АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.

При секретарі Самоткан В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог вважав доведеними ті обставини, що у відповідача відсутні боргові зобовязання перед позивачем, так як в розписках, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог (а.с.66-67), відсутні відомості про те, що відповідач брав гроші в борг, тому гроші по розпискам не передавалися і позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Але вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Законодавством не встановлена будь-яка форма угоди або розписки.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК позичальник, що своєчасно не повернув суму позики, зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК, яка передбачає сплату індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3-х відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розписок (а.с.66, 67) відповідач зобовязувався повернути позивачеві в строк до 01.10.2007 р. 9250 грн. та до 28.06.2007 р. 1250 доларів США. Вказані розписки відповідачем не оспорювалися.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу свого рішення пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, як доказ того, що відповідач не брав в борг гроші у позивача. Але в дійсності вказані свідки не свідчили щодо відсутності боргових зобовязань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2. Також, відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК якщо договір має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у менший кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, відповідно до ст. 1046, 1050 ЦК України позовні вимоги щодо стягнення суми боргу та 3% річних є обґрунтованими та на користь позивача з відповідача підлягає стягненню загальна сума боргу за двома розписками 15562,50 грн. та 3% річних 1486,88 грн. із рахунку за розпискою від 28.04.2007 р., строк повернення 01.10.2007 р.: 9250 грн. х3% річних х 3 р. 1 місяць = 855грн.88 коп.; за розпискою від 28.04.2007 р., строк повернення 28.06.2007 р.: 6312,5 грн. х 3% річних х 3 роки 4 місяця = 631,25 грн.

В звязку із зазначеним, апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню. В звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 155 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 60 грн., на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення 60 грн., судові витрати 13,99 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2010 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 15562 грн. 50 коп., 3% річних на загальну суму 1486 грн. 88 коп., судовий збір у розмірі 155 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 60 грн., стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення 60 грн., судові витрати 13,99 грн.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: