Справа № 2-382/ 2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2010 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді - Козирєвої Г.М.

при секретарі Смалюк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної (немайнової) шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 15150,00 грн. та у відшкодування моральної шкоди - 1500 грн., посилаючись на те, що 26.11.2007 року між ним та відповідачем укладено договір завдатку, згідно з яким відповідач взяв на себе зобовязання продати, позивач придбати обєкт нерухомості, земельну ділянку площею 0,15 га, за адресоюх.Пісочин, вул.Височанська № 6 Харківського району Харківської області. Договір купівлі-продажу необхідно було укласти до 17,00 год. 15.01.2008 року за сумою договору 146450,00 грн., що еквівалентне 29000 доларів СІНА.

В рахунок забезпечення зобовязання позивач надав відповідачу завдаток у сумі 15150 грн., що еквівалентне 3000 доларів СІНА.

За взаємною згодою сторін строк укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки було продовжено до 15 квітня 2008 року. Однак 18.03.2008 року відповідач повідомив позивача про те, що він відмовляється продати обєкт нерухомості, без повідомлення причини та просив зустрітися для повернення завдатку. Що і було зроблено.

Однак п.З укладеного договору передбачено, що у разі порушення зобовязання з вини відповідача він зобовязаний повернути позивачу отримані кошти та сплатити суму в розмірі отриманих коштів. Дана норма також передбачена ч.2 ст.571 ЦК України. Між тим відповідач ухиляється від сплати цієї суми.

Також ст.,611 ЦК України передбачено, що в разі припинення зобовязання в наслідок односторонньої відмови від зобов'язання, можливе розірвання договору та стягнення моральної шкоди. 21.03.2008 року укладений договір було розірвано. В наслідок цього позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1500 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, допитаний у судовому засіданні 11.09.2009 року, вимоги позивача не визнав, зазначивши, що повернув позивачу аванс у рахунок платежів за земельну ділянку, не відмовлявся і не відмовляється від продажу земельної ділянки. Своєчасно угода не відбулася з обєктивних причин, оскільки при спробі оформлення угоди виявилося, шо на цю земельну ділянку було видано два Державних акти, один з яких необхідно було скасувати у судовому порядку. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Позивач ставить питання про повернення йому додатково суму у розмірі завдатка 15150 грн. на підставі ч.2 ст.571 ЦК України, посилаючись на договір від 26.11.2007 року (а.с.7).

Між тим, з назви договору вбачається, що було укладено не договір завдатка, а договір про аванс. Дана обставина підтверджується також Актом про розірвання договору про передачу аванса від 21.03.2008 року.

Частина 2 ст.570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції. Аванс сплачується боржником у момент настання обовязку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. І кредитор не може бути зобовязаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно до відшкодування збитків.

При цьому суд не може прийняти до уваги посилання позивача на п.З укладеного договору про наслідки невиконання умов цього договору з вини продавця, оскільки ці правовідносини врегульовані законодавчим шляхом.

За ст.6 ЦК України умови договору повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства.

Угода щодо застосування до авансового платежу правових наслідків порушення зобовязання забезпеченого завдатком, протирічить ст.6 ЦК України. Тому в даному випадку до авансу не можуть застосовуватись передбачені ч.І ст.571 ЦК України правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого завдатком.

Як свідчить з пояснень самого позивача, передана ним сума авансу повернута йому відповідачем в повному обсязі. І тому обовязок, покладений на відповідача ОСОБА_3, виконано. Тому немає законних підстав дія стягнення з відповідача ще додатково суми аванса, а також стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України, на яку посилається позивач, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Однак відповідач поверну в своєчасно отриману суму авансу. В наслідок чого відсутнє порушення прав позивача з боку відповідача.

Доказів завдання будь-якої іншої моральної (немайнової) шкоди позивачем не надано.

Тому в цілому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повинно бути відмовлено.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 210, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст.6, 23, 570 ч.2 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

На рішення протягом 10 днів з дня його проголошення може бути подано заяву про оскарження, після чого протягом 20 днів може бути подано апеляційну скаргу через Харківський районний суд до Апеляційного суду Харківської області або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Г.М.Козирєва