Справа № 2-14/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року м. Кілія

13 травня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

в складі:

головуючого судді Гавриш М.З., при секретарі Єгоровій Л.І.

з участю :

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кілія Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства « Кілійський виноробний завод» про визнання дій відповідача по відстороненню від роботи незаконними, визнання факту перебування у вимушеному прогулі, допущення до роботи, стягнення середнього заробітку за час перебування у вимушеному прогулі , стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду 09.02.2004 року з вимогою до ЗАО « Кілійський виноробний завод» про допущення до роботи та стягнення компенсації за вимушений прогул. Обґрунтовуючи позов вказав, що працював кочегаром на орендному підприємстві « Кілійський винзавод», на майно якого 22.08.2003 року був накладений арешт, в зв»язку з чим допуск працівників на підприємство заборонний. Позивач зазначив, що на підставі рішення загальних зборів орендаторів та членів трудового колективу з 26.08.2003 року взяв відпустку в орендному підприємстві до зясування обставин справи з арештом. Керівництво ЗАТ до роботи не допускало, чим обмежило право на працю та позбавило засобів для існування.

26.11.2007 року позивач письмово доповнив позов вимогами про :

- визнання дій керівництва ЗАТ « Кілійський винзавод» по створенню умов для недопуску до робочого місця незаконними

- визнати факт перебування з 22.08.2003 року у вимушеному прогулі

- допущення до роботи

стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 4121 грн 90 коп

стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн. ( ар.с.68-71).

Обґрунтовуючи доповнення ОСОБА_3 посилався на те, що в зв»язку з недопущенням до роботи йому була завдана моральна шкода, оскільки він був позбавлений засобів існування і з травня 2004 року був вимушений піти працювати в Кілійськийй РЕМ, тому просив стягнути середній заробіток з вересня 2003 по травень 2004 року та різницю між отриманою заробітною платою та середнім заробітком з травня по липень 2004 року, всього в сумі 4124 грн 90 коп.

21.07.2008 року позивач письмово доповнив раніше заявлені вимоги, збільшивши їх в частині стягнення моральної шкоди до 10000 грн. ( ар.с.79-80)

12.10.2009 року ОСОБА_3 остаточно доповнив позов вимогами:

- про визнання дій відповідача по відстороненню від роботи незаконними

- визнання факту перебування у вимушеному прогулі з 22.08.2003 року

- стягнення середнього заробітку з час вимушеного прогулу з 22.08.2003 року по 01.018.2004 року в сумі 4124 грн 90 коп.

- стягнення моральної шкоди в сумі 12.000 грн.( ар.с.92-94)

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Зазначив, що з 07.09.2001 року працював кочегаром на Кілійському винзаводі, після зміни керівництва в липні 2003 року умови праці не змінились, він порушень трудової дисципліни не мав, на іншу роботу не переводився. В зв»язку з накладенням арешту на майно підприємства завод перестав працювати, охорона на територію підприємства нікого не допускала. Як вказує позивач, він регулярно к 8 годині ранку приходив на роботу, але можливості пройти на територію заводу як і інші не мав. На початку вересня 2003 року його, як і інших працівників, допустили пройти в бухгалтерію підприємства для отримання заробітної плати, де начальник відділу кадрів запропонувала подати заяву про звільнення, на що він не погодився і продовжував чекати, коли нарешті його допустять до роботи. Як зазначив позивач, наприкінці листопада, подзвонивши в бухгалтерію отримав запрошення прийти на завод, але, як зясувалось, його запросили для того, щоб він написав заяву про звільнення за власним бажанням , на що позивач не погодився. Вказує, що відповідачем навмисно були створені умови знаходження його у вимушеному прогулі , чим порушено право на працю та завдано моральної шкоди.

Представник відповідача позов не визнав , зазначив, що ніяких перешкод позивачу у допуску до роботи підприємство не здійснювало, він мав і має можливість працювати, але своє право не реалізовував і не реалізовує.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Суд визнає доведеним і сторонами не заперечується, що :

- ОСОБА_3 був прийнятий на роботу в Орендне підприємство « Кілійський винзавод» тимчасово кочегаром з 07.09.2001 року , що підтверджується наказом № 86 к від 07.09.2001 р. та записом в трудовій книжці;

- АП « Кілійський винзавод» реорганізовано в Закрите акціонерне товариство «Кілійський виноробний завод» на підставі рішення загальних зборів членів організації орендаторів та членів трудового колективу підприємства від 22.10.2002 року, про що свідчить наказ № 94 к від 28.12.2002 року і підтверджується записом в трудовій книжці позивача

- ухвалою Приморського райсуду м.Одеси ОСОБА_4 від 15.08.2003 року накладено арешт на все майно ЗАТ « Кілійський виноробний завод» та накладено заборону державним та приватним охоронним структурам за виключенням Управління Державної служби охорони по Одеській області здійснювати охорону майна підприємства

- на виконання вищезазначеної ухвали 22 серпня 2003 року територія підприємства була взята під охорону підрозділом державної охорони МВД « Тітан» для охорони власності та з метою сприяння проведенню Державною виконавчою службою опису майна

- ухвалою Приморського райсуду м.Одеси від 29.08.2003 року надано роз»ясненя щодо відсутності заборони здійснення підприємством господарської діяльності та розпорядження грошовими коштами

- 20.10.2003 року ухвалою Приморського райсуду м.Одеси арешт майна ЗАТ « Кілійський виноробний завод» скасований

- на день розгляду справи трудовий договір ОСОБА_3 з ЗАТ «Кілійський виноробний завод» не розірваний, наказ про звільнення з роботи чи відсторонення від роботи не видавався, середній заробіток позивача станом на липень 2003 року складав 482 грн 90 коп.

- з 27.04.2004 року ОСОБА_3 працює електромонтером з експлуатації розподільчих мереж ВАТ К Одесобленерго в особі структурного підрозділу Кілійського РЕМ Ізмаїльських електромереж і його середньомісячна заробітна плата станом на 25.11.2009 року складає 1085,48 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично невихід позивача на роботу в період з 26 серпня 2003 року до 01.09.2003 року був обумовлений поважною причиною , пов»язаною з арештом майна підприємства та невизначеністю ситуації щодо дій керівництва в умовах накладеної заборони. Факт того, що велика кількість працівників ЗАТ « Кілійський виноробний завод» з 23.08.2003 року не працювала підтверджується як судовими рішеннями по іншим цивільним справам, відповідачем по яким виступало ЗАТ « Кілійський виноробний завод» ( ар.с. 119-120, 136-139,140-141,152, 153-155,157) так і офіційним зверненням відповідача до друкованих ЗМІ з оголошенням про набір працівників та службовців ( газета « Дунайська заря» від 05.09.2003 роу ар.с. 34) .

Як вбачається з пояснень представника відповідача, ОСОБА_3 до цього часу формально є працівником підприємства, на роботу не виходить , пояснень щодо поважності невиходу на роботу з серпня 2003 року не надає. Підприємство зацікавлено у його виході на роботу, але оскільки звільнення працівника за прогули є правом а не обов»язком власника, ініціювати питання про звільнення відповідач не бажає. Також представник відповідача заявив про необхідність застосування судом позовної давності та відмови в позові, оскільки ОСОБА_3 пропустив тримісячний строк для звернення до суду.

За правилами ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення .

Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Первісні вимоги позивача, з якими він звернувся до суду 09.02.2004 року стосуються допущення до роботи та стягнення компенсації за вимушений прогул, тобто захисту субєктивних прав, строк звернення до суду для чого встановлений ст. 233 КЗпП України і передбачає три місяці з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Якщо виходити з того, що фактично з 26 серпня 2003 року ОСОБА_3 ( перший робочий день після вихідних та святкового дня) знав про порушення свого права, що він не заперечує в судовому засіданні, пояснюючи, що поряд з іншими працівниками приходячи кожен день до прохідної заводу тільки на початку вересня один раз мав можливість пройти на територію підприємства для отримання заробітної плати, то строк його звернення до суду закінчився 26 листопада 2003 року, будь яких клопотань щодо поновлення зазначеного строку та визнання поважності причин його пропуску позивачем не надано.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст.,10, 11, 60,209, 214-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства « Кілійський виноробний завод» про визнання дій відповідача по відстороненню від роботи незаконними, визнання факту перебування у вимушеному прогулі, допущення до роботи, стягнення середнього заробітку за час перебування у вимушеному прогулі , стягнення моральної шкоди відмовити в зв»язку з пропуском строку звернення до суду.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів з моменту подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Кілійського районного суду

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5