АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-8516/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Козлова С.П.

суддів Максюта Ж.І., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремого розпорядження, що міститься у заповіті, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що вона з 1980 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який помер 09.11.2008 р. Просить визнання недійсним розпорядження ОСОБА_4, що міститься у його заповіті щодо АДРЕСА_1, оскільки зазначена квартира належить їй на праві приватної власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2010 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Відповідачка не погодившись з рішенням суду подала апеляційну скаргу та посилаючись на те, що при вирішенні справи судом першої інстанції були порушені вимоги норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 необґрунтовано заповів майно, а саме АДРЕСА_2, що йому не належить, а тому окреме розпорядження заповіту щодо спірної квартири підлягає визнанню недійсним.

Однак з даним висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, позивачка з 23.05.1980 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_4, який помер 09.11.2008 р. У заповіті, що посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 29.02.2008 р., ОСОБА_4 заповів своїй дочці, відповідачці по справі, в тому числі й квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Крім того, згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З урахуванням зазначеного, судова колегія дійшла до висновку про що, на момент звернення до суду права позивачки не порушені і не оспорюванні, само по собі згадування у заповіті спірної квартири не тягне за собою позбавляння позивачки її права власності на квартиру, а тому звернення до суду з даним позовом є передчасним.

Враховуючи вищезазначене колегія суді дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремого розпорядження, що міститься у заповіті відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Судді: