Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-6322/10
Жовтневий районний суд р. ОСОБА_1 в складі:
головуючого судді ШУМ Л.І.
при секретарі Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,
В жовтні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків,посилаючись на те, що 50 років став інвалідом 3 групи по профзахворюванню з втратою 50 % працездатності по 2 професійним захворюванням. З травня 2003 року по день встановлення профзахворювання (6 років), працював прохідником ШБУ ВАТ» Криворізький залізорудний комбінат». З 21.01.1981 року по 06.11.1984 року (3 р 10міс) працював підземним гірником, бурильником,машиністом електровоза підземного ш. «Северная Вентиляціонная» РУ Первомайське ВО «Кривбасруда». З 22.11.1984 року по 30.03.1991 року (7 років 7 міс) працював прохідником підземним БУ №2 тр-та «Кривбасшахтопроходка». Загальний трудовий стаж складає 31рік 11 місяців, із них в шкідливих та небезпечних умовах працював 13 років 10 місяців, безпосередньо на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»- 9 років 10 місяців. Рішеням ЛЕК НДІ від 27.01.2009 року ,протокол №262, йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта,стабільним мязово-тонічним і больовим синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз, деформуючий артоз і періартроз ліктьових суглобів,двобічний гонартроз з больовим компонентом ПФ 1-2ст. Захворювання виникли в звязку з тривалим часом роботи в підземних умовах в шкідливих та небезпечних умовах праці,які перевищували санітарно-допустимі норми. Він підвергався дії комплексу виробничих шкідливостей: фізичне перенавантаження,вимушена робоча поза,шум,вібрація ,несприятливий виробничий мікроклімат. На підприємстві застаріле,неудосконалене знаряддя праці, кошти в охорону здоровя підприємство не вкладало. Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Йому спричинено моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві звязки, він не може реалізувати своє бажання працювати,матеріально забезпечувати себе та свою сімю,відпочивати. Йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Вважає, що сума компенсації за заподіяну моральну шкоду складає 150 000 гривень
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 і його представник позивача ОСОБА_2 позов підтримали в повному обсязі, просили стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача 150 000 гр. в відшкодування моральної шкоди заподіяної в наслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обовязків..
Представник відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» в особі ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив,що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди.
Вислухавши сторони, дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково за такими підставами.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач працював у відповідача з травня 2003 року по день встановлення профзахворювання (6 років), працював прохідником ШБУ ВАТ» Криворізький залізорудний комбінат». З 21.01.1981 року по 06.11.1984 року (3 р 10міс) працював підземним гірником, бурильником,машиністом електровоза підземного ш. «СевернаяВентиляціонная» РУ Первомайське ВО «Кривбасруда». З 22.11.1984 року по 30.03.1991 року (7 років 7 міс) працював прохідником підземним БУ №2 тр-та «Кривбасшахтопроходка». Загальний трудовий стаж складає 31рік 11 місяців, із них в шкідливих та небезпечних умовах працював 13 років 10 місяців, безпосередньо на ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат»- 9 років 10 місяців. Рішеням ЛЕК НДІ від 27.01.2009 року ,протокол №262, йому встановлено професійні захворювання з діагнозом: Радикулопатія шийна і попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта,стабільним мязово-тонічним і больовим синдромом. Двосторонній плечолопатковий періартроз, деформуючий артоз і періартроз ліктьових суглобів,двобічний гонартроз з больовим компонентом ПФ 1-2ст.
За висновком МСЕК від 01.03.2010 року позивачу була установлена втрата професійної працездатності - 50%, та 3 група інвалідності, по радикулопатії -35% та 3 группа інвалідності, по деформуючому артрозу 15 %.
Повторне переосвідоцтво МСЕК від 26.02.2010 року процент втрати працездатності залишив без змін, наступне переосвідоцтво на 01.3.2012 року.
Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці.
Згідно з Актом розслідування профзахворювання № 10 від 10.02.2009 року, п.19 у період праці позивача на підприємстві керівництво РУ «Первомайское» ВО «Кривбасруда», трест «КШП» ШБУ, ВАТ «Кривбасзалізрудком» порушували ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,ст..153 КзпП України.
В п.17 Акту зазначені причини профзахворювання робота протягом 20 років 1 місяця в умовах важкої праці та несприятливого мікроклімату, рівень фізичного перевантаження перевищував ГДН, шкідливим фактором був несприятливий мікроклімат характерний для підземних робіт.
Згідно санітарно-гігіенічною характеристикою умов праці від 19.02..2007 року за № 2/2-14 (по тр КШП), та № Ф 2/2-149 від 19.02.2007 року на робочому місці тр. «КШП» та ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» було перевищення допустимих норм пилу,шуму,вібрації,негативні кліматичні умови,..
Так в пункті 12.5-12.12 санітарно-гігіенічної характеристики умов праці на ВАТ «КЗРК» вказано на те,що вміст вільного диоксиду кремнію кристалічного в пилу становить від .2.7 до. 7.8 мг/м3 при нормативному значенні 2.0
Вологість від 95 % -100% при нормі 30-80протягом робочої зміни.
Температура від 16.6-24.0 / при нормі 16-26 /
Шум від 106 до 119 при нормі 80 дБА.
Вібрація- 106-120 дБ при нормі -112 дБ
ВАЖКІСТЬ праці - рівень фізичного перенавантаження значно перевищував ГДН.
-Маса вантажу ,що піднімається та оперіщується вручну від 34 до 50 кг при нормі 30 кг.
-Нахили тулубу 395 раз при допустимій нормі 100.
По висновку санітарно-гігієнічної характеристики в відповідності гігієнічної кваліфікації праці ГН 3.3.5-3.3.8;6.6.1-083-2001, затвердженої МОЗ України №528 від 27.12.2001 року умови праці відносяться д 4 класу, 3 ступеню шкідливості, важкість праці до 3 класу 3 ступеня шкідливості,напруженість праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості.
Факт вини підприємства підтверджується висновком МСЕК 01.03.2009, 26.02.2010 років, виписками з історій хвороби, станом здоров'я позивача.
Фізичні страждання позивача полягають в тому,що у позивача постійні болі в поперековому відділі хребта, ниючий,тягнучий, що посилюється при зміні положення тіла,навантаженнях,ходьбі,періодично стріляючий з іррадіацією в ліву ногу, утруднену ходу,сухий кашель, слабкість,безсоння, зниження слуху. Отримане захворювання обмежує життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми.
У позивача на підставі висновку МСЕК від 05.03.2009 р. виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що з вини підприємства він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.
Заподіяне позивачу з вини підприємства професійне захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
23.02.2007 року був ухвалений Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності". Зокрема даним законом про зміни до базового Закону передбачено вилучення з Закону ст.ст. 1, 21, 28, 34, 35 норми, щодо обовязку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професіональних захворювань України виплачувати грошову суму за моральну шкоду потерпілому, внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідачіа спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача - відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обовязку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку праця в умовах важкої фізичної праці, яка перевищувала ГДР, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оскаржило підприємство-відповідач.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода в наслідок професійного захворювання, винним в отриманні позивачем професійного захворювання є відповідач ОСОБА_6 акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». При вказаних обставинах суд вважає, що в наслідок професійного захворюванням порушено звичайний для позивача спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту розлідування хронічного професійного захворювання форми П-4 від 10.02.2009 року, виписки із історії хвороби ОСОБА_4 Українського НДІ промислової медицини, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення ОСОБА_6 акціонерним товариством «Криворізький залізорудний комбінат» під час праці на підприємстві позивача якісних та безпечних умов праці.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. У звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він постійно відчуває біль в різних частинах тіла, такий стан не дає йому можливості спокійно спати ночами, займатися фізичною роботою.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше позивачу 01.03.09 року встановлено 50% втрати професійної працездатності в наслідок професійного захворювання і 3 група інвалідності, а також характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоровю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» 40 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя, повязаного з виконанням трудових обовязків задовільнити частково.
Стягнути з відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_4 в відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнути з ОСОБА_5 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн., витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 15,00 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу.
СУДДЯ Л.І. Шум