Справа №22-ц-3233/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Білецького О.М., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 липня 2010 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову відділу державної виконавчої служби Липоводолинського районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження,

в с т а н о в и л а:

В травні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2010 року за виконавчим листом № 2-20, виданого 29 січня 2010 року Липоводолинським районним судом Сумської області на виконання рішення цього суду від 29.01.2010 року, посилаючись на те, що рішення суду залишилося не виконаним, а закінчення виконавчого провадження є передчасним.

Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 липня 2010 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що рішення суду залишилось невиконаним, а тому вважає, що висновок суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2010 року зобовязано Липоводолинську центральну районну лікарню Сумської області розглянути питання про зняття ОСОБА_1 з диспансерного обліку за його вимогою згідно з п.п. 4.8 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом № 20 МОЗ України від 22 січня 2007 року.

За виконавчим листом № 2-20 з примусового виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження, яке постановою державного виконавця державної виконавчої служби Липоводолинського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 12 травня 2010 року закінчене в звязку з його виконанням.

Із зазначеної постанови вбачається, що підставою для закінчення провадження послужила довідка № 766 від 06.05.2010 року Липоводолинської ЦРЛ, згідно з якою головний лікар доручив вирішити питання зняття ОСОБА_1 з диспансерного обліку лікарю-психіатру цієї лікарні ОСОБА_3

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1, місцевий суд взяв до уваги зазначене повідомлення головного лікаря про доручення вирішення вказаного питання лікарю-психіатру (а.с.13) та висновок лікаря-психіатра про призначення до вирішення зазначеного питання на лютий 2012 року (а.с. 2), а тому вважав, що рішення суду виконано.

Проте, вказану ухвалу не можна вважати законною, оскільки вона постановлена з порушенням вимог процесуального права, які є безумовною підставою для її скасування.

Як державний виконавець, так і суд першої інстанції помилково вважали повідомлення головного лікаря про доручення вирішити питання зняття ОСОБА_1 з диспансерного обліку лікарю-психіатру тим доказом, який підтверджує виконання рішення суду. Однак з тексту цього документа вбачається, що зазначене питання фактично не було розглянуте і рішення суду не було виконано, а тому відсутні законні підстави для закінчення виконавчого провадження.

Висновок лікаря-психіатра ОСОБА_3, згідно з яким питання про зняття з диспансерного обліку ОСОБА_1 на підставі ст. 9 Закону України «Про психіатричну допомогу» відкладено до лютого 2012 року, також не є підставою для закінчення виконавчого провадження, оскільки відповідно до вимог цієї статті лікарем розглянуто питання про придатність заявника до виконання окремих видів діяльності, а не питання про зняття його з диспансерного обліку, передбаченого п.п. 4.8 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом № 20 МОЗ України від 22 січня 2007 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення Липоводолинського районного суду Сумської області від 29 січня 2010 року не виконано згідно з виконавчим документом, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не відповідає вимогам п.8 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а ухвала суду першої інстанції від 06 липня 2010 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 постановлена з порушенням норм процесуального права та порушує права і законні інтереси заявника.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції на підставі вимог п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про задоволення скарги заявника.

Керуючись ст.303, п.2 ч.2 ст. 307, п.2 ч.1 ст.312, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Липоводолинського районного суду Сумської області від 06 липня 2010 року та постановити нову ухвалу про задоволення скарги ОСОБА_1

Скасувати постанову державного виконавця державної виконавчої служби Липоводолинського районного управління юстиції ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження від 12 травня 2010 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-20, виданого Липоводолинським районним судом Сумської області про зобовязання Липоводолинської центральної районної лікарні Сумської області розглянути питання про зняття ОСОБА_1 з диспансерного обліку за його вимогою згідно п.п. 4.8 Інструкції з організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, затвердженої Наказом № 20 МОЗ України від 22 січня 2007 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді