АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А

суддів - Дерев`янка О.Г., Красвітної Т.П.

при секретарі - Грало О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 комунальної власності Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по орендній платі, стягнення пені, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 квітня 2010 року ОСОБА_4 комунальної власності Дніпропетровської міської ради звернулися до суду із зазначеною позовною заявою та просили стягнути з відповідача на користь позивача до міського бюджету заборгованість по орендній платі у сумі 34 023,76 грн. та пені у сумі 1 244,57 грн., штрафні санкції у розмірі 3% річних за користування коштами, що складають 1029,10 грн., а всього 36 297,43 грн.; судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що 31.12.2008 року між позивачем (орендодавцем) та відповідачем (орендарем) був укладений договір оренди № 879-УКВ/08, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв в термінове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди,42, літ. А-5, загальною площею 99,5 кв.м, що знаходиться на балансі Комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» і є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпропетровська. Згідно з актом приймання-передачі від 31.12.2008 року визначене договором приміщення передано відповідачу, як орендарю. Згідно з п.3.3 вказаного договору оренди відповідач зобовязався щомісяця перераховувати орендну плату не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Відповідно до п.3.2. договору оренди орендна плата коригується на індекс інфляції. З моменту підписання договору оренди орендар зобовязувався сплачувати 50% орендної плати на користь орендодавця управління комунальної власності Дніпропетровської міської ради до міського бюджету, та 50% орендної плати на рахунок балансоутримувача комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя». Але відповідач за весь час користування не сплатив жодних сум до міського бюджету. 13.07.2009 року відповідачу направлена претензія позивача з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі, пеню, а також запропонували зявитися для розірвання договору оренди у випадку несплати заборгованості по орендній платі, пені у повному обсязі. Відповідач вказану заборгованість не сплатив, умови договору оренди порушив, і 27 січня 2010 року був складений акт приймання-передачі орендованого майна, згідно з яким орендар повернув приміщення, що ним використовувалось. Таким чином, договір оренди є припиненим з 27.01.2010 року. Борг відповідача перед позивачем за договором оренди за період з 31.12.2008 року по 27.01.2010 року складає 35 268,33 грн. з розрахунку заборгованості по орендній платі у сумі 34 023,76 грн. та пені у сумі 1 244,57 грн. Також у відповідності до ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані штрафні санкції у розмірі 3% річних за користування коштами, що складає 1 029,10 грн. за вказаний період.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року ухвалено: позов ОСОБА_4 комунальної власності Дніпропетровської міської ради задовольнити повністю; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість по орендній платі у розмірі 34 023,76 грн., пеню 1 244,57 грн. та штрафні санкції у розмірі 3% річних 1 029,10 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а всього 36 417,43 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 364,18 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.12.2008 року між позивачем ОСОБА_4 комунальної власності Дніпропетровської міської ради та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір оренди № 879-УКВ/08 згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в термінове платне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди,42, літ.А-5, загальною площею 99,5 кв.м, що знаходиться на балансі комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Лівобережжя» і є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпропетровська. 31 грудня 2008 року нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Правди,42 було передано відповідачці, що підтверджується актом приймання-передачі. Згідно з п.3.3 Договору відповідачка зобовязувалась щомісяця перераховувати орендну плату за договором не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Однак всупереч нормам діючого законодавства та вимогам договору, відповідачкою не було сплачено жодних сум до міського бюджету. 13.07.2009 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист-претензію №6/3-40 з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі, пеню, а також запропоновано зявитися для розірвання договору оренди. 27.01.2010 року був складений акт приймання-передачі орендованого майна, згідно з яким орендар повернув приміщення, що ним використовувалось.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що свої зобовязання за вказаним договором відповідачка не виконала і має відповідати перед позивачем у сумі заборгованості по орендній платі у розмірі 34 023,76 грн., пені 1 244,57 грн. та штрафних санкцій у розмірі 3% річних у розмірі 1 029,10 грн.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір по суті заявлених вимог.

Орендоване приміщення є комунальним майном, і спір щодо нього повинен вирішуватися відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Відносини щодо оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді м. Дніпропетровська та перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно п. 1, п. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред'явлення позову та розгляду справи в судовому засіданні, відповідач свої зобов'язання за договором оренди № 879-УКВ/08 від 31.12.2008 року щодо сплати орендних платежів не виконав, суму заборгованості в розмірі 34023,76 грн. не сплатив.

Згідно наданих суду доказів, відповідачем були порушені договірні зобов'язання щодо сплати орендних платежів.

Відповідачем не були надані суду докази на спростування викладеного в позові.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 3.8 договору оренди № 879-УКВ/08 від 31.12.2008 року, орендна плата розрахована відповідно до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду комунального нерухомого майна, затвердженої міською радою, і становить за базовий місяць розрахунку грудень 2008 р. - 5047,42 грн. без ПДВ. Орендна плата за перший місяць оренди коригується на індекс інфляції, починаючи з січня місяця 2009 року. У платіжному дорученні обовязково зазначити номер договору оренди, дату укладання та назву орендаря. За користування обєктом оренди орендар сплачує орендну плату, яку спрямовує: 50% від загальної суми орендної плати до загального фонду міського бюджету м. Дніпропетровська на розрахункові рахунки, які відкриті управлінням Державного казначейства за місцем реєстрації орендаря, як платника податків та зборів, в районних податкових інспекціях м. Дніпропетровська, відповідно з кодом бюджетної класифікації 22080401 у розмірі 2523,71 грн.; 50% від загальної суми орендної плати у розмірі 2523,71 грн. на рахунок балансоутримувача обєкта оренди. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць. Орендна плата сплачується орендарем щомісяця у термін не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним. Орендна плата сплачується орендарем за весь час фактичного використання обєкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі обєкта оренди включно. Орендна плата, яка перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням штрафних санкцій у співвідношенні, визначеному п.3.3 цього договору (а.с.9-16).

Статтею 510 Цивільного кодексу України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ч. 3).

Згідно ст. 549 ч. 1 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язань.

Відповідальність за прострочення платежу по орендній платі передбачена сторонами у п. 9.2 укладеного договору, тому вимоги про стягнення пені обґрунтовані.

Стаття 625 ЦК України встановлює що, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги документальні докази відповідача про те, що фактично договір оренди був укладений не 31.12.2008 року, а 14.05.2009 року; обєкт оренди використовувався відповідачем за іншим договором оренди № 157-18 від 01.12.2001 року і відповідач з 2001 року по 1-е півріччя 2009 року добросовісно оплачувала рахунки балансоутримувача за вказаним договором оренди, то судова колегія вважає вказані доводи неспроможними бо вони спростовуються матеріалами справи і встановленими правовідносинами між позивачем та відповідачем щодо укладення договору оренди № 879-УКВ/08 від 31.12.2008 року, який не оспорений відповідачем, позовні вимоги щодо оспорення договору оренди не предявив, доказів сплати орендної плати до міського бюджету за цим договором суду не надав, та доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Не згода з розміром штрафної санкції у вигляді 3% річних від суми боргу є необґрунтованою. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач належним чином використовував надані законодавством права для захисту, а тому вказані посилання в апеляційній скарзі є безпідставними, так як факт використання приміщення за договором оренди № 879-УКВ/08 від 31.12.2008 року є встановленим.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування.

Відповідно до вимог ч.3 статті 309 ЦПК України, - порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги у частині розподілу судових витрат за рішенням суду першої інстанції, який помилково розрахував судовий збір для стягнення з відповідачки на користь держави у сумі 364,18 грн. з урахуванням суми стягненої на користь позивача понесених судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. і в цій частині рішення районного суду підлягає зміні. Позовні вимоги задоволенні на суму 36 297,43 грн., тому судовий збір становить 1 % від ціни позову, що складає суму у розмірі 362,97 грн., що підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

Керуючись ст.ст.303,304, п.3 ч.1 ст.307, ч.3 ст. 309, ч.2 ст.314, 317, 319, ч.1 ст.218 ЦПК України судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року змінити в частині розподілу судових витрат на користь держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 362,97 грн.( триста шістдесят дві гривні 97 копійок).

В іншій частині рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2010 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Судді