АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4454 2010 року Головуючий у 1-й інстанції Іванова Л.А. категорія - 27 ОСОБА_1Кіселик
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2010 року
Судова палата в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :
Головуючого : Кіселика С А ,
суддів : Франко В А , ОСОБА_2
при секретарі Липі А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 травня 2010 року,
В С Т А Н О В И Л А :
В грудні 2009 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МВ-223/2007 від 14 грудня 2007 року в сумі 4 133 долари США 30 центів звернути стягнення на майно, зазначене в договорі застави №МВ-223/2007 від 14 грудня 2007 року шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2010 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача ОСОБА_3.
Під час судового розгляду справи представник позивача позовні вимоги уточнив, шляхом зміни предмета позову, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, солідарно, заборгованість за кредитним договором №МФ-223/2007 від 14 грудня 2007 року в сумі 4 133 долари США 30 центів, що за курсом НБУ складає 33 025 грн. 09 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 14 грудня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем по справі ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 5 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту 09 грудня 2010 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3, 14 грудня 2007 року було укладено договір поруки №МВ-223/2007, згідно з умовами якого ОСОБА_3 надала поруку за виконання позичальником ОСОБА_4Ю своїх обовязків за кредитним договором. Представник позивача також зазначив, що відповідач ОСОБА_4 зобовязання за кредитним договором виконував не належним чином, у звязку з чим станом на 28 жовтня 2009 року виникла заборгованість в розмірі 4 133 долари США 30 центів, яку представник позивача просив стягнути з відповідачів, солідарно, а також покласти на відповідачів і судові витрати по справі.
Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 травня 2010 року позов задоволено і стягнуто з з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором МВ 223/2007 від 14 грудня 2007 року в розмірі 4133 долари 30 центів та 330 грн. 25 коп. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 просила його скасувати з тих підстав, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а справу направити на новий судовий розгляд.

Зокрема апелянт зазначила, що суд першої інстанції провів попереднє засідання без участі сторін, а тому ОСОБА_3 була позбавлена можливості подати зустрічний позов про розірвання кредитного договору. Суд не звернув увагу, що відповідно до вимог ст. 524 ЦК України, зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Не звернув суд увагу і на те, що з 01.02.2009 року банк в односторонньому порядку змінив розмір відсотків, які мають сплачуватися за користування кредитом.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із наступних підстав.

Апеляційним судом на підставі досліджених доказів встановлені наступні обставини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 грудня 2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №МВ-223/2007, за умовами якого ОСОБА_5 зобовязувався надати ОСОБА_4 кредит в розмірі 5 000 доларів США, на термін і на умовах, передбачених у даному ОСОБА_5, а позичальник зобовязувався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки, встановлені даним ОСОБА_5 терміни, а також виконати інші зобовязання, згідно з договором у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк та відповідачем ОСОБА_3 14 грудня 2007 року було укладено договір поруки №МВ-223/2007, відповідно до п.2 якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Крім того, відповідно до п.4 ОСОБА_5 поруки у випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Судом також встановлено, що між сторонами, а саме ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_4 існували договірні відносини, при цьому зобовязання сторін були визначені положеннями укладеного між ними кредитного договору, за яким, відповідно до п.2.1 ОСОБА_5 зобовязувався відкрити Позичальнику для надання кредиту: рахунок для зарахування коштів, направлених на погашення заборгованості, позичковий рахунок, особовий рахунок по відсотках та рахунок для сплати винагороди, видачу кредиту здійснити шляхом видачі готівки через касу, у межах суми, зазначеної в п.1.2 ОСОБА_5, за умови виконання Позичальником зобовязань, передбачених п.2.2.10 ОСОБА_5, в той час як Позичальник, відповідно до п.2.2 ОСОБА_5 зобовязувався використовувати кредитні кошти на цілі, зазначені в п.1.4 ОСОБА_5, а саме: на споживчі цілі, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.11, 4.12 ОСОБА_5, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку №1 до ОСОБА_5.

Пунктом 4.1 та п.4.3 ОСОБА_5 передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує відсотки в розмірі 15% процентів річних. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 ОСОБА_5, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 32% проценти річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Відповідно до п.4.9 ОСОБА_5 при непогашенні кредиту в термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п.2.3.3, 4.12 ОСОБА_5, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.3 ОСОБА_5 з дня виникнення простроченої заборгованості.

ОСОБА_6 враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності факту порушення з боку ОСОБА_4Ю взятих на себе кредитних зобовязань і дійшов правильного висновку щодо необхідності стягнення суми заборгованості по кредиту.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної односторонньої зміни відсоткової ставки за користування кредитом, не можуть бути визнано колегією суддів такими, що відповідають дійсності та ґрунтуються на договорі і Законі.

Згідно п.2.3.1. Банк має право збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, при зміні ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому ОСОБА_6, за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки, направляє Позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить графік погашення кредиту, відсотків і винагороди, розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки.

ОСОБА_6, скористувавшись своїм правом, прийняв рішення про підвищення відсоткової ставки і направив ОСОБА_4 листа із відповідним повідомленням.

Підпунктом 2.3.3. передбачено, що при неотриманні від позичальника згоди на зміну відсоткової ставки за користування кредитом до дати вступу в силу зміненої відсоткової ставки ОСОБА_6 за своїм розсудом має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за даним договором у повному обсязі шляхом надання повідомлення. При цьому, згідно ст. 212, 611, 651 ЦК України, по зобовязаннях, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються, що наступили згідно дати, вказаної в повідомленні. В цю дату позичальник зобовязується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобовязання за даним договором.

Листом від 08.01.2009 року ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_4 про збільшення відсоткової ставки і запропонував і зазначив, що у разі, якщо встановлений розмір відсоткової ставки для ОСОБА_4 є неприйнятним, просив відповідно до умов договору у строк до 01.02.2009 року погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі, включаючи суму кредиту, нараховані відсотки, комісії та штрафні санкції.

Відповідач даних дій до визначеної дати не провів, а лише направив до Банку листа із проханням надати пояснення відповідно до того чи відповідає зміна відсоткової ставки прийнятим змінам до діючого законодавства.

За таких умов ОСОБА_6 правомірно нарахував заборгованість по кредиту, починаючи з 01.02.2009 року із розрахунку 21 відсотку.

В той же час стягуючи із відповідачів заборгованість у іноземній валюті, суд не звернув увагу на положення ч. 1 та 2 ст. 533 ЦК України, відповідно до яких грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно правовим актом.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що стягненню підлягає 32708 грн. 87 коп., що є еквівалентом 4133 долара 30 центів США.

Крім того суд невірно вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням суду першої інстанції судові витрати на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто із ОСОБА_4 та ОСОБА_3, солідарно.

Однак таке вирішення питання щодо судових витрат не ґрунтується на законі.

Відповідно до п.4 ОСОБА_5 поруки № МВ-223-01/2007 від 14 грудня 2007 року, у випадку невиконання боржником обовязків за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

ОСОБА_6 солідарний обовязок у відповідачів виникає лише щодо правовідносин, що виникають із кредитних зобовязань ОСОБА_4 та договору поруки і ні в якій мірі не стосується судових витрат, які мають нести сторони у разі виникнення спору.

Згідно положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином присуджені відповідачам судові витрати мають бути розділені між сторонами порівну і з кожного має бути утримано по 163 грн. 54 коп. судового збору та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення заборгованості у іноземній валюті порушено норми матеріального права, а при вирішенні питання про стягнення із відповідачів судових витрат, солідарно, порушено норми процесуального права.

Згідно вимог п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права.

На підставі ст. 526, 530, 533, 554, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.88, 303, 307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 20 травня 2010 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором МВ 223/2007 від 14 грудня 2007 року, в розмірі 32708 грн. 87 коп., що в еквіваленті становить 4133 долара 30 центів США.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір по 163 грн. 54 коп. з кожного та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи по 60 грн. з кожного.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий, Судді підписи