Справа № 2-159/10
Провадження № 2-159/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2010 року Жовківський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Зеліско Р. Й., при секретарі Мамедовій Г.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу Київський університет культури про стягнення матеріальних втрат із-за неправильно нарахованих виплат заробітної плати та ненадання документів для перерахунку пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного вищого навчального закладу "Київський університет культури» про стягнення матеріальних втрат із-за неправильно нарахованих виплат заробітної плати та ненадання документів для перерахунку пенсії. В обгрунтування заявлених вимог вказує, що Відповідач неправильно нараховував йому заробітну плату за тарифною сіткою, яка на той час становила 745,30 грн. за місяць за 0,5 ставки посади доцента, відповідно лише у розмірі 143,25 грн. на місяць. Позивач також зазначає, що працював на посаді Доцента у Львівській філії менеджменту та бізнесу Київського університету культури будучи не оформленим за трудовою книжкою. Вважає, що Відповідач таким чином порушує його права та. що Позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку йому завдав Відповідач у розмірі 3000 грн. У звязку з цим Позивач просить суд, стягнути з Львівській філії менеджменту та бізнесу Київського університету культури невиплачену заробітну плату в сумі 2202 грн., компенсацію за недоодержання пенсії з індексацією у сумі 24599 грн., моральну шкоду у сумі 3000 грн.

Під час слухання справи Позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, згідно якої просив суд стягнути з Приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури» невиплачену заробітну плату в сумі 2202 грн., компенсацію за недоодержання пенсії з індексацією у сумі 24599 грн., моральну шкоду у сумі 3000 грн. Вважає, що у звязку з бездіяльністю Відповідача щодо ненадання йому документів для перерахунку пенсії, йому заподіяно майнову шкоду, яка полягає у втраті пенсії у розмірі 1465 грн. щомісячно, що за 1 рік і три місяці становить 21964 грн. Відповідно 21964 грн. недоотриманої пенсії, з урахуванням індексації втрат у розмірі 12 %, становить загальну суму майнової шкоди у розмірі: 2635 грн. індексації та 21964 грн. недоотриманої пенсії, дорівнює 24599 грн.

В судовому засіданні Позивач свої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, з такими доводами та вимогами Позивача не погодився, вважає вимоги та докази не обґрунтованими, такими, що не грунтуються на фактичних обставинах справи, нормах закону з підстав викладених у письмовому запереченні поданому до суду та просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового засідання, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім тих, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як слідує з матеріалів справи згідно Атестату Доцента Серії ДЦ № 067073 від 05.10.1983 року Позивачу - ОСОБА_1 присвоєно вчене звання Доцента по кафедрі тваринництво. Відповідно до Диплому кандидата наук Серії МСХ № 009977 від 14.01.1971 року Позивачу присвоєно вчена ступінь кандидата сільськогосподарських наук.

Відповідно Позивач - ОСОБА_1 згідно його заяви про прийняття на посаду доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету ку льтури від 01.09.2005 року, був прийнятий згідно наказу № 065/1-к від 08.09.2005 року з 01.09.2005 року на посаду доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури та згідно протоколу педагогічного навантаження на 2005/2006 навчальний рік Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури на І семестр на 0,25 ставки, на II семестр по плану на 0,5 ставки доцента. Звільнений з 31.12.2005 року за власних бажанням на підставі ст.38 КЗпП України, згідно наказу № 228-к від 03.01.2006 року.

Згідно відомості про виконання навчального педнавантаження викладачами Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури за І семестр 2005-2006 н. р. та звіту про виконання педагогічного навантаження викладачами Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури за І семестр 2005-2006 н.р., Позивачем виконано 88 год., із запланованих, відповідно до протоколу педагогічного навантаження на 2005/2006 навчальний рік Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури на І семестр - 92 годин.

Згідно Довідки про заробітну плату Позивача від 29.01.2010 року № 3/10 та від 23.04.2007 року № 58/07 Позивачу нараховано заробітної плати у І семестрі 2005/2006 н.р. за вересень, грудень 2005 року у розмірі 573,00 грн., що помісячно складає 143,25 грн., утримано всього 84,48 грн., до видачі на руки всього 488,52 грн.

Як стверджує Позивач, Відповідач неправильно нараховував йому заробітну плату за тарифною сіткою, яка на той час становила 745,30 грн. за місяць на 0,5 ставки посади доцента, відповідно лише у розмірі 143,25 грн. на місяць, з підстав викладених у позові, у звязку з чим у Відповідача перед ним виник борг по заробітній платі у розмірі 2981,20 грн.

Проте з такими доводами Позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, згідно наказу № 065/1-к від 08.09.2005 року та протоколу педагогічного навантаження на 2005/2006 навчальний рік, Позивач був прийнятий на посаду (на постійній основі) Доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури з 01.09.2005 року з посадовим окладом згідно штатного розкладу у розмірі 143,25 грн., на 0,25 ставки, у кількості запланованих годин 92 год. Отже, Позивач був оформлений з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року на 0,25 ставки, а не на 0,5 ставки, як стверджує останній у позові.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» затверджено Розміри посадових окладір (ставок заробітної плати) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників, визначені на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, згідно з додатком 1 до наказу та Схеми тарифних розрядів посад (професій) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ згідно з додатками 2- 20 до наказу.

Згідно п.2 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ у межах затвердженого фонду заробітної плати з 1 вересня 2005 року, було доручено, встановити працівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ конкретні розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) відповідно до затверджених цим наказом схем тарифних розрядів.

Згідно п.п.в, г п. 3 розділу 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 установлено доплати працівникам: в) за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається знаявним ученим званням; г) за науковий ступінь кандидата наук - у граничному розмірі 15 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Зазначена доплата встановлюється працівникам, якщо їхня діяльність за профілем збігається з наявним науковим ступенем. Відповідність ученого звання та наукового ступеня профілю діяльності працівника на займаній посаді визначається керівником навчальних закладів, установ освіти та наукових установ. Документи, що засвідчують наявність наукового ступеня та вченого звання повинні відповідати нормам і вимогам, передбаченим законодавством.

Як слідує з матеріалів справи Позивач має вчене звання доцента по кафедрі тваринництво, та наукову ступінь кандидата сільськогосподарських наук. Як стверджує представник Відповідача діяльність Позивача на посаді Доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури за профілем не збігається з наявним ученим званням, а також з наявним науковим ступенем, що відповідно було підставою для неврахування Позивачу згідно тарифної сітки доплат за вчене звання доцента та за науковий ступінь кандидата наук, з чим погоджується суд.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 494 затверджено «Порядок виплати надбавки за стаж наукової роботи», згідно п.2 постановляючої частини якої, визначено, що дія цієї постанови поширюється на наукових працівників державних наукових установ та організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, державних підприємств, які пройшли атестацію згідно із Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність . державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів колишніх УРСР, СРСР, інших республік СРСР.

Абзацом 2 пункту 3 згаданої постанови Кабінету Міністрів України установлено, що витрати, пов'язані з виплатою надбавки за стаж наукової роботи, провадяться у межах коштів, передбачених державним науковим установам, організаціям та державним вищим навчальним закладам III-IY рівнів акредитації на оплату праці.

Згідно п.1 Порядку виплати надбавки за стаж наукової роботи слідує, що надбавка за стаж наукове: роботи виплачується науковим працівникам державних наукових установ, організацій та вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, які працюють на посадах, зазначених у переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2004 року № 257.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника Відповідача, про те, що посилання Позивача на те, що йому незаконно не нараховувалась надбавка за стаж наукової роботи за час роботи останнього на посаді Доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури є неправомірним та необгрунтованим, з огляду на те, що така надбавка виплачується науковим працівникам державних вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації.

Матеріалами справи підтверджено, а саме листом ректора Приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури» поданого суду представником Відповідача та сертифікатом про акредитацію Серії НІ-ІІ № 111937 від 26.07.2005 року, сертифікатом про акредитацію Серії НІ-ІІ № 111936 від 26.07.2005 року, що за рівнем акредитації у період з 01.09.2005 року по 31.12.2005 року Приватний вищий навчальний заклад «Київський університет культури» за напрямом культура і мистецтво визнано акредитованим за II рівнем акредитації.

Згідно Додатку 6 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 Схеми тарифних розрядів посад педагогічних працівників вищих навчальних закладів І - II рівнів акредитації учителі всіх спеціальностей, викладачі вищої категорії мають 12-ий тарифний розряд.

Відповідно до Додатку 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 Розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери: 12-ий тарифний розряд має тарифний коефіцієнт, що дорівнює 1,61, а посадовий оклад (ставку заробітної плати), у розмірі 535 грн.

Пунктом 2 примітки Додатку 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557 встановлено, що посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт.

Відповідно посадовий оклад (тарифна ставка) за розрядами Єдиної тарифної сітки для 1-го тарифного розряду, який має тарифний коефіцієнт 1, дорівнює 332 грн., що відповідає умовам п.2 примітки 1 Додатку 1 наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557.

Таким чином посадовий оклад (тарифна ставка) за розрядами Єдиної тарифної сітки Позивача складав 535 гривням, а не 875 грн., як зазначає Позивач.

Враховуючи що Позивач працював на посаді Доцента Львівського факультету менеджменту та бізнесу Київського університету культури на 0,25 ставки, то відповідно посадовий оклад (тарифна ставка) за розрядами Єдиної тарифної сітки Позивача за І семестр 2005/2006 н.р. складав всього 133,75 гривні.

З матеріалів справи слідує, що Відповідачем Позивачу нараховувалась заробітна плата у розмірі 143,25 грн., що відповідає розміру заробітної плати, нарахованої згідно Єдиної тарифної сітки на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року № 557.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розмір недоплаченої суми заробітної плати Відповідачем Позивачу у сумі 2202 грн. є необгрунтованим та таким, що не ґрунтується на матеріалах справи, а тому вимога про стягнення з Відповідача недоплаченої суми заробітної плати у сумі 2202 грн. задоволенню не підлягає.

Також суд не може погодитись з позовними вимогами Позивача, в частині стягнення з Відповідача компенсації за недоодержання пенсії разом з індексацією у розмірі 24599 гривень, з огляду на наступне.

Згідно ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку' з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Відповідно до п.7 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Враховуючи вищенаведене та у звязку з тим, що заявлена у позові Позивачем компенсація за недоодержання пенсії разом з індексацією у розмірі 24599 грн., в силу положень статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме за рахунок коштів Пенсійного фонду, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету, то вимоги Позивача в частині стягнення з Відповідача компенсації за недоодержання пенсії разом з індексацією у розмірі 24599 гривень задоволенню не підлягають.

З огляду на вищенаведене суд не вбачає також підстав для задоволення вимог Позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 гривень.

Як стверджує Позивач неправомірними діями Відповідача йому завдано моральну шкоду, яку останній оцінює у 3000 гривень. Також Позивач зазначає, що через несплату заробітної плати, ненадання документів для переоформлення пенсії, стан його здоровя погіршився, що виявилось у коливанні тиску, безсонні, стресу, що призвело до захворювання дванадцятипалої кишки кишечнику у зв'язку з чим він поніс моральні страждання.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що суд зобов'язаний в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

А також зобовязаний обовязково зясувати при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди наступні обставини, зокрема, щодо наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьом виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Враховуючи те, що судом в достатній мірі зясовано характер правовідносин сторін дійсного спору і встановлено якими правовими нормами вони регулюються, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Матеріалами справи підтверджено, що заробітна плата Позивачу виплачувалась в розмірах та на умовах Єдиної тарифної сітки, що відповідно виключає протиправність діяння Відповідача щодо невиплати заробітної плати у розмірі передбаченому чинним законодавством. З таких підстав у діях Відповідача відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням та виною Відповідача в її заподіянні, оскільки останній діяв в межах вимог чинного законодавства.

Факти заподіяння Позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру Відповідачем, на які посилається Позивач, зокрема погіршення стану його здоровя погіршився, що виявилось у коливанні тиску, безсонні, стресу, що призвело до захворювання дванадцятипалої кишки кишечнику, як наслідок дій чи бездіяльності Відповідача, суд вважає не доведеними, оскільки у діях Відповідача відсутній причинний зв'язок між шкодою і протиправним діянням та виною Відповідача в її заподіянні, а Позивачем не доведено перед судом належними доказами наявності причинного звязку.

За таких підстав та враховуючи вищенаведене та наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що Позивачем не доведена вина Відповідача, щодо не належної виплати заробітної плати, не доведено наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та виною.

Відповідача в її заподіянні, не надано суду належних доказів (фактичних даних), на підставі яких можна встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги. Таким чином, суд робить висновок, що у позові слід відмовити у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. 10,60,209, 214,215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу Київський університет культури про стягнення матеріальних втрат із-за неправильно нарахованих виплат заробітної плати та ненадання документів для перерахунку пенсії , а саме недооплаченої зарплати в сумі 2202 грн., компенсації за недоотримання пенсії разом з індексацією в сумі 24599 грн. - відмовити.

В позові ОСОБА_1 до Приватного вищого навчального закладу Київський університет культури про стягнення 3000 грн. моральної (немайнової) шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення . Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Зеліско Р. Й.