У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Безп»ятко О.І.

з участю адвоката ОСОБА_1

ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» про визнання права власності, визнання договору недійсним -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2010 року позов задоволено. Визнано за позивачем та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру № 136 у будинку 167 на вулиці Городоцькій у м.Львові. Визнано недійсним договір іпотеки цієї квартири № 2476-004/08Р від 13 жовтня 2008 року, укладений між відповідачами. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржило Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК», посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що під час укладення договорів іпотеки і кредитиу позичальник ОСОБА_4 приховав факт його перебування у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, а тому ці обставини не впливають на дійсність оспорених правочинів. Вказує, що згідно зі ст. 21 СК України проживання осіб однією сім»єю без реєстрації шлюбу не породжує прав і обов»язків подружжя. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що 13 жовтня 2008 року між відповідачами по справі укладено кредитний договір № 2476-004/08Р на суму 92800 доларів США із сплатою 14,49% річних для придбання житла та договір іпотеки № 2476-004/08Р квартири № 136 у будинку 167 на вулиці Городоцькій у м.Львові , придбаної у цей день позичальником за 611405 грн. (а.с.8-21).

На підставі аналізу зібраних по справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що з листопада 2006 року позивач і ОСОБА_4 проживали однією сім»єю, вели спільне господарство. 23 жовтня 2008 року вони зареєстрували шлюб. Суд прийшов до висновку про фінансову участь батьків позивача у придбанні спірної квартири, оскільки сума кредиту за вказаним вище кредитним договором є істотно меншою від вартості квартири. Суд зробив висновок, що позивач і ОСОБА_4 набули право спільної сумісної власності на спірну квартиру відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України. Цю обставину визнав і банк, який звернувся з позовом до суду про відшкодування заборгованості за кредитним договором № 2476-004/08Р від 13 жовтня 2008 року, вказавши в позовній заяві, що квартира перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 і ОСОБА_4, яких банк зазначив як відповідачів (т.2 а.с.35-39).

Відповідно до ст. 578 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про іпотеку» нерухоме майно, що перебуває у спільній власності, може передаватися і іпотеку тільки за нотаріально посвідченою згодою всіх співвласників. Такої згоди про передачу в іпотеку спірної квартири позивач не надавала. За умовами договору іпотеки у випадку невиконання ОСОБА_4 кредитних зобов»язань, банк набуває право звернення стягнення на заставлену спірну квартиру. Тому укладення відповідачами договору іпотеки, предметом якого була спірна квартира, порушує право власності позивача на цю квартиру, яке відповідно до ст.ст. 16 ч.2 п.1, 392 ЦК України підлягає судовому захисту.

В силу вимог ч.4 ст. 369 ЦК України співвласник вправі оспорити правочин, укладений без його згоди, з приводу розпорядження спільним майном як недійсний.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Франківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: