гСправа № 2-316/10 Провадження № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Кіхтенка С.О.,

за участю секретаря Симоненко О.О., Олійник Л.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про примусове виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення,-

суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить виселити відповідача із займаного ним житла в м. Богуславі, вул. Петровського, 47, Київської області, яке належить йому на праві власності, без надання іншого жилого приміщення.

Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником житлового будинку який знаходиться в м. Богуславі, по вул. Петровського під № 47, Київської області, що підтверджується договором дарування від 17.12.1996 року серії ААА № 987147.

Відповідно до вимог законодавства ним був зареєстрований зазначений договір дарування 03.01.1997 року в Білоцерківському МБТІ.

В цьому житловому будинку, після набуття права власності, на прохання нині покійної його матері, тимчасово залишився проживати її співмешканець ОСОБА_3, відповідач по справі.

Про факт укладення договору дарування житлового будинку, що розташований по вул. Петровського, № 47, в м. Богуславі, Київської області відповідач знав ще в грудні 1996 року.

Відповідач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, а фактично проживає без реєстрації в будинку позивача.

Відповідач почав створювати безпричинні сварки з родиною позивача, на вимогу звільнити житловий будинок відмовляється в звязку з чим позивач і звернувся до суду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, та надали суду пояснення аналогічні до змісту позовної заяви та додатково пояснили, про те що письмових угод з відповідачем про надання будинку для проживання не укладав, а лише дозволив йому проживати в будинку та користуватися земельною ділянкою тимчасово.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, та просили відмовити у його задоволенні мотивуючи це тим, що він має право на частку у даному будинку.

Суд, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, та перевіривши їх наявними у справі доказами, з урахуванням ст. 60 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані. Протягом усього часу позивач та представник позивача не змінив позовних вимог, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном.

У суді з достовірністю встановлено, що позивач являється власником будинку, який знаходиться в м. Богуславі, вул. Петровського, 47, Київської області.

Вказаний будинок належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування серії ААА 987147 від 17.12.1996 року. Крім того земельна ділянка розміром 0,0760 га., на якій побудований вказаний будинок, належить позивачу на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 13.10.2006 року серія ЯД № 657700.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Своїм будинком та земельною ділянкою позивач на власний розсуд користуватися та розпоряджатися не може, так як відповідач в добровільному порядку не бажає виселитися із вказаного домоволодіння. На його неодноразові письмові вимоги виселитися з житлового будинку відповідач не реагує, у його власне домоволодіння його не пускає.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів та при відсутності зустрічних вимог відповідача, суд оцінюючи всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку, що право позивача, щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а саме будинком порушено відповідачем, а тому воно підлягає до захисту шляхом задоволення позову. А оскільки відповідач в добровільному порядку не бажають поновити позивачу порушене ним право володіння, користування, розпорядження будинком, який розташований в м. Богуславі, вул. Петровського, № 47, Київської області, і належить йому на праві приватної власності, якого відповідач зайняв та володіє без відповідної правової підстави, з метою захисту права власності та користування законного власника, а саме позивача по справі ОСОБА_1 на вище вказаний будинок, на підставі ст. 386 ЦК України необхідно поновити порушені права власника домоволодіння шляхом виселення відповідача із вказаного житла без надання йому іншого житлового приміщення.

Ствердження відповідача, що його право порушено не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 61 ч. 2 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 06.10.2010 року ОСОБА_3М відмовлено в задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування житлового будинку та визнання права власності на частку спільного майна.

Таким чином достовірно встановлено, що відповідач всилився та проживав у вищезазначеному будинку тимчасово.

Так, як позов задовольняється, то суд стягує з відповідача документально підтверджені судові витрати по справі понесені позивачем, а саме 37 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення розгляду судової справи, 3000 грн. витрати за надання юридичної допомоги.

Сторони звільняються від сплати судового збору ( державного мита).

Керуючись ст. ст. 14, Конституції України, ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 212 - 215, 209 ч. 3, 218 ЦПК України, ст.ст.116, 150, 157 ЖК України, ст. ст. 319, 328, 373, 383, 386 ЦК України, -

суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про примусове виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення, - задовольнити повністю.

Примусово виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 із займаного ним житла в м. Богуславі, вул. Петровського, 47, Київської області, яке належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві приватної власності, без надання йому іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, тимчасово прож. в ІНФОРМАЦІЯ_4, інші відомості про особу суду не відомі, в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 37 грн. за сплату ІТЗ розгляду справи, 3000 грн. за надання юридичної допомоги.

Звільнити сторони від сплати судового збору (державного мита).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Богуславський районний суд шляхом подачі в 10 - денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: суддя ОСОБА_7