АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6297/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів: Варенко О.П., Петешенкової М.Ю,

при секретарі Кононенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про визнання бездіяльності незаконною, зобовязання здійснити виплату допомоги, стягнення недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом, який уточнила в грудні 2009 року посилаючись на те, що на підставі ст.15 Закону України «Про державну допомогу з сімями з дітьми» відповідач зобовязаний їй виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, проте відповідач в порушення зазначених вимог закону не здійснює належні нарахування та виплати, тому позивачка просила суд поновити строк для звернення до суду для стягнення заборгованості з виплат по догляду за дитиною до 3-х років, визнати бездіяльність відповідача щодо виплати допомоги незаконною, зобовязати відповідача провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку яка надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII; стягнути з відповідача на її користь заборгованість, що склалась за період з 01 червня 2007 року по 31 грудня 2007 року у розмірі 2182,05 грн.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваної постанови суду та ухвалення рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни постанови суду.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка має доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим знаходиться на обліку у відповідача та отримує виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» в редакції до 01.01.2008, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається на кожну дитину незалежно від кількості народжених дітей у сімї, по догляду за якими надається допомога.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми, допомога виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по день досягнення дитиною трьох років.

Пунктом 14 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік дію частини 1 статті 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми зупинено на 2007 рік та правовідносини врегульовані абзацом 3 частини 2 статті 56 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік, відповідно до якого допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку визначається як різниця між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №6рп/2007 положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік визнані неконституційними.

Відповідно до пунктів 3, 5 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України, положення пункту 14 статті 71, абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення і це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів в звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до статті 73 Закону України «Про Конституційний Суд України», в разі якщо акти або їх окремі положення визнаються такими, що не відповідають Конституції України, вони оголошуються нечинними і втрачають чинність від дня прийняття Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, право на перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку позивачка має з 09.07.2007 по 31.12.2007р.

Проте суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що позивачкою пропущено строки звернення до суду з позовом про захист своїх інтересів, оскільки ОСОБА_2 не навела вагомих причин на підтвердження поважності пропуску зазначених строків.

Відповідно до ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 КАС України - пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. З огляду на матеріали справи, відповідач в судовому засіданні участі не приймав, в залучених до матеріалів справи запереченнях він наполягав на застосуванні вимог ст.100 КАС України відносно позивача.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постанова суду прийнята у відповідності з вимогами закону та не має підстав для її скасування та ухвалення нового судового рішення, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.209, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді