АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: «відшкодування шкоди інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Крилової Т.Г.,

Суддів: Бурлака І.В., Цвірюка В.О.,

при секретарі: Єндовицькій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Харківський тракторний завод та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя у звязку з професійним захворюванням, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом до Відкритого акціонерного товариства Харківський тракторний завод та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в Орджонікідзевському районі м. Харкова. В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що з 1975 року по 1991 року вона працювала у відповідача, з 1983 року маляром-пульвелізаторщиком 3 розряду у збиральному цеху № 2 з застосуванням нітрофарб, у звязку з чим отримала професійне захворювання.

Відповідно до висновку МСЄК від 23.01.1991 року ії визнано інвалідом 1-ої групи по професійному захворюванню з втратою професійної працездатності на 100% безстроково. Встановлено, що вона потребує спеціального медичного догляду. З травня 1992 року відповідач ВАТ Харківський тракторний завод здійснював їй виплати у відшкодування шкоди та додаткові виплати у розмірі втраченого заробітку виходячи з середньомісячного заробітку працівників підприємства зазначеної категорії за січень-квітень 1992 року у розмірі 3315 крб., з яким вона на той час була згодна, та з урахуванням підвищення тарифних ставок. Зараз вона вважає, що ії відкоригований середній заробіток повинен складати не 3315 крб, а 5995,12 крб, і станом на липень 2000 року розмір втраченого заробітку повинен складати 347,23 грн., а не 192,18 грн., який нараховано ВАТ Харківський тракторний завод. Проти встановлених ВАТ Харківський тракторний завод коефіціентів підвищення тарифних ставок з 01.11.1992 року та відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в Орджонікідзевському районі м. Харкова з 01.03.2002 року не заперечувала. Неодноразово уточнюючи позов, в кінцевому варіанті просила стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в Орджонікідзевському районі м. Харкова з 01.08.2001 року по 01.05.2010 року одноразово на ії користь 35812,27 грн.; починаючи з 01.05.2010 року та пожиттєво по 1188,48 грн. щомісячно з подальшим перерахунком відповідно до діючого законодавства; стягнути з ВАТ Харківський тракторний завод на ії користь моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено; судові витрати віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, задовольнити ії позов. При цьому посилалася на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважала, що суд не звернув на увагу на те, що за основу розрахунку повинна братися середня заробітна плата малярів-пульверізаторщиків 3-го розряду на дільниці по фарбуванню спеціальних виробів на кінцевій здачі, а не середня заробітна плата всіх малярів збирального цеху № 2, серед яких були маляри 1-го, 2-го, 3-го розрядів. Зазначила, що суд безпідставно відмовив їй у витребуванні у відповідача такої довідки. Підкреслила, що ії розмір втраченого заробітку при 100% втрати професійної працездатності складає не 3315,00 крб., а 4485,44 крб., хоча в уточнюючому позові нею зазначено суму 5995,12 крб.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу позивачки - відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що ВАТ Харківський тракторний завод провів розрахунок розміру відшкодування заподіяною здоровю позивачки шкоди виходячи з середньої заробітної плати малярів збирального цеху № 2 за січень-квітень 1992 року з застосуванням встановленого на підприємстві коефіціенту підвищення тарифних ставок та посадових окладів з 01 травня 1992 року у відповідності з пп.2.п.4. постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26.05.1992 року Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року Про підвищення соціальних гарантій для населення.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка з 1975 року по 1991 року, в тому числі з 1983 року працювала на ВАТ Харківський тракторний завод маляром-пульвелізаторщиком з застосуванням нітрофарб 3-го розряду у збиральному цеху, у звязку з чим отримала професійне захворювання.

Із висновку МСЄК від 23.01.1991 року (останній висновок від 21.02.1995 року) вбачається, що ії визнано інвалідом І-ої групи по професійному захворюванню з втратою професійної працездатності на 100% безстроково і встановлено, що вона потребує спеціального медичного догляду.

Із довідки перерахунку заробітної плати від 12.08.2010 року, наданої в суді апеляційної інстанції представником ВАТ Харківський тракторний завод, вбачається, що станом на 01 травня 1992 року в збиральному цеху № 2 працювало 44 маляра, в тому числі вузлова малярка 31 маляр, кінцева здача 13 малярів. Середня заробітна плата маляра дільниці збирального цеху № 2 за січень-квітень 1992 року була наступна: за січень-1638,00 крб., лютий-1593,00 крб., березень-2457,00 крб., квітень-2657,00 крб.

Відповідно до пп.2.п.4. постанови Кабінету Міністрів України № 276 від 26.05.1992 року Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року Про підвищення соціальних гарантій для населення відкоригована середня заробітна плата склала: січень 1992 року - 1638,00-129,00:1,2 х 1,1 х 2,15+129,00 = 3102,99 крб; лютий 1992 року 1593,00: 1,2х1,1х2,15 = 3139, 54 крб., березень 1992 року (2457,00-153.00 : 1,2х1,4) х1,1х2,15+153,00 = 3396,42 крб., квітень 1992 року (2657,00 292,00 : 1,2х1,4) х 1,1х2,15 + 292,00 = 3621,30 крб., де 1,2 та 1,1 це коефіціент розміру премії за положенням до 01.05.1992 року 20%, після 01.05.1992 року 10%; 2,15 це коефіціент роста тарифної ставки маляра 3-го розряду з 01.05.1992 року.

Як вбачається з вказаної довідки з 01.01.1992 року часова тарифна ставка на зварювальних, фарбувальних роботах, до яких відносилися і маляри, склала 4,34 крб;

з 01.05.1992 року з урахуванням доплат за шкідливість - 8% (9,35 : 4,34) = 2,15. Вказано, що 129,00 ; 153,00; 292,00 це суми індексації за січень, березень та квітень відповідно, на які премія не нараховувалася та які не підлягали розрахунку; 1,4 це разовий щомісячний коефіціент до основної заробітної плати працівників збирального цеху № 2.

Виходячи з наведеного, середня заробітна плата маляра 3-го розряду за січень-квітень 1992 року склала - (3102,99+3139,54+3396,42+3621,30):4=3315,00 крб.

Доводи ОСОБА_3 та ії представника стосовно того, що розрахунок виконано ВАТ Харківський тракторний завод всупереч Постанові Кабінету Міністрів України № 276 від 26.05.1992 року Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року Про підвищення соціальних гарантій для населення, що за основу розрахунку повинна братися середня заробітна плата малярів-пульверізаторщиків 3-го розряду на дільниці по фарбуванню спеціальних виробів на кінцевій здачі, саме середня заробітна плата за січень-квітень 1992 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а не середня заробітна плата всіх малярів збирального цеху № 2, судовою колегією не приймаються, оскільки, як вбачається із матеріалів справи перерахування розміру шкоди, заподіяної ОСОБА_3 внаслідок професійного захворювання, повязаного з виконанням трудових обовязків проведено, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників ВАТ Харківський тракторний завод, а саме малярів 3-го розряду збирального цеху № 2 , де працювала ОСОБА_3 і за професією була маляром 3-го розряду.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для перерахування ОСОБА_3 розмірів відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання з травня 1992 року та стягнення відповідних сум як з ВАТ Харківський тракторний завод, так і з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків України в Орджонікідзевському районі м. Харкова не вбачається.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. 308, ст. 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Харківського ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя :

Судді: