АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-27/10Головуючий у 1-й інстанції Ромазан
Провадження № 22ц-1113/10 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

при секретарі Танцюрі О.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайсуду від 5 лютого 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПП "Забара", 3-я особа ОСОБА_2 про визнання майнового права на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання майнового права на недобудовану квартиру №1 загальною площею 69,63 м.кв. на вул.У.Самчука відповідно до сплачених коштів в сумі 124935 грн за договором №5 від 1 жовтня 2003 року.

В процесі розгляду справи було уточнено вимоги і позивач просить визнати майнове право на двокімнатну квартиру загальною проектною площею 69,63 м.кв. на вул.У.Самчука- бічна м.Тернополя, яка розміщена на 1-ому поверсі в осях Д-В 1-4, оскільки у вказаній квартирі проводить ремонтні роботи ОСОБА_2, якій відповідач передав ключі, хоча житловий будинок не прийнято в експлуатацію із-за відсутності експертного висновку на будівництво будинку після внесення змін в проектну документацію, розміщення жилих приміщень в цокольному поверсі, що і спричинило плутанину в нумерації квартир, яка склалася між учасниками будівництва будинку.

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 5 лютого 2010 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та

ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дав невірну оцінку обставинам та доказам в справі.

В суді апеляційної інстанції представники позивача доводи скарги підтримали та суду пояснили що фактично спір виник, оскільки нове керівництво підприємства, не здавши в експлуатацію будинок на вул.У.Самчука- бічна, передало ключі від спірного приміщення ОСОБА_2, при цьому свої дії пояснили тим, що позивач не цікавився ходом будівництва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід задовольнити.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами має місце спір стосовно оплати будівельних робіт, а також не внесено зміни в договір щодо конкретизації місця знаходження спірної квартири.

Відповідно до змісту ст, ст. 11, 15 ЦК цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Разом з тим, згідно зі ст. З ЦПК, усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2003 року відповідачем було отримано комплексний державний експертний висновок №287-298-03 та дозвіл на виконання будівельних робіт №215/03 від 22 жовтня 2003 року (а.с.67-68) на будівництво 12-ти квартирного будинку на вул.У.Самчука М.Тернополя.

1 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачем 1111 "Забара" було укладено договір на будівництво двокімнатної квартири №1 на першому поверсі будинку на вул.У.Самчука м.Тернополя. Закінчення будинку планувалось в 4-ому кварталі 2004 року і попередня вартість квартири була визначена в сумі 1233 грн 00 коп. З Згідно вкзаного догову фінансування здійснюється шляхом внесення 34000 грн в момент підписання договору та рівними частками щомісячно згідно рахунків виконавця- відповідача.

Однак, будівництво вказаного будинку не було розпочато у вказаний період і за вказаною адресою, оскільки виник спір із власниками сусідніх будинків.

в жовтні 2004 року було самочинно розпочато будівництво будинку на вул.У.Самчука- бічна.

Рішенням міськради від 14.04.2005 року було погоджено місцерозташування будівництва за новою адресою вул.У.Самчука - бічна 27.

В квітні. 2007 року ПП "Забара" офіційно отримало в оренду земельну ділянку за новою адресою, а дозвіл на завершення будівництва 12-ти квартирного жилого будинку на вул.У.Самчука бічна лише 28 травня 2008 року (а.с.20)

Рішенням виконкому Тернопільської міської ради №585 від 23 квітня 2009 року (а.с.196) було погоджено ПП "Забара" перепланування 12-ти квартирного будинку під 15-ти квартирний з вбудованими приміш:еннями громадського призначення, творчими майстернями та закритими стоянками для автомобілів та його завершення його будівництвана ву.У.Самчука бічна.

Вказані обставини відповідач не довів до відома позивача, не розірвав і не змінив з ним угоди про дольову участь, виставляв рахунки, які оплачував позивач (а.с. 219, 94) і отримані кошти використовував для сплати штрафів, проплати розробки нової проектної документації, будівництва.

З аналізу наявних в справі договорів про дольову участь в будівництві житла, які укладені в 2003 році, вбачається, що предметом угод були конкретно зазначені номери квартир на конкретно визначеному поверсі та з зазначенням загальної проектної площі ( а.с. 122-131). Лише в договорі з ОСОБА_4, одним із засновників та директором ПП "Забара", місцерозтащування двокімнатної квартири визначено в осях 1-4 А-Д на 2-ому поверсі. Починаючи з 2005 року- в договорах номери квартир не вказувались.

Проаналізувавши в сукупності письмові докази, які долучені сторонами до справи, пояснення сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 є підставними, відповідно рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Під час апеляційного розгляду справи, представник ПП "Забара" неодноразово змінювала юридичні обставини, якими обґрунтовувала свої заперечення доводів позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно місцезнаходження майбутньої квартири: спершу, відсутністю на першому поверсі квартири, на яку претендує позивач, згідно її слів це цоколь існуючого житлового будинку, оскільки в проектній документації ( 2003 року) на будівництво будинку на вул.У.Самчука не передбачався цоколь.

Після огляду плану поверхів проектів за 2003, 2005 роки ( 135-136, 203-204,) заявила, що після внесення змін до проекту, на першому поверсі відсутня квартира за №1, оскільки згідно техінвентаризації, яка проведена в 2009 році, є квартири з номерами: № З, 4, 5. Позивачу запропоновано квартиру 4, а квартира №3 закріплена за ОСОБА_2, оскільки після розірвання договору

про дольову участь на будівницто житла з ОСОБА_4 це приміщення було вільним.

Так, згідно ст. 212 ЦПК -"Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності."

В силу ст.П ЦПК -"Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі."

Згідно ст. 60 ЦПК -" Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях."

Аналізуючи в сукупності докази в контексті норм права та встановленим обставинами, суд апеляційної інстанції критично оцінює пояснення представника ПП "Забара" про те, що договір з ОСОБА_2 про дольову участь в будівництві житла було укладено на спірну квартиру, яка попередньо була предметом договору з ОСОБА_4, оскільки ці пояснення не перебувають в логічному зв'язку з іншимии доказами справи.

ОСОБА_4 в договорі на дольову участь в будівництві ( а.с.108 ) та особисто ним підписаній позовній заяві до суду (а.с.221) чітко прописано місцерозташування майбутньої квартири згідно проектної документації - це ось А-Д 1 -4 на 2-ому поверсі (тобто зліва від входу в жилий будинок).

Саме в цій осі знаходяться, як квартира ОСОБА_5 (№7) на другому поверсі, так і квартира зліва від входу на першому поверсі (№4), якщо дотримуватись нумерації проставленої в інвентаризаційній справі та довідці (а.с.ЗОО).

Спірні питання з ОСОБА_4 було вирішено весною 2005 року, що вбачається з пояснень представника ПП, представлених письмових доказів з врегулювання спірних майнових питань (а.с.220-225,11-114). 22 березня 2005 року укладено договір з ОСОБА_2

Будь який доказів, про існування договорів про дольову участь ОСОБА_4 в будівництві квартири на першому поверсі в осях Д-В 1-4 будинку у відповідача немає, про що суду заявила представник

відповідача.

Суд апеляційної інстанції не може визнати обгрунтованими заперечення відповідача про те що, раніше зазначена в договорі квартира №1 на першому поверсі є квартирою №4, з посиланням на інвентаризаційну справу, оскільки відповідно дб'ст.З? Закону "Про місцеве самоврядування " до відання виконавчих органів міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження щодо підготовки і внесення на розгляд ради питань стосовно поштових адрес, що є можливим лише після прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом будинків.

З цим положенням Закону кореспондується і положення пункту 4.13 Наказу від 5 вересня 2003 року N 146 Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства-"Про затвердження Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна- " 4.13 У разі відсутності у будинку присвоєної нумерації приміщень (квартир) нумерація на поверховому плані здійснюється наступним чином: у багатоповерховому будинку, у разі відсутності номерних знаків квартир (під час проведення обміру), виконавцю до встановлення знаків на місці не слід проставляти нумерацію квартиру інвентаризаційній справі. "

Крім цього, згідно пункту 2.5 ДБН В.2.2.-15 -2005." Приміщення і споруди. Житлові будинку", та пЛ.43 "Будівельних нор і правил. Житлові будинку", які були чинними з 01.01.1990 року до 2005 року в цокольних поверхах жилих будинків не допускалось і не допускається розміщення жилих приміщень.

Таким чином, після укладення в 2003 році договору з позивачем, незважаючи на зміни проектної докумнетації та місця забудови за мовчазним погодженнім сторін продовжували існувати договірні відносини. Жодна із сторін не вимагала його зміни чи розірвання.

Згідно ст. 654 ЦК-"Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту."

Відповідно в силу ст. 629 ЦК- "Договір є обов'язковим для виконання сторонами."

Оскільки в силу статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, то способом захисту свого цивільного права та інтересу позивач ОСОБА_3 обрав визнання майнового права на приміщення, яке розташоване в конкрекретно визначених координатах проекту будівництва будинку, яке суд апеляційної інстанції знаходить обгрунтованим.

Визнання права є засобом усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для його реалізації і запобігання дій з боку третіх осіб, що перешкоджають його нормальному здійсненню.

Судом неправильно застосовані норми матеріального права, тому ухвалене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, суд апеляцііїної інстанції

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайсуду від 5 лютого 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 майнове право на жиле приміщення в осях 1-4 Д-В на першому поверсі (справа від входу) в незавершеному будівництвом будинку на вул.У.Самчука-бічна М.Тернополя, забудівником якого є ПП "Забара".

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути

оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6