АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Гальонкіна С.А.

Суддів: Корнієнка В.І., Абрамова П.С.

при секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

ш. рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року

по справі за позовом Закритого акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приват Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року позов ЗАТ КБ «Приват Бангк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №РЬСЮОК00000041 від 15 грудня 2006 року у розмірі 58 194, 04 грн. - звернуто стягнення на однокімнатну квартиру загальною площею 29,5 кв. м., житлова площа 13,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ( на підставі договору іпотеки від 15 грудня 2006 року реєстровий номер 7246), ЗАТ КБ «Приват Банк», з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі- продажу в будь-який спосіб з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням «Приват Банку» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Виселено ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 витрати позивача за подання позовної заяви: держмито - 581, 94 грн., судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 30 грн., судовий збір за подання позовної заяви про виселення - 8,50 грн.

З даним рішенням суду не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну

скаргу.

Просить скасувати рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог та заперечень, яким відмовити ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволенні позовних вимог повністю.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення винесено з порушенням норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. п. 3,4 ч.І ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

У відповідності з ч.З ст. 10, ч.Іст.П ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №PLQ0GK00000041 щодо надання кредиту на суму 67 916 грн. за сплатою за процентною, ставкою 1,17 % на місяць.

Термін дії договору з 15 грудня 2006 року по 15 грудня 2026 року.

Для забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору 15 грудня 2006 року укладено договір іпотеки між ЗАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2, предметом якого є нерухоме майно - однокімнатна квартира загальною площею 29,5 кв. м., житлова площа 13,4 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Не виконання умов кредитного договору та договору поруки призвело до виникнення у відповідачів заборгованості, яка станом на 28 січня 2009 року становить 58 194 грн. 04 коп.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та(або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Разом з цим, за умовами ч. З ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку, колегія суддів знайшла за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги, оскільки по справі є обставини, що свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при вирішенні питання про надання іпотекодержателю права на продаж нерухомого майна як визначений самим позивачем спосіб реалізації предмета іпотеки та в частині виселення відповідачів, що в даному випадку є обовязковою підставою для скасування рішення в цій частині.

Так, визначаючи спосіб реалізації предмета застави шляхом надання банку як іпотеко держателю права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, суд виходив з положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим, надані банку як іпотекодержателю права від свого імені продавати предмет застави будь-якій особі, стосуються випадків позасудового врегулювання. Натомість стаття 39 Закону України «Про іпотеку» визначає реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду в разі задоволення судом позову про звернення на предмет іпотеки. Вказана норма, зокрема, передбачає зазначення в рішенні суду способу реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону, із зазначенням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд вважає необхідним визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни, виходячи з вартості предмета іпотеки, визначеної сторонами в договорі іпотеки - 70 700 гривень.

Крім того, в частині вирішення заявленої позивачем вимоги про виселення відповідачів з житлового будинку, яке є предметом іпотеки, колегія суддів звертає увагу на положення ч.2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», якою встановлено порядок виселення мешканців в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, законодавчо закріплено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлові приміщення, всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

В даному випадку, такою нормою закону є положення ч.З ст. 109 ЖК України.

Таким чином, саме цими нормами матеріального права законодавчо врегульовані дії банку при здійсненні процедури виселення мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки.

Проте, як свідчать матеріали справи, банком як іпотекодержателем не було дотримано вищевказаної процедури, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виселення мешканців квартири, що є предметом іпотеки і на яку звертається стягнення.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про необхідність частково задовольнити апеляційну скаргу, постановивши по справі нове рішення в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки та в частині вимоги про виселення відповідачки з житлового приміщення, що є предметом іпотеки.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 304, п. п. 3,4 ч.1 ст.309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 - скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № РЬ()ООК 00000041 від 15 грудня 2006 року в розмірі 58 194, 04 грн. (пятдесят вісім тисяч сто девяносто чотири гривні, чотири копійки) - звернути стягнення на однокімнатну квартиру загальною площею 29,5 кв.м., житлова площа 13,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової ціни в розмірі 70 700 грн. (сімдесят тисяч сімсот гривень).

В задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям її з реєстрації за вказаною адресою - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) С.А. Гальонкін

Судді: (підпис) ОСОБА_4

(підпис) ОСОБА_5

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1