Справа №22-ц-3831/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Семеній Л.І.

суддів Кононенко О.Ю., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області

на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 24 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 24 грудня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині не проведення нарахування і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2009 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року по 24 грудня 2009 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача відмовити. Справу просить розглянути за відсутності представника управління.

В апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом неправомірно застосовано положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при визначенні мінімального розміру пенсії за віком, а також не враховано судом відсутність механізму реалізації положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Також зазначає, що суд порушив норми матеріального права, не застосувавши положення ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відносно фінансування соціальних виплат виключно з Державного бюджету України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Апеляційна скарга подана згідно з вимогами КАС України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691-VІ від 18 лютого 2010 року, який набрав чинності 10 березня 2010 року, апеляційні скарги, за якими провадження не відкрито, передаються до відповідних апеляційних судів для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність нормативно-правових актів, які б призупиняли дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у 2009 році, тому судом вірно встановлено обовязок відповідача виплачувати 30% надбавку до пенсії позивачу за 2009 рік з 01 січня 2009 року по день винесення постанови.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам матеріального права.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за 2009 рік.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Доводи апеляційної скарги в частині періодів виплат з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки по вказаним періодам позовні вимоги не заявлялися. Крім того, рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 28 липня 2009 року, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині не проведення нарахування і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 09 липня 2007 року і з 22 травня 2008 року та зобовязано провести перерахунок пенсії позивача з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком і провести відповідні виплати.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовних вимог в частині нарахування і виплати підвищення до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі, оскільки суд не може перебирати на себе функції державного органу, якому такі повноваження надані законом. Крім того, суд не має права зобовязати відповідача вчиняти дії у майбутньому, оскільки неможливо встановити, чи будуть порушені права позивача у майбутньому.

Суд першої інстанції вірно зясував спірні правовідносини, всебічно встановив обставини, що мають значення для справи, дослідив усі наявні у справі докази та дав їм оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні.

Доводи апеляційної скарги, на які посилається апелянт, були предметом дослідження суду першої інстанції і отримали обєктивну оцінку та не спростовують його висновків.

В апеляційній скарзі не наведено обставин та доказів, які б ставили під сумнів законність постанови місцевого суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304-1, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області відхилити.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 24 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді