АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року м. Дніпропетровськ

14 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Перцової В.А.

суддів - Глущенко Н.Г., Куценко Т.Р.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», про вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, де третя особа - ТОВ «Керуюча компанія «КомЕнерго-Новомосковськ», про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що вона зареєстрована та проживає в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, в яку вона вселилася разом зі своїми батьками та братом згідно обмінного ордеру № 327 серія «Б» від 20.04.1980 року. Квартира знаходиться в комунальній власності.

В квартирі були зареєстровані та проживали: основний квартиронаймач її батько ОСОБА_3П, мати ОСОБА_4, брат ОСОБА_5 та вона позивачка ОСОБА_2.

Оскільки між батьками склались неприязні стосунки, то батько в 1992 році забравши свої особисті речі, а також частину спільно нажитого майна, переїхав до своєї матері в двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, де і проживає на теперішній час.

Шлюб між батьками було розірвано 07.06.1995 року.

Брат ОСОБА_5 в добровільному порядку знявся з реєстрації в квартирі 24.09.2003 року і в спірній квартирі не проживає. Мати ОСОБА_4 померла 24.09.2008 року у звязку з чим знята з реєстрації в квартирі.

Таким чином, в квартирі залишились зареєстрованими вона-позивачка та відповідач ОСОБА_3, який добровільно виїхав із квартири та не проживає в ній з 1992 року, участь в утриманні квартири не приймав, комунальні послуги не сплачував. Однак, знятися з реєстрації в спірній квартирі відповідач категорично відмовляється, у звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду з позовом, де і просила суд визнати ОСОБА_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирі АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації в цій квартирі в силу ст.ст.71,72 ЖК України / а. с. 3-4, 13-14 /.

Відповідач ОСОБА_3 з позовом не погодився і звернувся до суду із зустрічним позовом про його вселення в спірну квартиру посилаючись на те, що з осені 1994 року він дійсно не проживає в спірній квартирі, оскільки між ним та колишньою дружиною ОСОБА_4 склались неприязні відносини, вона приводила в квартиру інших чоловіків, підсипала йому в їжу отруту, погрожувала вбивством та настроїла проти нього їхніх дітей.

Спірною квартирою він не користується і не проживає в ній.

ОСОБА_2 зненавиділа його, чинить йому перешкоди у користуванні квартирою, він не може вселитися до неї.

За таких обставин, ОСОБА_3 просив вселити його в спірну квартиру згідно зі ст. 64 ЖК України / а. с. 52-53 /.

ОСОБА_6 зустрічний позов не визнала.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2010 року відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_2 та відмовлено ОСОБА_3 у його зустрічному позові / а. с.118-120 /.

З рішенням суду від 21.11.2010 року, в частині відмови у визнанні особи такою, що втратила право користування житловою площею в спірній квартирі, - не погодилась позивачка ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови їй у позові про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній нею частині є незаконним і необґрунтованим / а. с. 125-128 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в частині відмови ОСОБА_2 в позовних вимогах про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням) в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити , а рішення суду, в оскаржуваній частині, скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині відповідно до п. п. 3,4 ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_2 в її позовних вимогах про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, - суд першої інстанції виходив з того, що позивачці, як члену сімї наймача, не надано право на звернення до суду з позовом про визнання наймача жилого приміщення таким, що втратив право користування ним.

Однак, з такими висновками суду та ухваленим рішенням в цій частині позовних вимог погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та чинному матеріальному і процесуальному праву.

Так, згідно ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення, тобто позивачка ОСОБА_2 вправі була звернутися до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі, оскільки вона, як донька відповідача (основного наймача) була вписана в ордер на отримання спірної квартири, зареєстрована в цій квартирі та проживає в ній.

Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Новомосковської міськради від 04.04.1980 року № 10/255 та обмінного ордеру № 327 серія «Б» від 20.04.1980 року трьохкімнатна квартира АДРЕСА_3 була надана ОСОБА_3 на його сімю: дружину ОСОБА_4, доньку ОСОБА_2 та сина ОСОБА_5, які проживали в цій квартирі та були зареєстровані / а. с. 9-10 /.

ОСОБА_5 в добровільному порядку 24.09.2003 року знявся з реєстрації в спірній квартирі і не проживає в ній, а ОСОБА_4 була знята з реєстрації у звязку з її смертю, що наступила 24.09.2008 року / а. с. 7 /. В квартирі залишилися зареєстрованими позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3

Як вбачається з матеріалів справи шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано 07.06.1995 року / а. с. 8 /.

Ще до розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_4 відповідач, в 1992 році, пішов із сімї та зі спірної квартири і став проживати в квартирі своєї матері АДРЕСА_2, що підтверджується відповідними актами від 09.12.2008 року, 12.11.2008 року, 26.01.2010 року, 08.10.2008 року,12.11.2008 року, 26.01.2010року, 11.03.2010 року / а. с.5,6,66,67,68,69,70 / та поясненнями свідків допитаних в суді першої інстанції. Сам відповідач підтвердив факт не проживання в спірній квартирі з осені 1994 року, зазначивши про це у своєму зустрічному позові / а. с. 52-53 /.

Доказів поважності причин непроживання в спірній квартирі з 1992 року, тобто більше 6 місяців, відповідач суду не надав, як і не надав суду доказів того, що йому чинились перепони у проживанні в цій квартирі, чи було неможливим його проживання в ній.

Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу від 08.12.2009 року відповідач ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_2, яку продав 08.12.2009 року / а. с. 107 /.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 в силу ст. 71 ЖК України, оскільки не проживає в ній більше 6 місяців без поважних на те причин, зі зняттям його з реєстрації в цій квартирі, як того і просила позивачка ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2010 року, в частині відмови ОСОБА_2 в її позовних вимогах до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

ОСОБА_3 визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3, знявши його з реєстрацій в цій квартирі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: