Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано- Франківської області в складі:

головуючої Стефанів Н.С.

суддів Беркій О.Ю., Соколовського В.М.

секретаря Довжинської Н.Б.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано- Франківської області (далі - УПФ) про стягнення підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни, за апеляційною скаргою УПФ на рішення Тисменицького районного суду від 15 квітня 2010 року, -

встановила:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до УПФ про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

Рішенням Тисменицького районного суду від 15 квітня 2010 року позов задоволено частково. Зобов'язано УПФ нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди: з 09 липня по 31 грудня 2007 року у сумі 710 грн. 93 коп.; з 22 травня по 31 грудня 2008 року - 715 грн. 26 коп.; з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року - 1240 грн. 20 коп. У решті позову відмовлено.

На вказану постанову УПФ подало апеляційну скаргу, мотивувавши свої вимоги тим, що законодавством на той час не було прийнято жодного нормативного акту на виконання вказаних вимог Закону, не визначено на законодавчому рівні, які органи повинні виплачувати підвищення пенсії, за рахунок яких коштів і джерел, в якому порядку, яким чином обчислювати вказаний розмір. Також зазначив, що законодавством України не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для підвищення пенсії.

Справа №22-ц-1356/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.

Категорія 57 Суддя-доповідач ОСОБА_2

Крім того, апелянт вказав, що судом неправомірно було проведено розрахунок суми заборгованості, оскільки суд не є органом з призначення та виплати пенсії, тому не може визначити розмір і, вирішуючи спір про право, підстав та доказів для вирахування суми недоплати в суду немає.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову

Вислухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, відноситься до категорії осіб «діти війни» (а.с. 6).

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла до 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного суду України №6-рп/2007 від 09 липня 2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України, п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дії ст.. 6 «Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якими передбачено у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») у .розмірі 50 % від розміру надбавки, встановленого для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано неконституційним положення п. 41 розд. 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а тому пенсійний орган мав діяти відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», де передбачено, що до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни - 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до с. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або окремі їх положення, що визнані незаконними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за таких підстав, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити нарахування підвищення до пенсії у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції закону, яка діяла до 01 січня 2006 року, починаючи з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2009 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 січня по 31 грудня 2009 року.

Доводи апелянта про неврегульованість механізму реалізації положень ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема, не визначення поняття «мінімальна пенсія за віком», не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Обчислення підвищення до пенсії, виходячи з розміру, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №530 від 28 травня 2008 року, є порушенням засад пріоритету законів над підзаконними актами, а тому розрахунок такого підвищення повинен здійснюватися з розміру, встановленого ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Станом на 09 липня 2007 року розмір мінімальної пенсії за віком визначений лише ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХІУ, прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за ріком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст.. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Безпідставними є доводи апелянта про те, що судом неправомірно проведено розрахунок суми заборгованості по нарахуванню підвищення до пенсії. Позивачкою пред'явлено позов про зобов'язання нарахування та виплати недоплаченої соціальної допомоги, а тому судом в межах заявлених вимог вирішено спір. Обгрунтованих заперечень щодо правильності визначення суми недоплаченої соціальної допомоги апелянтом не наведено.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судців ,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Тисменицькому районі Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 15 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуюча Н.С. Стефанів

Судді О.Ю.Беркій

ОСОБА_3