого права, оскільки право дитини на здобуття освіти та шляхи її здобуття, як вони передбачені п.5 ст. 9 ЗУ Про дошкільну освіту ніким не порушуються, і можуть бути реалізовані батьками з огляду на їх законодавчо закріплене право обирати для дитини будь-який з них, зокрема: у дошкільних навчальних закладах, у сімї, за допомогою фізичних осіб, які мають відповідну вищу педагогічну освіту та ліцензію на право надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти.

Приймаючи до уваги також, що припинення дії, яка порушує право, може мати місце лише за умови неправомірності такої дії, вимога позивача щодо визнання неправомірними дій завідуючої ДНЗ про відмову у прийнятті дитини до дошкільного закладу всупереч висновку медичної довідки та за відсутності проведених щеплень, також не підлягає до задоволення, оскільки дії завідуючої прямо узгоджуються з положеннями ст.15 ЗУ Про захист населення від інфекційних хвороб правовою нормою, яка насамперед направлена на забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення.

Отже, враховуючи положення ст.23 Конституції України, згідно з якою кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей , суд приходить до висновку про відсутність обставин, якими обґрунтовано предявлений позов а саме відсутність самого факту порушення права та можливості його захисту всупереч інтересам інших осіб та гарантованого Державою (ст.49 Конституції України) права на забезпечення медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм та санітарно-епідеміологічного благополуччя.

На підставі викладеного, керуючись ст.23,49 Конституції України, ст. 15 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб, ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: підпис ОСОБА_8

З оригіналом вірно:

Суддя: Т.В. Окунь