Апеляційний суд Рівненської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді - Ковалевича С.П. суддів: Григоренка М.П., Шимківа С.С. при секретарі - Омельчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 19 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду від 19 травня 2010 року позов задоволено повністю: припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 та виключено його із реєстру прав на нерухоме майно як власника даної квартири; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право спільної часткової власності по 1/2 частині на дану квартиру, зобов'язано ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 ключі від квартири. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору - 1700 грн., інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи - 30 грн. та надання правової допомоги -2000 грн.

У поданій на дане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на його незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що за пропозицією позивачки він залишив їй та дітям квартиру в м. Києві та м. Нетішині, а також різні господарські будови в м. Нетішині. Доводить, що свої дії він вчиняв свідомо, оскільки позивачка запевнила його, що квартира в м. Рівне буде належати лише йому.

Зазначає, що всупереч ч.6 ст.57 СК України суд не звернув уваги на те, що вони припинили спільне проживання в грудні 2006 року, що підтверджується їх поясненнями, записами в протоколах судового засідання, рішеннях суду та ін. документами.

Судом неправильно проведено поділ квартири в рівних частках, оскільки право приватної власності на дану квартиру він набув 05 січня 2007 року. Крім того, суд взагалі не звернув увагу на те, що після отримання квартири ще протягом двох років (2007-2008) виплачував її вартість, оскільки вона будувалася на пайових правах.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира АДРЕСА_2

Справа № 22-1121/2010р. Головуючий в 1 інстанції: Герасимчук М.К.

Категорія № 46 Доповідач: Ковалевич С.П.

в м. Рівне придбана за спільні кошти подружжя та під час подружнього проживання, а тому вона є їх спільною сумісною власністю.

Проте такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам по справі та вимогам закону, а тому таке рішення, відповідно до правил ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що за час шлюбу сторони набули права власності на квартири в м. Києві та в м. Нетішин, Хмельницької області. Вказані квартири їм належали на праві спільної сумісної власності. Свою частку в цих квартирах ОСОБА_1 відчужив шляхом дарування своїм дітям. В одній з цих квартир проживає в даний час і ОСОБА_2

03 жовтня 2005р. між ВАТ Управлінням будівництва Хмельницької АЕС та ОСОБА_1 було укладено інвестиційний договір № 59 про пайову участь в будівництві семиповерхового житлового будинку № 56 по вул. Макарова в м. Рівне.

Відповідно умов п. 1.1 договору Підприємство зобов'язалося за рахунок залучених від ОСОБА_1 коштів збудувати і передати йому для проживання конкретну квартиру, а ОСОБА_1 брав на себе зобов'язання забезпечити відповідне фінансування об"єкту інвестування та прийняту у власність квартиру № 9 (с. 6).

Відповідно до підписаної сторонами додаткової угоди № 1 від 15 березня 2006р., загальна вартість квартири становила 126 622,91 грн.

Сплативши 23 серпня та 26 грудня 2006р. всього 18500 грн. Підприємство передало вказану квартиру для ОСОБА_1 на яку він 05 січня 2007р. вже отримав свідоцтво про право власності, відповідно до якого став одноосібним її власником ( а.с. 60,76).

В ході розгляду даної справи та справи про розірвання шлюбу, було встановлено, що сторони фактично припинили подружні стосунки на кінці 2006р.-початку 2007р., вони проживали окреме ( ОСОБА_2 в м. Нетішин Хмельн. обл., а ОСОБА_1 в м. Рівне), не вели спільного господарства, мали відособлені б"юджети та фактично в цей час ОСОБА_1 створив іншу сім"ю.

Через вказані обставини ОСОБА_1 у березні 2007р. звернувся до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу і у зв"язку з неодноразовим надання строку для примирення, рішення про розірвання шлюбу прийнято тільки 03 вересня 2008р. ( а.с. 126).

Внесений сторонами пай на придбання спірної квартири в сумі 18500 грн. належить їм в рівних долях - по 9250 грн., оскільки на час його внесення вони проживали як одна сім"я.

ОСОБА_1 за час окремого проживання з ОСОБА_2 у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків вніс на підприємство 117 372 грн. ( 126 622грн. вартість по договору - 9 250 грн.) своїх особистих коштів.

Відповідно до правил ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою власністю чоловіка, дружини майно, набуте ним, нею за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків.

Виходячи з цієї норми права, враховуючи, що спірна квартира передана Підприємством ОСОБА_1 як пайовикові та те, що за час спільного проживання сторін як подружжя, ОСОБА_1 вніс на Підприємство основну суму її вартості (117 372грн. проти 9 250 грн) , з врахуванням незначної частки ОСОБА_2 у праві власності на спірну квартиру, наявність в неї іншого житла, колегія суддів на підставі ч.1 ст. 365 ЦК України приходить до висновку про стягнення цій суми - 9250 грн. на користь ОСОБА_2 із залишенням усієї квартирі у власності ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги не сплатив 90 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи - вказану суму слід з нього достягнути.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 309. 313. 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 19 травня 2010р. скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 250 грн. - коштів, вкладений в будівництво квартири АДРЕСА_3.

В решті вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 90 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Реквізити для сплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення : одержувач - державний бюджет м.Рівне, ЄДРПОУ - 22586331, банк одержувача -ГУДКУ в Рівненській області, МФО - 833017, р/р 0002, призначення платежу - код платежу 22050000, ІТЗ для апеляційного суду Рівненської області.

Рішення суду набуває чинності з моменту його проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення апеляційного суду протягом двох місяців з дня його проголошення в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий: Судді: