Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-34/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретарів Антоник Ю.О.,Матирущк С.П., Воробчак Н.В.

з участю представників:ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Галичі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку « Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 Тарасіві.и до З ATКБ «Приватбанк» про визнання Кредитного договору № 223 КК від 21.12.2007 р. недійсним, визнання дії Банку незаконними та зобов»язання внести зміни до Кредитного договору,-

встановив:

05.08.2009 p. ЗАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором , в якому зазначає,що 21.12.2007 р. між Банком та відповідачем ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 223, за умовами якого Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобов»ячався повернути цю суму до 20.12.2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних за користування кредитом.

Крім того 21.12.2007 року у рахунок забезпечення виконання зобов»язань за цим договором між банком та ОСОБА_5,дружиною ОСОБА_3, укладено договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_5 поручилася за належне виконання ОСОБА_3 його зобов»язань за Кредитним договором у повному обсязі і така відповідальність відповідачів є солідарною.

В порушення кредитного договору відповідач не здійснив свої договірні зобов»язання, а тому банк вправі згідно договору звернутися до суду про стягнення заборгованості за кредитом та сплати відсотків,штрафних санкцій та пені. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідачів в солідарно 19 490,24 доларів США заборгованості по кредитному договору станом на 01.06.2009 p.,що еквівалентно по курсу НБУ на дату розрахунку становить 148 323,79 грн. з них: 17308,12 доларів США( 131714,8грн ) заборгованість за кредитом; 1193,21 дол. США ( 9080,33 грн.)- заборгованість по процентах за користування кредитом; 29,90 дол.США (227,54 грн.) -пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 32,85 дол. США ( 249,99 грн.) штраф(фіксова частина та 926,56 дол.США -(7051,13грн.) штраф ( процентна складова) та понесені судові витрати.

Відповідачі, заперечуючи цим доводи, подали зустрічну позовну заяву, в якій просять в позові Приватбанку відмовити.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що отриманий ним кредит на придбання основних засобів наданий в іноземній валюті суперечить чинному законодавству, оскільки у банку відсутні індивідуальні ліцензії на здійснення валютних операцій,які надаються на підстави Постанови Правління НБ України.

У вказаному договорі не дотримані істотні умови, що є також підставою для визнання такого договору недійсним, зокрема, право банку на збільшення процентної ставки та зростання офіційного курсу волюти, що призвело до збільшення боргу та погіршення його фінансового становища, не вирішення їх питань щодо реструктуризації боргу.

В судовому засідання представник позивача по первісному позову позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задоволити їх. Позовних вимог відповідачів не визнав, вважаючи такі вимоги безпідставними. Зазначає, що будь-яких порушень зі сторони банку не вчинено. Не заперечив і того факту, що ОСОБА_3 звертався до банку з проханню здійснити реструктуризацію заборгованості однак банк своїм рішенням відмовив йому в цьому про що повідомляв останнього.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовних вимог «Приватбанку» не визнав, підтримав вимоги зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у ній. В позові про стягнення заборгованості за кредитним договором просив відмовити,вважаючи його недійсним. Зазначив, що кошти за договором кредиту отримав в повній сумі, готовий їх повернути, виходячи із розрахунку курсу долара,що діяв на час укладення договору. Відповідає дійсності і той факт,що він не сплачував кредит з поважних причин, пов»язаних з кризою в Україні та важким матеріальним становищем.

Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання не з»являлася, хоча належним чином своєчасно була повідомлена. У надісланій суду заяві просить справу розглядати без її участі.

В процесі розгляду справи правонаступником указаної банківської установи у зв»язку зміною назви стало Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк» ( далі ПАТ)

Суд, вислухавши доводи -заперечення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ "Приватбанк" 21.12.2007 року укладено кредитний договір, за яким позивач надав ОСОБА_3 кредит в сумі 20.000,00 доларів США на придбання основних засобів терміном до 20.12.2012 року з погашенням щомісячно згідно Графіку погашення кредиту, а також із сплатою 15 % річних, як він зобов»язувався повернути в терміни, обумовлені договором.

Однак своїх зобов»язань, що передбачені договором, ОСОБА_3 не виконує, не проводячи сплату кредиту, відсотків за користування ним, про що і сам ствердив в судовому, засіданні.

Відповідно до ст.611 ЦK України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі ст. 3.3 зазначеного договору та ст. 1050 Цивільного кодексу України в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишилася та належних йому процентів.

Згідно кредитного договору за прострочення терміну сплати щомісячного платежу відповідачу нараховано підвищені відсотки в розмірі 1193,21 дол.США.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов»язань за кредитним договором укладено договір поруки від 21.12.2007 року з його дружиною ОСОБА_5

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Правовими наслідками порушення основного зобов»язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова (субсидіарна відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки).

Солідарна відповідальність означає, що уразі невиконання боржником основного зобов»язання, кредитор має право вимагати виконання зобов»язання в повному обсязі або частково як від боржника так і від поручителя, або від них обох.

Установлено, що умовами договору поруки п. 2 передбачено,що ОСОБА_5 несе солідарну відповідальність перед Банком та відповідає по всіх зобов»язаннях ОСОБА_3 в повному обсязі.

З пред»явленого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по кредитному договору станом на 01.06.2009 року становить: 148 323,79 грн. з них: 17308,12 доларів США (131714,8 грн ) заборгованість за кредитом; 1193,21 дол. США ( 9080,33 грн.)- заборгованість по процентах за користування кредитом; 29,90 дол.США (227,54 грн.) -пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 32,85 дол. США ( 249,99 грн.) штраф (фіксова частина та 926,56 дол.США -(7051,13грн.) штраф ( процентна складова).

Згідно з ч.І ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниці України-гривня.

Як видно з Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зокрема в п.14 зазначено, що у разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановлених Національним банком України. Таким чином, оскільки офіційний курс на час ухвалення рішення становить 7,61 грн. то сума заборгованості становить 148323,79 грн.,що еквівалентно 19490,64 долларам США.

Не підлягає до задоволення вимога відповідача-позивача ОСОБА_3,що банк зобов»язаний банк провести реструктуризацію заборгованості по договору кредиту, так як він неодноразово звертався до банку з такою вимогою. Із змісту п.32 Рекомендації щодо роботи банків з позичальниками....» вбачається,що банкам рекомендується вживати заходів,спрямованих на створення прийнятих умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобоов»язань. Окрім того умовами Кредитного договору цього не передбачено.

Є надуманими твердження ОСОБА_3 про збільшення відсоткової ставки. Як видно з поданої банком довідки б/н від 12.11.2009 p.,що відсоткова ставка (15%) в продовження дії кредитного договору не змінювалася.

Як вбачається із змісту зустрічної позовної заяви предметом зустрічних позовних вимог є і вимога про визнання недійсним договору кредиту з тих підстав,що надання та одержання кредиту здійснено в іноземній валюті. Однак з таким твердженням не можна погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках, і в порядку встановлених законом.

У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа( кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірах та умовах встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України « Про банки і банківську діяльність» кошти-гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю.( надалі Декрет).

Ст. 5 Декрету передбачено, що Національний банк України надає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв»язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п.»в»,»г»,ч.4 ст.5 Декрету індивідуальні ліцензії потребують,в тому числі,операції щодо:

надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті,якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Водночас, відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або утримувачем за валютною операцією є уповноважений банк(ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку,на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями).

Матеріали справи свідчать про наявність у позивача банківської ліцензії № 22 ,22-3 з додатками від 29.07.2009 p.,виданої НБУ на здійснення операцій, визначених ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 Закону України « Про банки та банківську діяльність».

Окремими нормативно-правомими актами Національного банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті,зокрема:

інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні,затвердженою Постановою Правління НБУ від 28.08.2011 р. № 368,передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику;

положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків,затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 р. № 279,встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

Окрім того ОСОБА_3 і сам звернувся із заявою на отримання кредиту у доларах,що стверджується копією заявки написаної ним власноручно від 12.12.2007 р.

З викладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії таписьмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснюват операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні зазначене у клопотанні ОСОБА_3 посилання на не зарахування банком сплачені ним платежі за травень-листопад 2009 р. в сумі 1233 грн.00 коп. Даний факт заперечив представник банку та подав суду належно завірений рахунок про зарахування банком даного платежу.

Ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним,якщо сторони досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору,умови,що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови,щодо яких за заявою хоча однієї із сторін має бути досягнуто угоди.

Судом встановлено, що оспорюваним кредитним договором визначені всі умови,а саме сума кредиту, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, дата видач кредиту,право дострокового повернення кредиту,інші умови. Договір укладено у письмова формі, між сторонами досягнуто усіх питань,передбачених законом та повязаних з його виконанням,вказаний договір належним чином виконаний банком,оскільки позичальник отримав кредит.

При таких обставинах суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсних та задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Позовні вимог «Приватбанку» підлягають до задоволення.

Беручи до уваги, що первісний позов задоволений судом в повному обсязі, то відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним витрати при предявленні позову: судовий збір в сумі 1483 грн. та 30.00 грн. витрат за інформаційн:- технічне забезпечення.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст.192,526,611,638,651,1050 ЦК України, ст.99 Конституції України, ст.ст. 2,47,49 Закону України « Про банки та банківську діяльність»,ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ст.ст. 209,212,214-217 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 148323( сто сорок вісім тисяч триста двадцять три) гривні 79 коп., які перерахувати: , рахунок № 3111.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 судові витрати: 1483 грн. 24 коп. судових витрат та 30 гривень за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ, які перерахувати на рахунок 000 МФО№ 305299.

В зустрічному позові ОСОБА_3, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дняпроголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч4. ст. 295 ЦПК України.

Суддя: ОСОБА_6