Погребищенський районний суд Вінницької області
Справа № 2-27/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20квітня 2010 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

В складі головуючого судді- Марченко Л.В.

При секретарі - Довбні Г.А

Адвоката ОСОБА_1В

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ

30 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до Липовецького районного суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

04 березня 2010 року дана цивільна справа надійшла на розгляд Погребищенського районного суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5, окремо, вимагав визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0.6530 га, розташованої в с. Приборівка по вул.Кірова 1 Липовецького району Вінницької області, укладений 06 серпня 2008 року між ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7 , пояснивши ,що на даній земельній ділянці розташований його - позивача житловий будинок з господарськими будівлями .

На час укладення даного договору - земельня ділянка розміром 0.6530 га належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, однак на пропозицію ОСОБА_4 придбати у нього земельну ділянку відмовився ,т.я. на той в суді знаходилась цивільна справа за позовом САТ „ Турбівське до Приборівської сільської ради, ОСОБА_8 та ОСОБА_4 щодо визнання приватизації земельних ділянок незаконними і скасування державних актів про право приватної власності на льні ділянки і в разі задоволення даного позову він мав намір отримати земельну ділянку - безкоштовно. Вважає , також визнати договір купівлі -продажу недійсними , т.я. на укладання договору ОСОБА_4, як продавець, повідомив нотаріуса про те,що земельна ділянка вільна від будь-яких майнових прав і претензій третіх осіб , спору по ній, хоча він добре знав знав , що в суді знаходиться цивільна справа про спір про право на його земельну ділянку, яку він продає.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник -адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнавали та пояснювали, що ОСОБА_4, як власник земельної ділянки на власний розсуд розпорядився своєю земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_4 звернувся до нього-Березюка А.Ф. з пропозицією придбати у нього земельну ділянку, маючи при цьому Державний акт про право власності на земельну ділянку , то він і погодився купити дану земельну ділянку. Посилання ОСОБА_2 в своїй позовній заяві про визнання правочину недійсним на підставі ст.315 ч.З ЦК України є безпідставним, оскільки правочин здійснювався повнолітніми, дієздатними особами, які на момент вчинення правочину усвідомлювали значення своїх дій та могли керувати ними , тому просить в позові - відмовити.

Відповідач ОСОБА_9 в судовому засіданні позов-не визнав та пояснив, що він приватизував земельну ділянку розміром 0.6530 га в с.Приборівка по вул.Кірова, 1 , про що було видано Державний акт про право приватної власності на земельну ділянку. Він користувався земельною діялнкою,а після того як у нього відібрали квартиру,то він пропонував ОСОБА_2 купити у нього земельну ділянку , але т.я. вони не дійшли згоди , то дану земельну ділянку він продав ОСОБА_3 ОСОБА_2 хотів безкоштовно забрати земельну ділянку, думав що її у нього заберуть. Просить в позові відмовити.

З урахуванням позиції учасників розгляду справи та її матеріалів , суд вважає ,що підстав для задоволення позову немає із наступних підстав.

Беззаперечно в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу: земельну ділянку площею 0.6530 га, що розташована по вул.Кірова, 1 села Приборівка Липовецького району Вінницької області, яка належала йому на підставі Державних актів про право власності на земельні ділянки. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом 6 березня 2008 року Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області. Будь-яких заборон чи обмежень на відчудження даної земельної ділянки на час укладення правочину-не існувало.

Правовідносини , що є предметом спору регулюються :

-ч.І п.а, ст. 90 Земельного Кодексу України , за змістом якої власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу,спадщину,

ч.1,3 ст.132 Земельного Кодексу України , згідно яких угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються,угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення

- ст.203 ЦК України відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства.

-ст.215 ч.ч. 1,3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог ,які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу , якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом , але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом , такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки, відповідачі уклали між собою договір-купівлі продажу земельної ділянки дотримуючись вимог чинного законодавства, то будь-які посилання позивача про визнання його не дійсним -немає.

Суд відхиляє посилання позивача про те ,що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним , оскільки він мав переважне право на придбання даної земельної ділянки , оскільки вони спростовуються його ж показами, отриманими в судовому засіданні про те ,що відповідач ОСОБА_4 звертався до нього з пропозицією про придбання земельної ділянки , однак вони не дійшли згоди , а він мав на меті отримати її безкоштовно . Позивач мав право на першочергове придбання земельної ділянки, однак даним правом-не скористався. Даний факт підтверджується також показами відповідача ОСОБА_4, який підтвердив, що дійсно звертався з пропозицією спершу до ОСОБА_2 продати йому земельну ділянку.

Безпідставними є посилання позивача, що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним, оскільки в той час коли він вчинявся , в судах знаходились справи про визнання Державного акту про право приватної власноті на земельну ділянку ОСОБА_4 - недійсним, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів про те ,що була встановлена будь-яка заборона на продаж або інше відчудження даної земельної ділянки. Висновки суду також підтверджуються також доказами по справі:

-копією договору купівлі-продажу земельної ділянки , вчиненого 6 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчено приватним нотаріусом, користувався земельною ділянкою, а після того як у нього відібрали квартиру ,то він і пропонував ОСОБА_2 купити у нього земельну ділянку, але т.я. вони не дійшли згоди, то дану земельну ділянку він продав ОСОБА_3 ОСОБА_2 хотів І безкоштовно забрати земельну ділянку, думав що її у нього заберуть. Просить в позові відмовити.

3 урахуванням позиції учасників розгляду справи та її матеріалів , суд вважає, що підстав для задоволення позову немає із наступних підстав.

Беззаперечно в судовому засіданні доведено ,що ОСОБА_3 придбав уОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку площею 0.6530 га, що розташована по вул.Кірова, 1 села Приборівка Липовецького району Вінницької області, яка належала йому на підставі Державних актів про право власності на земельні ділянки. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом 6 березня 2008 року Липовецького І районного нотаріального округу Вінницької області. Будь- яких заборон чи обмежень на І відчудження даної земельної ділянки на час укладення правочину-не існувало.

Правовідносини , що є предметом спору регулюються :

-ч.І п.а, ст. 90 Земельного Кодексу України , за змістом якої власникиземельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду , заставу ,спадщину,

ч.1,3 ст. 132 Земельного Кодексу України , згідно яких угоди про перехід прававласності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально І посвідчуються,угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення

- ст.203 ЦК України відповідно до якої зміст правочину не може суперечитицьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства , а також моральним засадам суспільства.

-ст.215 ч.ч.1,3 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог ,які встановлені частинами

першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу, якщо недійсність правочинупрямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечуєйого дійсність на підставах, встановлених законом , такий правочин може бути визнанийсудом недійсним (оспорюваний правочин ).

Оскільки, відповідачі уклали між собою договір-купівлі продажу земельної ділянки дотримуючись вимог чинного законодавства, то будь-які посилання позивача про визнання його не дійсним -немає.

Суд відхиляє посилання позивача про те ,що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним , оскільки він мав переважне право на придбання даної земельної ділянки, оскільки вони спростовуються його ж показами, отриманими в судовому засіданні про те, що відповідач ОСОБА_4 звертався до нього з пропозицією про 1 придбання земельної ділянки, однак вони не дійшли згоди, а він мав на меті отримати її безкоштовно. Позивач мав право на першочергове придбання земельної ділянки, однак даним правом - не скористався . Даний факт підтверджується також показами відповідача кубика М.М.,який підтвердив ,що дійсно звертався з пропозицією спершу до ОСОБА_2 продати йому земельну ділянку.

Безпідставними є посилання позивача ,що договір купівлі-продажу слід визнати недійсним , оскільки в той час коли він вчинявся , в судах знаходились справи про визнання Державного акту про право приватної власноті на земельну ділянку ОСОБА_4 -недійсним , оскільки позивачем не надано будь-яких доказів про те ,що була встановлена будь-яка заборона на продаж або інше відчудження даної земельної ділянки. Висновки суду також підтверджуються також доказами по справі:

-копією договору купівлі-продажу земельної ділянки , вчиненого 6 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та посвідчено приватним нотаріусом з Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області та зареєстровано в реєстрі за № 412.

-копію рішення Іллінецького районного суду від 19 січня 2009 року , згідно сого було відмовлено САТ „Турбівському„ у задоволенні позову до Приборівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про визнання решення Приборівської сільської ради в частині приватизації земельної ділянки в розмірі 1.5 га незаконними і скасування державних актів , вданих на право приватної власності на землю ОСОБА_4, і ОСОБА_8, за безпідставністю позовних вимог,

- копією ухвали апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2009 року відповідно до якої рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19 січня 2009 року - залишено без змін ,

-копією ухвали Верховного Суду України від 13 жовтня 2009 року, відповідно до якої рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 19.01.09 року та ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 27.03.09 року залишено без змін

На підставі наведеного та 10,11, 213, 214, 215 ЦПК України ,суд-

ВИРІШИВ

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити .

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення ухвали.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя