У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Качмар М.Я.

з участю ОСОБА_1,ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травняя 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства готель «Тустань» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2010 року позов задоволено. Поновлено позивача на посаді заступника директора по експлуатації у відповідача. Стягнуто з відповідача в користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 15700,78 грн. В частині поновлення на роботі та стягнення одномісячного заробітку рішення звернуто до негайного виконання. Проведено розподіл судових витрат

Рішення оскаржила ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення, його незаконність та необгрунтованість. Вважає, що рішення ухвалене при неповно з»ясованих обставинах справи. Стверджує, що на час звільнення позивача з роботи перебувала в трудових відносинах з відповідачем на посаді керівника. Її, як керівника підприємства, не залучено до розгляду справи про поновлення на роботі позивача, що суперечить вимогам закону та роз»ясненням Верховного Суду України у відповідних постановах. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених законом випадків.

Відповідно до п.З ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на працівника трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно зі ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором.

Встановлено, що позивач 19 серпня 1998 року прийнятий на роботу на посаду заступника директора Комунального підприємства готель «Тустань» (наказ № 84). Наказами № 121, № 153 «Про накладення дисциплінарного стягнення» від 8 вересня 2008 року та 4 листопада 2008 року ОСОБА_2 було оголошено догани. Вище вказані накази відповідачем були визнані як незаконні тобто прийняті з порушенням прав позивача, а відтак згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі, доказуванню не підлягають.

Наказом № 160 від 12 листопада 2008 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи на підставі п.З ст. 40 КЗпП України, про що було зроблено запис в трудовій книжці.

Судом першої інстанції встановлено факт незаконного звільнення з роботи позивача ОСОБА_5 з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, зокрема: з порушенням вимог ст. 43 КЗпП без згоди профспілкового органу, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП звільнення працівника з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав передбачених п.З ст. 40 КЗпП допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу. Згідно із зазначеними положеннями КЗпП згода на звільнення з роботи дається лише професійною спілкою, що діє на підприємстві, в установі, організації і утворена відповідно до Конституції України. Конституція України не містить обмежень, щодо утворення і професійних спілок громадянами, які працюють на одному підприємстві, в установі, організації. Зі змісту ч. З ст. 36 Конституції України вбачається, що всі професійні спілки, які утворені й діють згідно з їх статутами на підприємствах, в установах та організаціях, мають рівні права для захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів своїх членів, у тому числі й у наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником-членом професійної організації відповідно до КЗпП. Наведене свідчить, що згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві (в установі, організації), членом якої є працівник, щодо якого вирішується питання про звільнення, незалежно від того, чи брала ця професійна спілка участь в укладенні колективного договору або угоди. Факт незаконного складу профспілкового комітету, який діяв без законних підстав, та надав згоду на звільнення позивача, встановлений судом першої інстанції та стверджується долученим до матеріалів справи рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 29 грудня 2008 року, а відтак згідно ч.З ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, які беруть участь у справі доказуванню не підлягають.

Підстави поновлення позивача на роботі регламентовані положеннями, викладеними в ст. 235 КЗпП, з якої вбачається, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

На підставі аналізу наявних в справі доказів, суд встановив, що позивач був звільнений з роботи з порушенням встановленого чинним законодавством порядку, а відтак підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розрахунок середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачеві за час вимушеного прогулу, судом проведено вірно.

Згідно з ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розподіл судових витрат суд провів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Дрогобицького міськрайонного Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: