Старобільський районний суд Луганської області
Справа № 2-1756 2010р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 липня 2010 року Старобільський районний суд

Луганської області

у складі: головуючого - судді Озерова В.О.,

при секретарі Туловової А.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення,

встановив:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення. В обґрунтування свого позову позивачка ОСОБА_3 посилається на те, що у березні 2008 року її сусідка ОСОБА_4 подзвонила їй і попросила тимчасово поселити в її будинок самотню, нещасну жінку з дитиною, класним керівником якої був її чоловік ОСОБА_5. Позивачка дала згоду, і в її будинок вселилася ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_6. 13 березня 2008 року, позивачка зустрілась з нею, вони домовилися, що вона здає ОСОБА_2 1/3 частину будинку і відповідно інші умови мешкання. Періодично позивачка ОСОБА_3 приїжджала, перевіряла оплату електроенергії, газу. Коли позивачка приїжджала додому, то в кімнатах, які вона здавала, завжди було брудно, без її дозволу ОСОБА_2 зайняла весь будинок, розмістила там свої речі, валялися на дивані та палили. У коморі висіло багато особистих речей, якими позивачка зі своїм чоловіком користувалися. ОСОБА_2 самовільно всі їх спалила. Також без згоди позивачки, ОСОБА_2 замінила шпалери в двох кімнатах, без дозволу взяла телевізор і вивела його з ладу, а також самовільно був вирубаний і спалений сад. 20 вересня 2009 року відповідачка ОСОБА_2 учинила бійку із сусідкою ОСОБА_4 Увечері, по телефону, про конфлікт позивачку повідомила сусідка ОСОБА_4 Цим же вечором позивачка подзвонила ОСОБА_2, перерахувала всі порушення, які вона допустила, та те, що вона в грубій формі порушила умову мешкання. Також, ОСОБА_3 запропонувала їй до 15 жовтня 2009 року встановити мирні сусідські взаємостосунки з сімєю ОСОБА_4, провести оплату за споживання електроенергії і газу та звільнити квартиру до 15 жовтня 2009 року. Позивачка неодноразово дзвонила ОСОБА_2, але кожного разу, коли вона дзвонила, відповідачка не вислухавши її, переривала телефонну розмову та відключала телефон. Тоді, позивачка написала їй лист, в якому дуже коректно просила її покинути її будинок. Цього не відбулося. 13 жовтня 2009 року, позивачка поступила в кардіологічне відділення з гіпертонічним кризом, що трапився в результаті знервованої обстановки навколо її будинку. 1 грудня 2009 року, позивачка зі своїм чоловіком знову приїхали в м. Старобільськ, а ОСОБА_2 їх в будинок не впустила. Довелося викликати міліцію і двох свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8. Вони зайшли в чотири кімнати, які позивачка не здавала ОСОБА_2, і були шоковані побаченим, кожна кімната була обладнана тимчасовим лежачим місцем, скрізь було видно присутність ОСОБА_2 і можливе перебування інших сумнівних осіб. Виникло відчуття пожежної небезпеки, антисанітарії в будинку ОСОБА_3 У дві кімнати, які вони займають з сином, вона не впустила ОСОБА_3 навіть у присутності лейтенанта і капітана міліції РВ ГУМВС м. Старобільська. Коли позивачка забажала подивитися показання електролічильника, книжки про сплату, ОСОБА_2 відповіла, що покаже тільки електрику. Представники міліції обмежилися лише оформленням документів на виклик, не врегулювавши конфліктну і хуліганську ситуацію від початку і до кінця, а незабаром і зовсім виїхали. ОСОБА_3 хотіла спільно з представниками РВ ГУМВС м. Старобільська, в присутності свідків, повісити замки на вхідні двері в чотирьох кімнатах, які не здавала і опечатати, але ОСОБА_2 продовжувала хуліганити і ображати позивачку, її чоловіка та свідків. ОСОБА_2 розпласталася на порозі веранди будинку і не пустила їх взагалі в будинок. При відвідуванні позивачкою свого будинку, 16 квітня 2010 року, всі шість кімнат знаходилися в антисанітарному стані. Коли вони покидали свій будинок, ОСОБА_2 спільно зі своїм сином влаштували бешкет з чоловіком позивачки, її сестрою і бійку з нею. ОСОБА_2 ударила ОСОБА_3 в обличчя і травмувала їй голову. ОСОБА_2 з сином загрожували позивачці і намагалися ударити цеглиною. Так, їй і чоловіку довелося звертатися по медичну допомогу в лікарню м. Рубіжного. 19 квітня 2010 року, позивачка вимушена була направити претензію ОСОБА_2 по відшкодуванню заборгованості за мешкання, а також виселення її з сином з будинку. 11 червня 2010 року, позивачка з чоловіком і сестрою не змогли потрапити в свій будинок, бо ОСОБА_2 зі своїм сином влаштували черговий скандал і колотнечу із застосовуванням загроз топорищем і металевими граблями. Довелося знову викликати міліцію, тому що з боку ОСОБА_2 були застосовані підручні засоби, які представляли загрозу їхньому стану здоровя. Своєю поведінкою і діями ОСОБА_2 зі своїм сином, грубо порушили умови мешкання в будинку ОСОБА_3, завдаючи їм матеріальної і моральної шкоди.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі та просив суд виселити ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_9 з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганської області; зобов'язати ОСОБА_2 сплатити за спожиту електроенергію і газ; зобов'язати ОСОБА_2 провести ремонт телевізора; зобов'язати ОСОБА_2 зробити косметичний ремонт всіх шести кімнат домоволодіння за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганськоїобласті; а також зобов'язати ОСОБА_2 зробити генеральне прибирання всієї території садиби.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала у повному обсязі та пояснила, що з березня 2008 року вона знімає у ОСОБА_3 житло 1/3 частину домоволодіння за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганської області на підставі договору найму. Разом з нею за вищевказаною адресою проживає її син ОСОБА_9, 21 вересня 1991 року, який на момент вселення був неповнолітнім та навчався в СООШ № 3 1-2 ступеню. Інша частина домоволодіння належить рідній сестрі позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_10, яка мешкає в м. Харкові. Конфлікт розпочався з 15 травня 2009 року, коли вона знаходилась в Криму на заробітках, а син поїхав до родичів в м. Зимогірє Славяносербського району Луганської області. ОСОБА_4 сусідка, яка мешкає за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 104 м. Старобільськ Луганської області, без дозволу взяла ключі де сховав син, проникла в її житло, не попередивши ні її, ні її сина, хоча знала її мобільний телефон. Коли син приїхав додому, то звернув увагу на те, що ключа від будинку немає там де він його сховав, а знаходяться у ОСОБА_4 Також, у серпні 2009 року, без її дозволу та дозволу її сина, в будинок проникав син позивачки ОСОБА_11. На початку вересня 2009 року, ОСОБА_4, без її дозволу склала в її сарай картоплю та повісила на двері свій замок. 22 вересня 2009 року, до неї в будинок без дозволу зайшов сусід ОСОБА_5 з невідомим їй чоловіком. 23 вересня 2009 року, син позивачки - ОСОБА_11, на протязі трьох діб вдень та вночі дзвонив їй на мобільний телефон з погрозами та вимагав виселитися. 28 вересня 2009 року, ОСОБА_3 в принижу вальній формі з обвинуваченнями, писала їй листи. 1 грудня 2009 року ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, без попередження та дозволу намагались проникнути в її житло. В січні 2010 року, вона отримала лист з претензією-попередженням від позивачки ОСОБА_3, яка звинувачувала її в крадіжці та поломці майна. 11 червня 2010 року ОСОБА_1, в присутності ОСОБА_3, ОСОБА_10, застосовували силові методи, незаконно хотіли виселити її разом з сином, та причинили їй тілесні ушкодження. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 вважає, що своїми діями вона не завдала позивачці ні матеріальної не моральної шкоди. У звязку з цим, відповідачка ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні було встановлено, що між сторонами склались відносини щодо найму жилого приміщення домоволодіння, розташованого за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганської області. Вказане домоволодіння належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_12 в рівних долях, на підставі свідоцтв про право на спадщину №№ 2-430 та 2-432 від 11 червня 2010 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 158 ЖК України, договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обовязки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Згідно з ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Оцінюючи наданий в якості доказу договір найму, укладений між сторонами 13 березня 2008 року, суд вважає, що так як вказаний договір найму не був зареєстрований в виконкомі Старобільської міської ради і тому не може вважатись таким, що був вчинений.

Крім того, згідно наданої копії паспорту, ОСОБА_2 є громадянкою ОСОБА_13 Федерації та отримала тимчасову посвідку на постійне проживання, згідно якої, її постійним місцем проживання є м. Зимогіря Луганської області, вул. Менделєєва, буд. 71.

Таким чином, ОСОБА_2 проживала в жилому приміщенні 1/3 частині домоволодіння, розташованого за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганської області, без будь яких правових підстав, має інше постійне місце проживання, а тому підлягає виселенню.

Щодо вимог про виселення сина ОСОБА_2 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, то суд вважає, що в позовних вимог слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обовязки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

ОСОБА_9 досяг повноліття, а тому може бути самостійною особою. Суд не має повноважень щодо самостійного залучення до справи інших відповідачів і не може вирішувати питання щодо осіб, що не є стороною по справі.

Відносно вимог щодо зобовязання сплати відповідача за використані електроенергію та газ, зобовязання проведення косметичного ремонту, зобовязання провести ремонт телевізора, проведення генерального прибирання території садиби.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обовязку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Такий спосіб відновлення порушеного права, який вимагається застосувати позивачем до відповідача не передбачений діючим законодавством і не може бути застосований судом.

Крім того, позивачем не було надано доказів того, що саме протиправними діями саме відповідача були порушені законні права позивача, а згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 суму судових витрат у розмірі 45 грн. 50 коп., понесені нею при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 158 ЖК України, ч. 1 ст. 210 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 16, ч. 1 ст. 29, ст. ст. 60, 88, 209, 212, 214-215, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виселення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з домоволодіння, розташованого за адресою: вул. 3-го Інтернаціоналу, буд. 106 м. Старобільськ Луганської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.О. Озеров