Справа № 2-4863/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«21» липня 2010 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі :

головуючого судді Целуха А.П.

секретаря судового засідання Корнієнко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування частково недійсним та відновлення порушеного права на житло.

В С Т А Н О В И В :

Позивач просить визнати частково недійсним договір дарування, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в части долі 577/1000 квартири №15 замість 434/1000 квартири №15А, яка знаходиться по вул. Фабрична, буд. 1/2. Позивач стверджує, що квартиру яку подарували ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належала дарувальникам на праві спільної сумісної власності на підставі Рішення Малиновського районного суду м. Одеси 28.12.2005 року, справа № 2- 11551/2005, яке набрало законної сили 08.01.2006 року, і було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 03.02.2006 року в кнізі : 587пр-99, номер 13745528.

На той час ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві власності належало 577/1000 частин комунальної квартири №15, яка знаходиться по вул. Фабрична, буд. ?.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зробили прибудову, що стало причиною їхнього звернення до суду з позовом про визнання права власності на нову квартиру під номером 15А. У позові ними було зазначено те, що їм належить 577/1000 частин квартири вказаної квартири. При зверненні до суду за визнанням права власності на добудову, родина Симон не відмовилася від своєї долі в квартирі під №15 вул. Фабрична, буд.2, корп.1.

Крім того, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 продали квартиру 566/1000 частин квартири №15А по вул. Фабрична, буд.1/2., ОСОБА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.06.2006 р., посвідчений ОСОБА_7, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстром №8710.

У теперішній час в спірної квартири №15 мешкає Позивач та його сусід ОСОБА_2. У зазначеному Рішенні Малиновського районного суду м. Одеси 28.12.2005 року, справа № 2- 11551/2005, не булли зазначені чітко частки у сумісний власності, тобто: - коридор площею 8.8 м2, ванна кімната 2,7 м2, туалет 1,3 м2, кухня 7, 9 м2 , та та кладова 0, 4 м2. Так як, чітко частки у спільній сумісній власності визначені не булли, з урахуванням існуючих обставин використання спільної загальної площі, для запобігань виникнення непорозумінь між співвласниками та для забезпечення права Позивача на проживання, необхідно встановити чіткі частки у спільної сумісної власності.

Відповідач та третя особа в судове засідання не зявились,про час та місце слухання справи були повідомленні належним чином,надали суду заяву в якій просили слухати справу у їх відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 355. ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, (ст.368 ЦК України), а із визначенням часток кожного із співвласників є спільною частковою власністю (ст.365 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане УЖКГ Виконкомом Одеської міської ради від 16.04.2002р. за №3-18142 належить 577/1000 частки квартири АДРЕСА_1. В свою чергу 423/1000 частки квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2. Враховуючи визначеність часток кожного із співвласників суд приходить до висновку про те, що квартира АДРЕСА_1, належить співвласникам на праві приватної спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.182 ЦК України, право власності на нерухоме майно, у тому числі їх перехід та припинення, підлягають державної реєстрації, а як зазначено в ч.4 ст.331 ЦК України, якщо право власності потребує державній реєстрації то виникає воно у такому випадку лише з моменту цієї самої держаної реєстрації. Пунктом 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮУ від 07.02.2002р. №7/5, передбачено, що така реєстрація здійснюється відповідним органом, а саме Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав на нерухоме майно» у м. Одесі.

Таким чином, право власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на 577/1000 частки квартири АДРЕСА_1 було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 26.11.2005р. за № 312 у книзі 587 ін 98, а право власності ОСОБА_2 на 423/1000 частки квартири АДРЕСА_1 було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 26.11.2005р. за № 312 у книзі 587 ін 98.

В свою чергу, квартира АДРЕСА_1 як єдине ціле складалося із житлової кімнати площею 13,1 м2 яка перебувала у фактичному володінні ОСОБА_2 та житлової кімнати площею 17,8 м2 , що перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приміщення кухні площею 7,9 м2 , коридор 8.8 м2, ванна кімната площею 2,7 м2, туалет площею 1,3 м2, та кладова площею 0, 4 м2, знаходились у їхньому спільному користуванні.

Враховуючи поганий стан домоволодіння, ветхість споруд, (даху, підлоги) ОСОБА_4 та ОСОБА_5І, з метою поліпшення житлових умов, були проведені ремонтні роботи та здійснена часткова перебудова вищевказаного будинку.

Про те, що зроблені поліпшення не суперечать чинному законодавству та відповідають будівельним нормам та правилам свідчить технічний висновок зроблений КП «Співдружність»№100884.

Статтею 47 Конституції України, передбачено, що кожен має право на житло, яке визнається найвищою соціальною цінністю, на захисті якого стає Держава, що створює умови, за для того, щоб кожний громадянин мав змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Також, статтею 150 ЖК України, згідно якої Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно ст.319 ЦК України, власник майна володіє користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано за особою, яка вчинила самочинне будивництво згідно рішення суду. Крім того, вказана будівля розташована на відповідній земельній ділянці та на вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (п.5 ст.378 ЦК України).

Пунктами 4-5 статті 357 ЦК України, передбачено, що Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності і такий виділ здійснюється в порядку передбаченому ст.365 ЦК України.

Згідно з п.4 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Виходячи зі змісту ст. 367 ЦК України, майно, що є у спiльнiй частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 4 жовтня 1991„ Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, вказано, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом.

На підставі вищезазначених вимог закону та представленого висновку КП «Співдружність»№100884. у грудні 2005 року Малиновським районним судом м. Одеси, по справі 2-1155/2005 р. із урахуванням листа Одеської дирекції «Укрпошта» за № 07-31/1415 від 14.12.2002 року, про можливість присвоєння відокремленому добудованому приміщенню, окремої адреси, було винесене рішення про визнання права власності на квартиру №15 А будинку №1/2 по вул. Фабричній у м. Одесі, (колишня частина АДРЕСА_2.), яке було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН» 03.02.2006 р.

Квартира 15-а фактично складалося із трьох житлових кімнат площею, 8,1 м2 ; 15,1 м2 ; 17,8 м2 ; прихожої площею 3,4 м2 , коридору площею 5,1 м2 , кухні площею 8,4 м2 , кладової площею 2,2 м2 , санвузла площею 7,8 м2.

15.06.2006р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 продали в рівних частках, а гр. ОСОБА_8 купила 566/1000 частки квартири під №15-а у будинку 1/2, по вул. Фабричній у м. Одесі, що підтверджується договором купівлі продажу ВСХ№166667 зареєстрованим в КП «ОМБТІ та РОН» 22.06.2006 р.

Фактично 566/1000 частки квартири під №15-а у будинку 1/2, по вул. Фабричній у м. Одесі, яку придбав гр.ОСОБА_8 складали дві житлові кімнати площею 8,1 м2 та 15,1 м2. Житлова кімната площею 17,8 м2 залишилась у власності громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Приміщення прихожої площею 3,4 м2 , коридору площею 5,1 м2 , кухні площею 8,4 м2 , кладової площею 2,2 м2 , санвузла площею 7,8 м2, тепер перебували у фактичному спільному володіння та користуванні громадян ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_8

28.12.2009р. ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подарували ОСОБА_3 434/1000 частки квартири АДРЕСА_3, що підтверджується договором дарування зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН» 21.01.2010.

Фактично 434/1000 частки квартири під №15-а у будинку 1/2, по вул. Фабричній у м. Одесі, яку отримав гр.ОСОБА_3 складало одну житлову кімнату площею 17,8 м2. Приміщення прихожої площею 3,4 м2 , коридору площею 5,1 м2 , кухні площею 8,4 м2 , кладової площею 2,2 м2 , санвузла площею 7,8 м2, почали перебувати у фактичному спільному володіння та користуванні громадян ОСОБА_8 та ОСОБА_3

Із технічного плану квартири АДРЕСА_3 убачається, що вона є частиною колишньої квартири №15, яка по началу складалася із житлової кімнати площею 13,1 м2 , що перебувала у фактичному володінні ОСОБА_2 та житлової кімнати площею 17,8 м2 , що перебувала у фактичному володінні ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В свою чергу приміщення кухні площею 7,9 м2 , коридору площею 8.8 м2, ванної кімнати площею 2,7 м2, туалету площею 1,3 м2, та кладової площею 0, 4 м2, знаходились у спільному користуванні громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із ОСОБА_5

Після дарування ОСОБА_3 кімнати площею 17,8 м2 , що перебувала у фактичному володінні громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до останнього перейшло право на спільне володіння та користування приміщеннями кухні площею 7,9 м2 , коридору площею 8.8 м2, ванної кімнати площею 2,7 м2, туалету площею 1,3 м2, та кладової площею 0, 4 м2, які до цього знаходились у спільному користуванні громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із ОСОБА_5

В рішенні Малиновського районного суду м. Одеси 28.12.2005 року, справа № 2- 11551/2005, не булли зазначені чітко частки у сумісний власності, тобто: - коридор площею 8.8 м2, ванна кімната 2,7 м2, туалет 1,3 м2, кухня 7, 9 м2 , та та кладова 0, 4 м2.

Так як, чітко частки у спільній сумісній власності визначені не булли, з урахуванням існуючих обставин використання спільної загальної площі, для запобігань виникнення непорозумінь між співвласниками та для забезпечення права Позивача на проживання, встановлення чітких часток у спільної сумісної власності є необхідним.

Пунктами 3 та 5 ст. 319 ЦК України передбачено, що всім співвласникам забезпечується рівні права і жоден власник не може використовувати своє право власності на шкоду правам та інтересам інших осіб у тому числі і співвласників.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлене домовленістю між ними. В свою чергу частиною третьою ст.358 ЦК України, закріплене право кожного із співвласників на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, - суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваннях прав, свобод чи інтересів, що виникають із різних правовідносин, у тому числі із цивільних та житлових, за винятком випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

На підставі вищевикладеного, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими а позов таким що підлягає задоволенню, керуючись ст.ст.3, 4, 118, 119, 208-209, 212-218 ЦПК України, ст.ст.15, 319, 358,ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_9 Олександровича задовольнити, визнати договір дарування, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в части долі 577/1000 квартири №15 замість 434/1000 квартири №15А, яка знаходиться по вул. Фабрична, буд. 1/2. частково недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

21.07.10