Костопільський районний суд Рівненської області
Справа № 2-293/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2010 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі : головуючого-судді Олійника П.В.

при секретарі Озарчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Новогвардійська, 35 в м.Костопіль від 19 жовтня 2006 року.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у зв'язку із хворобою договір дарування був укладений нею в стані, коли вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

В послідуючому позивач змінила підставу позову і просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями у зв'язку з тим, що він був вчинений під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для неї умовах. При цьому покликається на те, в 2006 році проти неї порушили кримінальну справу за незаконне вирощування коноплі. Пізніше справу передали на розгляд до суду. їй повідомили, що за вчинення цього "злочину- її будинок може бути -кенфіско«. ваний. Оскільки арешт на будинок не був накладений, то вона передала відповідачам наявні у неї документи на будинок, а відповідачі замовили необхідні для укладення договору документи в бюро технічної інвентаризації. Після отримання документів був укладений договір дарування будинку з надвірними будівлями. 06 листопада 2006 р. стосовно неї було постановлено вирок і суд не застосував конфіскацію майна. На вимогу позивача повернути будинок з надвірними будівлями у її власність відповідачі відмовляються, а тому вона змушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати житловий будинок з надвірними будівлями в м.Костопіль по вул.Новогвардійській, 35 спільною сумісною власністю його і відповідачки ОСОБА_1 та визнати частково недійсним договір дарування цього будинку.

В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 1986 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 У власності ОСОБА_1 перебував житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Новогвардійська, 35 в м.Костопіль. За час подружнього життя на утримання та ремонт будинку та сараю були витрачені значні кошти. Будівельні матеріали для ремонту були придбані за зароблені ним кошти. За час спільного проживання було збудовано дровітню, колодязь, зроблено замощення та замінено огорожу. Внаслідок проведених робіт вартість будинку з надвірними будівлями значно зросла.

Ухвалою суду справи за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Крім того, визнали позов ОСОБА_4 Просять позов задоволити.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свій позов повністю та з аналогічних підстав. Просить позов задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 не визнали та пояснили, що з цим позовом ОСОБА_1. звернулася під впливом свого чоловіка ОСОБА_4, який вчиняє щодо неї фізичне та психічне насильство. Позивач і раніше мала намір передати їм у власність належний їй будинок з надвірними будівлями в м.Костопіль по вул.Новогвардійська, 35. Про це позивач говорила їм раніше, а також написала заповіт, яким заповідала їм вищеназваний будинок з надвірними будівлями. Порушення проти позивача кримінальної справи та загроза конфіскації пришвидшили здійснення наміру позивача про передачу їм будинку з надвірними будівлями. Оплата за виготовлення документів та оформлення договору дарування була проведена відповідачами. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також не визнали позов ОСОБА_4 і пояснили, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 він постійно зловживав алкогольними напоями і не дбав про будинок. Просять в задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовити.

Свідок ОСОБА_5 показала, що позивач ОСОБА_4. є її дядьком і вже тривалий час проживає з ОСОБА_1 ОСОБА_4. та ОСОБА_1 разом вели господарство та утримували будинок. ОСОБА_1 говорила їй, що хоче повернути будинок у свою власність.

Свідок ОСОБА_6. показав, що позивач ОСОБА_4. є його батьком і вже приблизно 28 років живе із ОСОБА_1 та спільно ведуть господарство. За цей час була зроблено огорожу, поставлено ворота, відремонтовано дах, поправлено димар - докладено два ряди цегли.

Суд, заслухавши пояснення сторін і свідків, зясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не підлягають до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 1980 р. у власності ОСОБА_1 перебував житловий будинок з надвірними будівлями в м.Костопіль по вул.Новогвардійська, 35, який вона успадкувала після смерті свого першого чоловіка ОСОБА_7

Згідно договору дарування від 19 жовтня 2006 року, укладеного позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1 подарувала відповідачам кожному по Уг житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Новогвардійській, 35 в м.Костопіль.

Судом також встановлено, що в провадженні Костопільського районного суду перебувала справа про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.ЗЮ та ч.2 ст.307 КК України. Вироком суду від 06 листопада 2006 р. ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні цих злочинів та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п'ять років з іспитовим строком один рік.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ч. З ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. При визнанні угод недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину тобто для визнання право- чину недійсним на підставі статті 233 ЦК необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

Однак, договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, який уклала позивач, належать до безоплатних правочинів, і за його умовами обдаровані ( відповідачі ) не мають перед дарувальником ( позивачем ) будь-яких зобов'язань матеріального характеру, а, отже, і відсутня така обставина як вкрай невигідні умови вчинення правочину. В зв'язку з цим, на думку суду, відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним на підставі статті 233 ЦК, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Щодо позову ОСОБА_4, то суд вважає, що він необгрунтований.

Статтею 62 СК України передбачено, що, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні не здобуто доказів того, що житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Новогвардійська, 35 в м.Костопіль, який належав ОСОБА_1, за час шлюбу істотно збільшився у своїй вартості. Встановлення огорожі та воріт, ремонт даху та докладення двох рядів цегли на димарі, про що вказував свідок ОСОБА_6, на думку суду, не можуть вплинути на істотне збільшення вартості будинковолодіння. Посилання позивача ОСОБА_4 у позовній заяві на те, що вартість будинку з надвірними будівлями в 1980 році становила 1973 крб., а в 2006 р.- 24523 грн. не може бути доказом істотного збільшення вартості будинковолодіння, оскільки, ці суми не є співставимими.

За таких обставин суд вважає, що у зв'язку з недоведенням позивачем ОСОБА_4 свого позову щодо істотного збільшення вартості будинковолодіння, необхідно відмовити в задоволенні позову в частині визнання житлового будинку з надвірними будівлями по вул.Новогвардійська, 35 в м.Костопіль спільною сумісною власністю його і відповідачки ОСОБА_1

Таким чином, ОСОБА_1 як єдиний власник будинковолодіння, мала право самостійно, без згоди позивача Гаврилюка ГЖ, розпорядитися своїм житловим- будинком, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_4 в частині визнання частково недійсним договору дарування будинку з надвірними будівлями в м.Костопіль по вул.Новогвардійська, 35.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 11, 60, 212 ЦПК України, ст.203, 233 ЦК України, cm. 62, 63 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування за необгрунтованістю заявлених вимог.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності в зв'язку з недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: