У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Луньо К.А.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 вересня 2010 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ №141-к від 26 листопада 2009 року Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» «Про звільнення за прогул без поважних причин у звязку з відсутністю ОСОБА_4 на робочому місці 14 вересня 2009 року» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Поновлено позивача на посаді завідувача магазином Рава-Руської філії Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг». Стягнуто з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2009 року до 28 вересня 2010 року в сумі 24 672 грн. 96 коп. Проведено розподіл судових витрат. В частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць рішення допущене до негайного виконання.

Рішення оскаржило Українсько-німецьке спільного підприємство «Львів-Трейдінг».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення. Зазначає, що позивач порушувала стаціонарний режим лікування, хоч їй було видано листок непрацездатності. Час, який призначався для лікування, позивач практично використовувала для власних потреб. У звязку з тим, що порушення режиму не зафіксовано при видачі листка непрацездатності, лікарі притягнуті до дисциплінарної відповідальності. Апелянт вважає, що позивач була відсутня без поважних причин на своєму робочому місці 14 вересня 2010 року, а отже її звільнення з роботи з підстав, визначених п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є законним та обгрунтованим. Суд безпідставно взяв до уваги пояснення позивача про те, що її поїздка за межі України під час перебування на стаціонарному лікуванні була можливою у звязку зі згодою лікаря на таку поїздку, що не передбачено чинним законодавством. Суд всупереч вимогам п. 2.8 «Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», не взяв до уваги того, що тимчасово непрацездатним особам, направленим на консультацію, обстеження, лікування в лікувально-профілактичні заклади за межі адміністративного району, листок непрацездатності видається за рішенням ЛКК на необхідну кількість днів з урахуванням проїзду. Вважає, що видана приватним неврологічним кабінетом довідка від 11 січня 2010 року не є належним та допустимим доказом про проходження позивачем обстеження у неврологічній консультації в м. Томашові Любельському. Позивач за наявності формальних листків непрацездатності 14 вересня 2009 року, була відсутня на своєму робочому місці без поважних причин, що є підставою для її звільнення за прогул.Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, заперечення, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 12 липня 1993 року. З 1 серпня 2005 року працювала на посаді завідуючої магазином Рава-Руської філії. 26 листопада 2009 року генеральним директором Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» ОСОБА_5 виданий наказ №141-к про звільнення з роботи ОСОБА_4 за прогул без поважних причин у звязку з відсутністю на робочому місці 14 вересня 2009 року.

Листком непрацездатності від 5 жовтня 2010 року стверджується, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 5 вересня до 5 жовтня 2009 року (а.с.31). У листку непрацездатності зазначено про відсутність порушень режиму.

Відповідач, як доказ вчинення позивачем прогулу 14 вересня 2009 року, вважає інформацію державної прикордонної служби (окремий відділ обробки даних центральної підсистеми інтегрованої інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт»), якою засвідчується, що 14 вересня 2009 року позивач ОСОБА_4 виїжджала за межі України, чим порушила правила стаціонарного режиму, тобто не знаходилась на лікуванні і не виконувала своїх посадових обов»язків - вчинила прогул без поважних причин. Позивач не заперечує факту перетину кордону у зазначений день, оскільки дійсно 14 вересня 2009 року проходила додаткове неврологічне обстеження в ОСОБА_6. Її виїзд для додаткової консультації за кордон та залишення стаціонару в лікарні здійснено на підставі поданої нею заяви. Медичною довідкою, виданою приватним неврологічним кабінетом, стверджується, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, лікувалась 14 вересня 2009 року у неврологічній консультації в Томашові Любельському. Дана довідка не спростована іншими доказами.

На підставі аналізу наявних в справі доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що посилання відповідача на те, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог закону, а саме не в період її тимчасової непрацездатності 26 листопада 2009 року, коли вона знову приступила до виконання покладених на неї посадових обовязків, є необгрунтованими, оскільки позивачем оспорюється не дата звільнення, а підстави, з яких винесено наказ про звільнення. Звільнення ОСОБА_4 із займаної посади за прогул без поважних причин у звязку з відсутністю її на робочому місці 14 вересня 2009 року є неправомірним та таким, що суперечить чинному законодавству України, оскільки доведено, що 14 вересня 2009 року ОСОБА_4 була непрацездатною і перебувала на лікуванні. Листок непрацездатності, який це стверджує, здано нею відповідачу і останній, достовірно знаючи про те, що 14 вересня 2009 року ОСОБА_4 перетинала державний кордон України, не оскаржив такий, не звернувся про внесення до цього листка відміток про порушення режиму, а провів оплату часу непрацездатності позивача. Судом мотивовано відхилення як доказу порушення режиму позивачем, листа виконуючого обовязки начальника головного управління охорони здоров»я у Львівській області №3726/ОКЛ про те, що за результатами перевірки обгрунтованості видачі листків непрацездатності ОСОБА_4, притягнуто до дисциплінарної відповідальності керівників медичних установ, оскільки це не стверджує про вчинення позивачем прогулу 14 вересня 2009 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. На підставі вказаної норми власник чи уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку вчинення працівником прогулу без поважних причин. Наявність поважної причини визнається у разі доведеної непрацездатності працівника.

Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України та постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. №9 з наступними змінами, встановлено, що прогулом визнається відсутність працівника на роботі без поважних причин. По справі встановлено, що позивач 14 вересня 2009 року була непрацездатною, була відсутня на роботі за наявності поважної причини на це, що виключає її звільнення за прогул.

Згідно з вимогами ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Законом (ч.5 ст. 235 КЗпП України, п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України) встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню в користь позивача, судом розрахована відповідно до Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». При цьому, середня заробітна плата обчислена, виходячи з останніх двох календарних місяців роботи, які були відпрацьовані позивачем. Така становить 24 672,96 грн.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Розподіл судових витрат суд провів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Українсько-німецького спільного підприємства «Львів-Трейдінг» відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: