Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Стефанів Н.С.

суддів Шишка А.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Балагури М.О.

з участю апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника апелянтів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення постійного земельного сервітуту, за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Яремчанського міського суду від 11 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2008 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення постійного земельного сервітуту.

Рішенням Яремчанського міського суду від 11 листопада 2009 року позов задоволено частково. Встановлено постійний земельний сервітут та визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 в період з 15 жовтня по 15 квітня право постійного безоплатного проходу стежкою шириною 1, 5 метра та довжиною 202 метри, що проходить через земельну ділянку, яка знаходиться в смт. Ворохта по вул. Руднєва Яремчанської міської ради Івано-Франківської області і згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №304873 від 09 червня 2006 року належить ОСОБА_1

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивувавши свої вимоги тим, що судом першої інстанції не було враховано норми ст.. 103 ЗК України, яка передбачає, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається менше незручностей, не враховано вимоги ст.. 401 ЦК України якою передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

_______________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-91/2010 р. Головуюча у 1 інстанції Гребик Л.В.

Категорія 10 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Апелянтка вважає, що задоволення потреб сімї ОСОБА_3 для проходу до свого будинковолодіння в інший спосіб є можливим, оскільки останні користуються стежкою, яка проходить по їхній земельній ділянці та підїздною дорогою. Також ОСОБА_1 зазначає, що немає жодного експертного висновку відносно стежки, яка проходить по її земельній ділянці та не відповідає дійсності твердження про те, що по її ділянці проходить туристичний маршрут. Крім того, відповідно до ч.3 ст.101 ЗК України, власник земельної ділянки щодо якої встановлено земельний сервітут, має право вимагати від осіб в інтересах яких його встановлено, відповідну плату.

Вважає, що суд першої інстанції порушив її право власності на землю. Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вказане рішення оскаржили також ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зазначивши, що використання для проходу підїздної дороги до їх домогосподарства є непридатним не тільки в зимовий період, а протягом всього року, оскільки це безлюдний лісовий масив, проходження через який може бути небезпечним для їх неповнолітніх дітей. Просять скасувати рішення Яремчанського міського суду та постановити нове рішення, яким задовольнити їхні позовні вимоги в повному обсязі.

Також сторони подали заперечення на апеляційні скарги, в яких відповідно вказали, що через земельну ділянку відповідачки проходить стежка загального користування, якою користуються інші громадяни, однак ОСОБА_1 тільки їм чинить перешкоди в проході до їх господарства. Відповідачка зазначила, що позивачі можуть користуватись альтернативною стежкою по пасовищу, якою користується ОСОБА_6, вісутній експертний висновок про відповідність стежки, яка проходить по її земельній ділянці умовам пішохідного проходу, не враховано те, що ця стежка також не є безпечною.

В судовому засіданні апелянти доводи своїх апеляційних скарг підтримали.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст..ст. 98, 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельного сервітуту на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що потреби позивачів та їх двох неповнолітніх дітей щодо проходу до власного будинковолодіння по вул. Руднєва 45, що в смт. Ворохта, яке розташоване на крутому гірському схилі, в зимовий період, не можуть бути задоволені іншим чином, крім встановлення постійного земельного сервітуту на стежку загального користування , яка проходить через земельну ділянку відповідачки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯГ №304873, виданий 09 червня 2006 року (а.с. 4 т.1 ), ОСОБА_1 є власником земельної ділянки пл. 1, 5441га по вул. Руднєва у смт. Ворохта, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області.

Спірна стежка, що проходить через вказану приватизовану земельну ділянку є стежкою загального користування шириною 1,5 метра, довжиною 202 метри, не зазначена в Державному акті ОСОБА_1, і якою користуються жителі присілків смт. Ворохти, а також вона веде до верхньої площадки канатно-крісельної дороги і до лижного стадіону спортбази «Україна», а також до с. Татарів, про що вказано у висновку судової земельно- технічної експертизи, а при дослідженні кута нахилу земельної ділянки, що облікована по земельно-кадастрових книгах за ОСОБА_2, встановлено, що прохід по цій земельній ділянці є небезпечним особливо в зимовий період, так як ділянка знаходиться над обривом (над яром). Також встановлено, що рельєф вищевказаної земельної ділянки умовам пішохідного проходу не відповідає та облаштування стежки по даній земельній ділянці є неможливим(а.с. 126-136 т.1).

Тому cуд першої інстанції правильно зясував фактичні обставини справи і встановив, що потреби сімї ОСОБА_2 для проходу до їхнього помешкання та земельної ділянки по вул. Руднєва, 45 в зимовий період не можуть бути задоволені іншим чином, крім встановлення земельного сервітуту на право постійного безоплатного проходу спірною стежкою, що належить на праві власності ОСОБА_1

Відповідно до положень ст. 401 ЦК України, сервітут може бути встановлений в тому випадку, коли потреби інших осіб, які претендують на користування чужим майном, не можуть бути задоволені іншим способом, що й було доведено в суді першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо можливості задоволення потреб сімї ОСОБА_2 для проходу до свого будинковолодіння в інший спосіб є безпідставними.

Доводи апелянтів ОСОБА_2, ОСОБА_3 стосовно того, що використання для проходу підїздної дороги є непридатною не тільки в зимовий період спростовуються висновком судової земельно-технічної експертизи, де зазначено, що прохід по земельній ділянці сімї ОСОБА_3 є небезпечним саме в зимовий період, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про встановлення постійного земельного сервітуту на період з 15 жовтня по 15 квітня.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг його законності не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 відхилити. Рішення Яремчанського міського суду від 11 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Н.С. Стефанів

Судді А.І. Шишко

ОСОБА_7