У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Павлишина О.Ф.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Глинському О.А.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Туринквіської сільської ради, з участю третьої особи відділу земельних ресурсів, про визнання недійсними рішення та державного акту, встановлення меж, зобов»язання до вчиненя дій -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 18 грудня 2009 року позов задоволено частково. Відмовлено у задоволенні вимог про визнання нечинним рішення Туринківської сільської ради від 26 травня 1995 року в частині приватизації відповідачем земельних ділянок, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_3, зобов»язання відновити межу між земельними ділянками сторін. Зообов»язано ОСОБА_3 зрізати або у інший спосіб забрати всі дерева, які знаходяться на відстані менше 5 метрів від зовнішньої стіни будинку позивача по осі стовбурів дерев. Зобов»язано відповідача зрізати або у інший спосіб забрати всі кущі, які знаходяться на відстані менше 1,5 метра від стіни будинку позивача. Зобов»язано відповідача забрати по всій межі землекористування всі металеві предмети, каміння і цеглу, які не є межовими знаками.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 В апеляційній скарзі посилається на неповне встановлення судом обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що відповідач ОСОБА_5 є власником трьох земельних ділянок, які вона приватизувала з перевищенням встановлених норм, що можуть бути безоплатно передані у приватну власність громадянам. Спірну земельну ділянку відповідач приватизувала без згоди апелянта. Вважає, що межа між земельними ділянками сторін має бути відновлена. Просить змінити рішення суду. Визнати нечинним рішення Туринківської сільської ради від 26 травня 1995 року в частині приватизації ОСОБА_3 земельних ділянок загальним розміром 0,44 га, з них 0,2792 га для обслуговування житлового будинку. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_3 Зобов»язати Туринківську сільську раду відновити межу між присадибними ділянками сторін по всій довжині суміжного землекористування з врахуванням відстані між будинками, виділивши кожному землекористувачу однакову за розміром частину. Зобов»язати ОСОБА_3 забрати всі металеві предмети, камінь, і цеглу по всій довжині межі землекористування. В частині задоволених вимог просить рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що на підставі рішення Туринківської сільської ради від 26 травня 1995 року відповідачу передано безоплатно в приватну власність для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку, що складається з трьох ділянок, загальним розміром 0,4400 га (а.с.7-8,55,162).

Конституцією України визначено, що від імені Українського народу права власності здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією; до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 6 ЗК України 1990 року (далі ЗК), оскільки земельні правовідносини між сторонами виникли після 16 травня 1992 року (в час дії вказаного ЗК), громадяни набувають права користування і власності земельними ділянками за рішенням відповідної ради.

Статтею 17 ЗК встановлено, що передача земельних ділянок у приватну власність провадиться радами, на території яких розташовані земельні ділянки. Статтею 23 цього Кодексу передбачено, що право власності на землю посвідчується державними актами.

Статтями 56 і 67 ЗК визначено розміри земельних ділянок, які передаються у приватну власність для індивідуального житлового будівництва та ведення особистого підсобного господарства. Такі розміри у сільських населених пунктах становлять відповідно не більше 0,25га і 0,6 га. Відповідачу передано земельну ділянку загальною площею 0,4400 га, що не перевищує встановлених ЗК норм.

Суд прийшов до правильного висновку, що рішення про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_3 прийняте Туринківською сільською радою у встановленому порядку та в межах її компетенції. Рішення цієї ради ґрунтується на законодавстві. Тому підстав для задоволення позову про визнання недійсними рішення сільської ради та виданого на його підставі державного акту про право власності на землю відповідачу немає.

Виходячи з аналізу доказів по справі, з врахуванням їх перевірки на місці, суд першої інстанції встановив, що межу між земельними ділянками сторін визначено по огорожі. Сторони користувалися земельними ділянками згідно цієї межі. Відомості земельно-кадастрової документації та фактичне використання земельних ділянок сторін співпадають. Стіна житлового будинку позивача проходить по межі земельних ділянок сторін. З листа Туринківської сільської ради від 22 січня 2007 року вбачається, що згідно висновку постійної депутатської комісії по врегулюванню земельних відносин цієї сільської ради має місце невідповідність житлової забудови існуючим нормам. Будівництво проведено у 1950-1960 роках. Приведення відстані між будівлями до норм є неможливим. Тому суд зробив висновок про відмову у задоволенні вимоги про встановлення іншої межі між землекористуваннями сторін.

Судом першої інстанції правильно визначено взаємовідносини сторін щодо суміжного землекористування про додержання меж між земельними ділянками та додержання правил добросусідства (п.8 ст. 40 ЗК). Суд прийшов до висновку, що стіна будинку позивача руйнується від зелених насаджень (дерев і кущів), розташування яких не відповідає встановленим нормам. Цим порушені права позивача, що підлягають судовому захисту.

Заявлений з інших підстав спір між сторонами щодо суміжного землекористування вирішувався судом. Рішенням Жовківського районного суду від 13 листопада 2001 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні його позову про визнання частково недійсним державного акту про право власності на землю, виданого ОСОБА_3, та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (а.с.57-59).

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 18 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: