АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-347/10 Головуючий у 1-й інстанції Малярчук
Провадження № 22-ц-2121/10 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бахметова В. Х., Гірський Б. О.,

при секретарі Майка Р.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою на рішення Теребовлянського райсуду від 22 липня 2010 року в справі за позовом ЗАТ страхова компанія ВУСО до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2009 року ЗАТ страхова компанія ВУСО звернулась до суду з позовом про стягнення в порядку регресу 11016,0 грн майнової шкоди, якої позивач зазнав в результаті виплати страхового відшкодування.

Позивач зазначив, що 8 червня 2007 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті, якої автомобіль НОМЕР_1 отримав пошкодження. Власник даного автомобіля ОСОБА_2 отримав 22032,0 грн страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту. Оскільки дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини обох власників джерел підвищеної небезпеки, тому просила стягнути в порядку регресу майнову шкоду, яка становить 50 відсотків виплачної суми.

Рішенням Теребовлянського райсуду від 22 липня 2010 року позов задоволено:

стягнено з ОСОБА_1 в користь ЗАТ страхова компанія ВУСО 11016,0 грн майнової шкоди, яка завдана внаслідок здійснення страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту; 110,16 грн судового збору та 30 грн витрат на інфомаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 90 грн витрат на інфомаційно-технічне забезпечення розгляду справи в дохід держави

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення, зменшивши суму відшкодування, посилаючись на те, що судом не враховано ступінь вини власника застрахованого автомобіля, який грубо порушив Правила дорожнього руху: не зупинився на знак при виїзді з другорядної дороги на головну, виїхав на головну зрізавши кут перехрестя, створив аварійну ситуацію в результаті чого він змушений був змінити напрямок руху та виїхати на зустрічну смугу руху,

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ступінь вини обох водіїв в порушенні Правил дорожнього руху є однаковою, оскільки ОСОБА_1 не звертався до суду про відшкодування майнової шкоди, якої він зазнав в результаті вказаного ДТП, а також не просив призначити експертизу стосовно спричиненої йому шкоди.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Усупереч зазначеним процесуальним нормам права суд, дослідивши надані сторонами докази, не дав оцінки у їх сукупності та взаємозв'язку, не зробив чіткого і безумовного висновку щодо наявності чи відсутності вини відповідача у заподіянні шкоди і, таким чином, не встановив юридичного факту, який підлягав встановленню судом у цих правовідносинах.

З огляду на підстави заявленого позову - статті 1166, 1188 ЦК - встановленню судом підлягали такі юридичні факти, як наявність шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, винної поведінки одного чи обох володільців цих джерел та причинного зв'язку між шкодою і їх (чи його) протиправною поведінкою.

Відповідно до статті 309 ЦПК- Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права,...

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем, власнику автомобіля НОМЕР_1, виплачено страхове відшкодування в сумі 22032,0 грн за договором добровільного страхування наземного транспорту №22400-20-02 від 10 жовтня 2006 року, оскільки 8 червня 2007 року в 18-30 год мала місце дорожньо-транспортна пригода в результаті порушення водіями ОСОБА_1Є пункту 10.1 та ОСОБА_2 пункту 16.11 Правила дорожнього руху.

На порушників було складено адмінпротоколи.

Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки унормований статтею 993 ЦК і статтею 27 Закону України "Про страхування". За приписами цих норм, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно статті 1188 ЦК - Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив вину кожного із водіїв в розмірі 50 відсотків, що вбачається із суми позову, яка становить половину виплаченого страхового відшкодування.

Згідно пункту 3 Постанова Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди із змінами і доповненнями- у випадку заподіяння шкоди кількома особами суд, визначає ступінь вини кожного з них і відповідно визначає розмір відшкодування, що відшкодовується кожним з них в порядку часткової відповідальності.

Як вбачається з довідки ВДАІ УМВСУ в Тернопільській області від 12.06.2007 року №602, дорожньо-транспортна пригода мала місце 8 червня 2007 року в 18-30 год в результаті порушення водіями ОСОБА_1Є пункту 10.1 та ОСОБА_2 пункту 16.11 Правила дорожнього руху.

З пояснень очевидців події, матеріалів працівників ДАІ вбачається, що водій ОСОБА_2 рухаючись на другорядній дорозі зі сторони Бучача і виконуючи маневр виїзду на головну дорогу, не переконався в безпечності і не пропустив автомобіль ОСОБА_3, який рухався по головній дорозі в сторону Чернівців. ДТП мала місце на смузі руху головної дороги в сторону Тернополя навпроти смуги руху в сторону Бучача. Про намагання уникнути зіткнення на своїй полосі руху, свідчить і тормозний шлях автомобіля відповідача Opel Corsa, оскільки зліва по руху його автомобіля знаходилась огорожа АЗС. Тормозний шлях автомобіля ОСОБА_2 відсутній.

Згідно пукту 6.11 Правил дорожнього руху, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306,- На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

При вказаних обставинах, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення слід скасувати та ухвалити нове, оскільки у вказаній дорожньо-транспортній пригоді ступінь вини ОСОБА_2Є є набагато вищою ніж ОСОБА_1 і суд визначає її в розмірі 90 відсотків, а вину ОСОБА_1 З Є. в розмірі 10 відсотків, що становить 2203 грн, яка і підлягає стягненню в користь позивача.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Теребовлянського райсуду від 22 липня 2010 року скасувати і ухвалити нове.

Позов ЗАТ страхова компанія ВУСО задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ЗАТ страхова компанія ВУСО 2203 (дві тисячі двісті три) грн майнової шкоди, 51 грн судового збору, 30 грн на інфомаційно-технічне забезпечення розгляду справи

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_4