Справа №2-а-91/10 22.06.2010
Головуючий у 1-й інстанції Пісоцький О.М.
Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

2010 року червня місяця 22 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах тайного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Вовненко Г.Ю.,

суддів: Кутової Т.З., Паліюка В.П.,

І при секретарі: Красилюку В.А.,

І розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою тавління Пенсійного фонду України в Арбузинському районі Миколаївської області

(далі - УПФ)

останову Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15 лютого 2010 р. розовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та язання вчинити певні дії,

встановила:

У листопаді 2008 р. ОСОБА_2 3.1. звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому ла визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом раїни від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 Іпада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 2006 р. по есень 2008 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і Іезпечити виплату заборгованості.

Постановою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 15лютого 2010 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон від Ілшіня 2003 р.) та провести відповідні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм (втеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову доволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, перевіривши

законність рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що реляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить до рггегорп громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії. підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін доЗакоі України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України віщ грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 с вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, щопЯ дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у пораді визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Я України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймалось рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. "Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004Я безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідаюИ Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Н^ Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчий актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Між тим рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) змн внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Пм Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчий актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, щоЦ відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти абш окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалеш Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії в розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липняя 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилам адміністративного судочинства, дав належну оцінку наявним доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щоді призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. І 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той періои коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положеи цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутністц бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до: уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового ¦іористання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат Щасних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну іргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія судців

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Арбузинському іоні Миколаївськой області відхилити, а постанову Арбузинського районного суду колаївської області від 15 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, |Е протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до крховного Суду України.

Головуючий

Судді: