Справа №22-ц-3090/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Шевченка В.А.,

суддів Семеній Л.І., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами представника Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_2 та відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3

до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2008 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Відкритого акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе про відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 грн., який в листопаді 2009 року доповнив та просив також стягнути і з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на відшкодування моральної шкоди 25000 грн.

У позові зазначає, що з 05 вересня 1975 року по 23 листопада 2004 року, працюючи слюсарем механоскладальних робіт 4 розряду цеху № 10 у ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в неналежних умовах, отримав професійне захворювання, внаслідок чого втратив 75% професійної працездатності та став інвалідом 2 групи. Вказує на постійні хвороби, щорічне лікування, значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях, тому просить суд стягнути з відповідачів моральну шкоду.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2500 грн.

В апеляційній скарзі представник ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_2 вказує, що місцевим судом порушено норми матеріального права та неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, тому просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2010 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, при визначенні розміру відшкодування, не враховано обопільну ступінь вини сторін та застосовано закон, який не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами з приводу застосування строків позовної давності.

В апеляційній скарзі начальник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми ОСОБА_4 вказує, що місцевим судом порушено норми матеріального права та неповно зясовано судом обставини, що мають значення для справи, тому просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2010 року в частині стягнення з відділення 2500 грн. та відмовити у задоволенні цих вимог.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно зясовано наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, недостатньо оцінені та не враховані наявність, характер, обсяг моральних та фізичних страждань позивача, а також безпідставно поновлено строк для звернення до суду та не застосовано строк позовної давності до спірних правовідносин.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, які підтримали апеляційні скарги з мотивів в них викладених, пояснення представника позивача ОСОБА_6, який заперечив проти їх задоволення, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 з 05 вересня 1975 року по 23 листопада 2004 року працював у ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» в цеху № 10 на посаді слюсаря механоскладальних робіт 4 розряду та на інших роботах. Звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.

Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці він отримав ряд професійних захворювань, що підтверджується актами розслідувань професійних захворювань (а.с. 6, 62, 65).

Висновком МСЕК від 23 березня 2003 року йому вперше встановлено 20% втрати професійної працездатності, висновком МСЕК від 13 березня 2007 року - 40% , з них 15% первинно, а висновком МСЕК від 15 квітня 2008 року встановлено 2 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання безтерміново з 75% ступенем втрати професійної працездатності, з них 25% первинно (а.с. 10,11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди з роботодавця та стягуючи з нього на користь позивача 5000 грн. на її відшкодування, суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно прийшов до висновку про те, що у зв'язку із отриманням під час роботи на підприємстві професійного захворювання, позивач втратив професійну працездатність на 75%, став інвалідом другої групи, в результаті чого переносить моральні страждання, тому обґрунтовано стягнув з роботодавця кошти на відшкодування моральної шкоди, що відповідає вимогам ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначено судом з урахуванням всіх обставин та вимог закону, зокрема ч.3 ст.23 ЦК України, з дотриманням вимог розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» щодо не доведення факту спричинення моральної шкоди висновком МСЕК є необґрунтованими, оскільки у даному випадку факт спричинення моральної шкоди встановлений судом.

Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо обопільного ступеня вини сторін за їх необґрунтованості та безпідставності.

Його посилання на те, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст.233 КЗпП України не ґрунтується на законі.

До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а не строк позовної давності. Однак, у цій справі позивач звернувся до суду за захистом його порушеного немайнового права, а саме, порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі його трудової діяльності.

Відповідно до ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

З 1 квітня 2001 року набрав чинності Закон України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Одним із завдань цього Закону та обовязку Фонду було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим і членам їх сімей від нещасних випадків. Закон не передбачав строки позовної давності на звернення потерпілого із заявою про відшкодування моральної шкоди . Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами і доповненнями).

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми та стягуючи з нього на користь позивача 2500 грн., суд виходив з того, що норми права, які діяли на час встановлення позивачу стійкої втрати працездатності 05 травня 2003 року, передбачали обовязок Фонду відшкодувати моральну шкоду.

Втім, з таким рішенням погодитись не можна, оскільки воно ґрунтується на невірному застосуванні судом норм матеріального права.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 20 березня 2007 року, внесені зміни до абз. 4 ст. 1, п.п. «е» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 зазначеного Закону, згідно яких у Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відсутній обовязок відшкодовувати потерпілим моральну шкоду в разі встановлення професійного захворювання.

Крім того, п. 44 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» внесені зміни і до п. 3 розділу ХІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з якими припинено з 01 січня 2008 року відшкодування моральної шкоди незалежно від часу настання страхового випадку.

Так як на час звернення позивача до суду (грудень 2008 року) чинним законодавством не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України.

Вказаних норм права, які підлягали застосуванню, суд не врахував, що потягло за собою неправильне вирішення спору в частині стягнення моральної шкоди з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено в цій частині рішення, яке ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає, що воно відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Суми задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 червня 2010 року, в частині стягнення з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Суми 2500 грн. на відшкодування моральної шкоди, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді