Справа №22-ц-2709 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Смирнової Т.В.,

суддів: Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Сумського державного університету

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2010 року

у справі за позовом Сумського державного університету до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сумського державного університету про визнання права користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и л а:

В грудні 2008 року Сумський державний університет звернувся до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Свої вимоги, мотивував тим, що у 1992 році на підставі особистої заяви кімнату № 310 в гуртожитку розташованому по вул.Миру, 25 в м.Суми було надано працівникові университету ОСОБА_2 для забезпечення житлом її та членів її сімї. Пізніше шлюб ОСОБА_2 з відповідачем було розірвано, вона разом з неповнолітніми дітьми звільнила гуртожиток, а відповідач залишився проживати в гуртожитку. Відповідач працював в університеті з квітня по липень 1993 року та з березня по жовтень 2004 року. Після звільнення з роботи в університеті, ОСОБА_1 кімнату в гуртожитку не звільнив, продовжував безпідставно утримувати кімнату, мав заборгованість за житлово-комунальні послуги. У 2006 році шляхом укладення договору найму йому було надано пільговий строк для виконання зобовязання шляхом укладення договору найму до 01.12.2007 року. Заборгованість погашено, проте, після припинення дії договору найму, відповідач звільняти гуртожиток відмовився і на сьогоднішній день продовжує безпідставно утримувати кімнату, чим перешкоджає університету забезпечувати житлом своїх працівників.

Відповідач ОСОБА_1 не погодився з позовними вимогами і звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що його житлові права є похідними від житлових прав працівника Сумського державного університету ОСОБА_2, його колишньої дружини, яка пропрацювала в університеті більше десяти років і згідно з ч.3 ст.132 , п.2 ст.125 ЖК України та пп.2 п.41 Примірного положення про гуртожитки не могла бути виселена із займаної жилої площі без надання іншого жилого приміщення. Просив постановити рішення яким визнати за ним право користування житловим приміщенням кімнатою № 310 гуртожитку в будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми та підсобними приміщеннями коридором, кухнею, туалетом, санітарною кімнатою, рзташованими на третьому поверсі будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог Сумського державного університету відмовлено за іх безпідставністю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням кімнатою № 310 гуртожитку в будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми та підсобними приміщеннями коридором, кухнею, туалетом, санітарною кімнатою, рзташованими на третьому поверсі будинку № 25 по вул.Миру в м.Суми .

В апеляційній скарзі Сумський державний університет, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

При цьому зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову Сумського державного університету, суд послався на Примірне положення про гуртожитки, яке не відноситься до актів цивільного законодавства і не є законом, в той час як питання виселення регулюються Житловим кодексом України. Задоволення зустрічного позову є безпідставним, оскільки суд застосував закон, який до даних правовідносин не відноситься.

До початку розгляду апеляційної скарги по суті представник позивача ОСОБА_3 заявив клопотання про відмову від позову до ОСОБА_1 про виселення його без надання іншого житлового приміщення.

Клопотання мотивовано тим, що наймач ОСОБА_2 звільнила спірне житлове приміщення, але з роботи не звільнилась.

З огляду на зазначені обставини просив оскаржуване рішення скасувати як за позовом до ОСОБА_1, так і в частині його зустрічного позову.

Колегія суддів, заслухавши думку ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4, які вважали за можливе задоволення клопотання тільки у частині первісного позову, приходить до висновку про можливість часткового задоволення клопотання з огляду на таке.

Повноваження Сумського державного університету представляє ОСОБА_3 на підставі довіреності від 10 жовтня 2008 року, виданої у відповідності до вимог ч.3 ст.42 ЦПК України.

Довіреність не містить обмежень з питань заявлених у клопотанні, а тому згідно положень ст.ст.11, 31, 44, 174 ЦПК України, позивач (його представник) розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Дії представника не суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Представнику розяснені положення ч.3 ст.206 ЦПК України щодо наслідків відмови від позову і у звязку з цим закриття провадження у справі.

Отже, з огляду на зазначене вище та згідно положень п.3 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310 ЦПК України рішення суду у частині задоволення позову Сумського державного університету до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого жилого приміщення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині позову.

Клопотання представника позивача щодо закриття провадження у справі за зустрічним позовом не може бути задоволене з огляду на відсутність таких підстав у положеннях ст.205 ЦПК України та підтримання свого позову ОСОБА_1

Керуючись п.3 ч.1 ст.205, ст.303, п.4 ч.1 ст.307, ст.310, п.3 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Заяву представника Сумського державного університету ОСОБА_3 задовольнити частково та прийняти його відмову від позову до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення, а рішення Зарічного районного суду м.Суми від 18 травня 2010 року щодо цієї вимоги скасувати та провадження у справі у цій частині закрити.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: