Справа № 2-1057-2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Некрасова О.О.

при секретарі Гула А.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно придбане під час шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2009 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 1994 року було з відповідачем укладено шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Софіївсьької районної державної адміністрації Дніпропетровської області, актовий запис № 16. 24 січня 2007 року між ними шлюб було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі на спільні кошти вони придбали домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську. Оскільки під час укладання договору купівлі-продажу між сторонами були довірительні стосунки договір купівлі-продажу домоволодіння від 24.07.2002 року було зареєстровано на відповідача. Позивачка вважає, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позивачка, на підставі ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України бажає щоб за нею було визначено право власності на ? частину будинку.

16 лютого 2010 року позивачка доповнила свої позовні вимоги та просила також визнати за нею право власності на половину земельного паю, сертифікат ДП-20336266, площею 8,18 га.

У судовому засідання позивачка підтримана позовні вимоги в повному обсязі, при цьому посилаючись на підстави зазначені в позовній заяві.

Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засідання також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування позову зазначив, що з 26 лютого 1994 року по 24 січня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі. До 1998 року вони мешкали в райцентрі Софіївка Дніпропетровської області. Потім переїхали жити до Дніпропетровську, оскільки вони не мали житла, проживали на зйомних квартирах. ОСОБА_1 працювала медсестрою в 56 лікарні, а відповідач, який не зміг працевлаштуватися, вернувся проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімю утримувала позивачка, оскільки відповідач перебивався випадковими заробітками. До 2000 року сімя існувала за рахунок здачі в оренду земельного паю. Позивачка уклала договір довічного утримання з ОСОБА_4 і після її смерті продала будинок № 1 кв. 4 по вул. Абхазька в м. Дніпропетровську, згідно договору купівлі-продажу від 27.05.2002 року. На підставі договору купівлі-продажу від 24 липня 2002 року сторони перебуваючи у шлюбі придбали домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську. Також суду зазначив, що земельний пай виділяється особисто, але судова практика передбачає, що якщо земельна ділянка знаходиться в стадії сертифікату, то вона не підлягає розділу, але після отримання державного акту на землю дана земельна ділянка є сумісною власністю подружжя.. Також, оскільки земельний пай не входить до переліку майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, як це передбачено ст. 57 СК України то вона підлягає поділу між подружжями.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що вважає що за позивачкою слід визнати право власності на ? частину домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, що стосується ? частини земельного паю то в цій частині позову слід відмовити, оскільки земельний пай не було придбано під час сумісного проживання, а був зароблений ним особисто.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 1994 року у відділі реєстрації актів громадського стану Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 16. Після укладання шлюбу присвоєні прізвища ОСОБА_3 (а.с. 6).

24 січня 2007 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 30 (а. с. 7).

15 серпня 2008 року ОСОБА_6 у Красногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області уклала шлюб з ОСОБА_7 і після реєстрації шлюбу її прізвище - ОСОБА_7 (а.с.8).

24 липня 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську, яке складається з: А-1 житлового будинку,саман, житловою площею 26,9 кв.м., Б- сарай дерев. Обкл.. залізом; В сарай дерев обкл.. залізом; Г- уборна цегла, № 1-4 огорожа, № I мостіння,розташоване на земельній ділянці розміром 836 кв.м. у фактичному користуванні. Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 і зареєстровано в реєстрі № 2719 та зареєстрований в БТІ 22 січня 2003 року на імя відповідача (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки договір купівлі продажу домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську оформлений та зареєстрований на відповідача, який в той час знаходився з позивачкою в зареєстрованому шлюбі, додаткових угод які б визначали частки у спільній сумісній власності між членами подружжя не укладалося, тому суд вважає, що частки кожного з подружжя у спільній сумісний власності, що була придбана під час подружнього життя є рівними. За таких обставин позов у цій частині є обґрунтованим, і підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про визнати за позивачкою право власності на половину земельного паю, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДП № 029361 виданого на імя ОСОБА_3 на підставі розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації від 07.06.2002 року № 213-р, площею 8,1447 га., кадастровий номер 12:252:835:00:01:01:017:0013 то в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідно до пункту 2 Указу Президента України N 720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 6 Указу Президента України N 720/95 від 8 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку.

Таким чином, оскільки земельна ділянка, право власності на яку ОСОБА_3 набуто шляхом паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарського підприємства, він є членом колективного сільськогосподарського підприємства, то дана земельна ділянка є особистою приватною власністю того із подружжя, кому воно безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

На підставі викладеного і керуючись ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 63,70 СК України, ст. 10, 60, 88, 131, 210-215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно придбане під час шлюбу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину домоволодіння № 55 по вул. Юності в м. Дніпропетровську.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Некрасов