Справа № 22ц-1346/10 Головуючий у 1 інстанції: Савицька Н.В.
Провадження № 22ц-1346/10 Категорія: 57 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2010 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Веремчук Л.М., Мудренко Л.І.,

при секретарі Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку про зобов'язання провести нарахування і виплату підвищення до пенсії дитині війни, за апеляційною скаргою відповідача на постанову Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2009 року,

встановила:

Постановою Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2009 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку в користь ОСОБА_1 1409,04 грн. соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову та ухвалити нову, якою в задоволенні позову відмовити, покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено і це відповідає обставинам справи, що ОСОБА_1 є дитиною війни (а.с.5) та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин та вирішення даного публічно-правового спору судом, мала право на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Відповідачем нарахування та виплата підвищення до пенсії позивачці всупереч наведеній нормі проводилися у меншому розмірі.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року визнано такими, що не відповідають Конституції України положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», якими було зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», із вказівкою на те, що дане рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, тому вимоги позивачки в частині зобов'язання відповідача провести нарахування і виплату підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі, визначеному ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період з 9 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року є обґрунтованими.

Рішенням Конституційного суду №10-рп/2008 від 22.05.2008 нова редакція ст. б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни, визнана неконституційною, тому з 22.05.2008 року почала діяти попередня редакція статті 6 Закону. Враховуючи вказане, вимоги позивачки про зобов'язання відповідача провести нарахування і виплату підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року є підставними.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами при розрахунку підвищення пенсії, яке передбачено статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосуванню підлягає мінімальний розмір пенсії за віком, який вираховується виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законами про Державний бюджет України на відповідний рік, а не розмір, що установлений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28 травня 2008 року № 530, на яку послався відповідач в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта про неможливість застосування до даних правовідносин розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», є безпідставними, оскільки іншим нормативним актом такий розмір не визначено, що потребує в розглядуваному випадку застосування саме цього законодавчо встановленого розміру мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано та підставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1, стягнувши з відповідача в користь позивачки недонараховані суми підвищення до пенсії як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Достатніх правових підстав чи застережень щодо неможливості підвищення пенсії позивачу у передбаченому ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розмірі колегія суддів не вбачає.

Постанова суду першої інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а зазначені в ній висновки відповідають обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу відповідача управління Пенсійного фонду України в місті Луцьку відхилити.

Постанову Луцького міськрайонного суду від 18 червня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до судової палати в цивільних справах Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді