Справа № 22ц-1527/2010 Головуючий у І інстанції Головатий В.Я.
Категорія 57 Доповідач у апеляційній інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі: Головуючого: Каблака П.І.,

Суддів: Мікуш Ю.Р., Курій Н.М.,

Секретаря Качмар М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку ст.304-1 ЦПК України цивільну справу за апеляційними скаргами Управління Пенсійного фонду України у Галицькому районі м. Львова та ОСОБА_2 на постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності згідно зі статтями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 31 жовтня 2006 року.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року позов задоволено частково.

Визнано дії управління Пенсійного фонду України Сихівського району м.Львова щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_3 протиправними.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Сихівського району м.Львова перерахувати та виплатити ОСОБА_2 пенсію за період з 22.05.2008 р. по даний час відповідно до ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

В решті позову відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись з прийнятою постановою в частині задоволених позовних вимог, управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова та, в частині відмови в позові - ОСОБА_3 звернулись до апеляційного суду Львівської області з апеляційними скаргами, в яких посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова просить скасувати оскаржувану постанову та відмовити в позові.

Своєю чергою, в апеляційній скарзі позивач просить прийняти рішення про задоволення його позову в повному обсязі та зобовязати відповідача провести йому перерахунок пенсії відповідно до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31 жовтня 2006 року.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова слід відхилити, задовольнивши частково апеляційну скаргу ОСОБА_3 з таких підстав.

Перегляд справи за апеляційною скаргою, поданою на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено до набрання чинності Законом № 1691 -УІ від 18.02.2010 року, здійснюється за правилами ЦПК України, проте перевірка процесуальних дій суду та осіб, які беруть участь у справі, проводиться з урахуванням дотримання ними норм КАС України, якими вони керувались при вчиненні цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Заява сторони про відмову у задоволенні позову з вказаних підстав може бути зроблена у будь - який час до виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення у справі. Суд з власної ініціативи не піднімає цього питання.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції відповідач не наполягав на застосуванні положень ч. 1 ст. 100 КАС України як підстави для відмови в позові, тому покликання в апеляційній скарзі на порушення судом вказаної норми юридичного значення не має.

Судом встановлено, що позивач визнаний інвалідом ІІІ групи та належить до першої категорії осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, позивач звернувся до Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова (зазначивши в позові помилково неіснуючий в Сихівському районі пенсійний фонд), де перебуває на обліку як пенсіонер, із заявою про нарахування державної та додаткової пенсії у розмірах, встановлених статтею 50 та статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Приймаючи постанову про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен провести нарахування та виплату пенсій позивачу, виходячи з їх розмірів, встановлених Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постановою Кабінету Міністрів України від 03 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоровя, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі статтею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів третьої групи, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин, правильним та таким, що відповідає Закону, є висновок суду першої інстанцій, що позивач має право на призначення пенсії у розмірі не нижчому від 6 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того це право гарантується Конституцією України (частина 2 статті 46 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсій позивачу застосуванню підлягають статті 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не наведена вище постанова Кабінету Міністрів України, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Крім того, закріплення у статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» положення, яким передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у звязку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України має визначати зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Зі статей 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вбачається, що під час встановлення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Згідно з частиною третьою статті 67 вказаного Закону, яка набрала чинності 31 жовтня 2006 року, у разі збільшення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, підвищується розмір пенсії визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивача має визначатись, виходячи з мінімальної пенсії за віком, яка встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, то у разі збільшення розміру цього прожиткового мінімуму перерахунок пенсії позивачу повинен проводитись, виходячи з нового розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, висновок суду щодо протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсій у разі встановлення визначеного законом розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність є обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова висновків суду не спростовують, відтак вказану апеляційну скаргу слід відхилити.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, такі частково заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу в позовних вимогах за період з 01 січня до 22 травня 2008 року, підставно виходив із чинного на той момент законодавства, відтак прийшов до правильного висновку, що у вказаний період неправомірними дії відповідача не були, оскільки застосуванню до спірних правовідносин підлягали норми Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Враховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що положення ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції цього Закону від 06.06.1996р. №230/96-ВР, поновили свою дію з 22 травня 2008 року, тому задовольнив вимоги позивача з 22 травня 2008 року по час винесення постанови.

З наведеними вище висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду Львівської області, однак вважає, що відсутні підстави обмежувати вказівкою термін перерахунку пенсії «по даний час».

Разом з тим, суд першої інстанції, відмовляючи в позові за період з 31 жовтня 2006 року до 1 січня 2008 року, не мотивував своєї відмови.

В цій частині колегія суддів з постановою суду не погоджується та приходить до висновку, що слід ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 за вказаний період, оскільки з вищенаведеного аналізу законодавства вбачається підставність таких вимог позивача .

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача щодо зобовязання провести йому перерахунок пенсії з послідуючим перерахунком її (на перспективу) у відповідності до змін діючого законодавства та встановлення нових розмірів прожиткових мінімумів для непрацездатних громадян, - оскільки покладення на відповідача такого обовязку є передчасним.

З матеріалів справи, а саме із листа від 15 грудня 2009 року (а.с.3), заперечення на позов від 05 лютого2010 року (а.с.7) та апеляційної скарги (а.с.18-21) вбачається, що відповідачем по справі є управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова, що останнім в апеляційній скарзі не оспорюється.

Судом, при прийнятті постанови, у вступній, мотивувальній та резолютивній частинах помилково відповідачем зазначено управління Пенсійного фонду України Сихівського району м.Львова .

З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що постанову слід скасувати та ухвалити рішення про часткове задоволення позову, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова щодо визнання дій неправомірними, зобовязання здійснити перерахунок пенсії за періоди з 31 жовтня 2006 року до 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року.

В решті позовних вимогах слід відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова слід стягнути 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді Львівської області.

Керуючись ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. №10-рп/2008, ч. 1, 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691 від 18.02.2010 року „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами", ч.1, 2 ст. 304 - 1, п. 2 ч.1 ст.307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Сихівського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова в частині відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_3, відповідно до ст.50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова провести перерахунок та виплату ОСОБА_3 пенсії за період з 31 жовтня 2006 року до 1 січня 2008 року та з 22 травня 2008 року, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат.

В решті позову відмовити за безпідставністю.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м.Львова 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді Львівської області у Державний бюджет Личаківського району, р/р 0006 в УДК у Львівській області, МФО 825014, код бюджетної класифікації 22050000, ідентифікаційний код 22389406.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області Курій Н.М.