Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Панчуку І.С.

з участю адвоката ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5»яна Петровича, ОСОБА_6, Лапаївської сільської ради Пустомитівського району, управління держкомзему у Пустомитівському районі, з участю третіх осіб служби у справах дітей Пустомитівського райдержадміністрації, приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсними договору, державного акту, визнання права власності, виселення, зняття з реєстрації -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2, Лапаївської сільської ради, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання недійсним посвідченого приватним нотаріусом договору довічного утримання (догляду) від 14 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2; визнання за позивачем права власності, виселення відповідача з його неповнолітніми дітьми та зняття їх з реєстрації у спірному будинку. Просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2009 року позов задоволено. Визнано недійсним договір довічного утримання (догляду) від 14 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_8 та відповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу ОСОБА_7 Застосовано реституцію. Будинок № 15 на вулиці Тичини у с.Холодновідлка Пустомитівського району повернуто ОСОБА_3, визнано за ним право власності на вказаний будинок. Скасовано реєстрацію місця проживання та виселено ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5, ОСОБА_6 з цього будинку. Визнано незаконним та скасовано п. 14 рішення № 117 У1 сесії У скликання Лапаївської сільської ради від 27 грудня 2007 року про безоплатну передачу відповідачу земельної ділянки площею 0,1607 га для обслуговування спірного житлового будинку. Визнано незаконним та скасовано державний акт про право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2, посилаючи на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що з власником спірного будинку він уклав договір довічного утримання та повністю виконав умови цього договору. Вважає, що він правомірно разом з його неповнолітніми дітьми зареєстрований у спірному будинку, де вони проживають. Оспорюване рішення сільської ради про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для обслуговування спірного будинку та господарських споруд винесене на підставі вимог Земельного кодексу України. Тому підстав для визнання цього рішення незаконним та скасування виданого на його підставі державного акту про право власності на землю є необґрунтованим. Суд безпідставно визнав недійсним договір довічного утримання з тих підстав, що він посвідчений приватним нотаріусом, що суперечить вимогам закону. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю.

ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки в частині визнання недійсним договору довічного утримання, визнання за позивачем права власності на спірний будинок в цілому, скасування реєстрації відповідача та його неповнолітніх дітей у спірному будинку, суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті цих позовних вимог не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення в зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 14 квітня 2006 року ОСОБА_8 і ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 За умовами цього договору відчужувач передає, а набувач отримує у власність спірний житловий будинок № 15 на вулиці Тичини в с.Холодновідка Пустомитівського району, за що надає довічне утримання відчужувачу на визначених договором умовах (а.с.5-8). Право власності на будинок набувач по договору зареєстрував 20 липня 2006 року (а.с.37). Спірний житловий будинок ОСОБА_8 (відчужувач) набув внаслідок спадкування після смерті дружини згідно свідоцтва про право на спадщину від 31 травня 2005 року (а.с.12). 22 грудня 2006 року ОСОБА_8 помер (а.с.9). Спадщину після його смерті прийняв позивач. Спірний житловий будинок до спадкової маси не ввійшов (а.с.11). З 16 жовтня 2007 року ОСОБА_2 та його неповнолітні діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6 зареєстровані в спірному будинку (а.с.20).

Рішенням № 117 від 27 грудня 2007 року Лапаївської сільської ради передано безоплатно у приватну власність відповідачу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1607 га за адресою знаходження спірного будинку (а.с.19,39). Державний акт видано ОСОБА_2 6 жовтня 2008 року (а.с.39). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 лютого 2008 року (а.с.13-18) визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину від 31 травня 2005 року та договір довічного утримання від 14 квітня 2006 року; визнано за позивачем по цій справі право власності на ? ідеальну частину спірного будинковолодіння, яке ним зареєстровано 12 вересня 2008 року (а.с.36).

Оскаржуваним рішенням по даній справі визнано недійсним договір довічного утримання в цілому з тих підстав, що він на порушення вимог п.5 ст. 36 Закону України «Про нотаріат» посвідчений не уповноваженою на те особою приватним, а не державним нотаріусом. З такими висновками суду погодитись не можна з наступних мотивів.

Перелік видів нотаріальних дій, що вчиняються приватними нотаріусами, окреслений ст. 36 Закону України від 2 вересня 1993 року «Про нотаріат». Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки в силу ч.1 ст. 36 та ч.2 ст. 34 цього Закону законодавством України на приватних нотаріусів може бути покладено вчинення й інших нотаріальних дій. Крім того, цивільні правовідносини в Україні у випадках, встановлених Конституцією України, можуть регулюватися актами Президента України. Пунктом 2 Указу Президента № 932/98 від 23 серпня 1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату України» повноваження приватних нотаріусів щодо видів вчинюваних нотаріальних дій були розширені. Приватні нотаріуси отримали право посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, у тому числі це стосується і права на посвідчення договорів довічного утримання. Тому визнання договору довічного утримання недійсним з тих підстав, що такий посвідчений приватним нотаріусом, не є правильним і вимога про це до задоволення не підлягає. Як насілдок цього не може бути визнаним право власності позивача на спірний будинок в цілому.

ОСОБА_2 є співвласником спірного будинку, в ньому проживає разом з неповнолітніми дітьми, чого не заперечують сторони. Відповідач і його неповнолітні діти зареєстровані в цьому будинку за місцем свого проживання, що відповідає вимогам Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року, яким визначено механізм реєстрації та зняття з реєстраційного обліку фізичних осіб за місцем проживання. Правові підстави для виселення відповідача і його дітей з цього будинку, а також зняття їх з реєстрації відсутні.

Орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення щодо передачі земельної ділянки у власність в порядку і з підстав, передбачених ст.122 ЗК України. Рішення Лапаївської сільської ради № 117 про приватизацію спірної земельної ділянки винесене виходячи з того, що власником спірного будинковолодіння в цілому є ОСОБА_2 В судовому порядку право власності на ? цього будинковолодіння за ОСОБА_3 визнано після рішення сільської ради про приватизацію земельної ділянки, а державний акт видано після цього рішення суду.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 2,7 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за заявою сторони, яка не погоджується з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади щодо земельного спору, суд перевіряє правильність цього рішення та вирішує спір по суті.

Згідно з положеннями ст. 152 ЗК України захист прав суб»єктів земельних відносин здійснюється шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Виходячи з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися сторони, колегія суддів приходить до висновку, що приватизація ОСОБА_2 всієї земельної ділянки за адресою знаходження будинковолодіння, співвласниками якого є сторони, порушує права та законні інтереси позивача ОСОБА_3 Доводи ОСОБА_2 та наявні в матеріалах справи докази цього не спростовують.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване судове рішення в частині визнання недійсним рішення Лапаївської сільської ради № 117 та скасування виданого на його підставі державного акту про право власності на земельну ділянку є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що позов ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору довічного утримання, визнання за позивачем права власності на спірний будинок в цілому, скасування реєстрації відповідача та його неповнолітніх дітей у спірному будинку до задоволення не підлягає, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позову; висновки суду по суті позову не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з такими висновками суду в зазначеній частині погодитися не можна.

В частині визнання незаконним та скасування п.14 рішення № 117 від 27 грудня 2007 року УІ сесії У скликання Лапаївської сільської ради про безоплатну передачу ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1607 га по вулиці Тичини,15 у с.Холодновідка Пустомитівського району, а також державного акту про право власності на вказану земельну ділянку оскаржуване рішення суду слід залишити без змін, оскільки при вирішенні цих вимог суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи. Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають наявним в матеріалах справі доказам; оскаржуване рішення в цій частині ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. З висновками суду першої інстанції в цій частині, які не спростовуються доводами апеляційної скарги, слід погодитися.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 8,50 грн. Тому оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 3 листопада 2009 року в частині визнання недійсним договору довічного утримання (догляду) від 14 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 і ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого в реєстрі за № 558; визнання за ОСОБА_3 права власності на будинок № 15 по вулиці Тичини в с.Холодновідка Пустомитівськог району Львівської області; скасування реєстрації та виселення з вказаного будинку ОСОБА_2 з його неповнолітніми дітьми ОСОБА_5»яном Петровичем і ОСОБА_6, скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В частині розподілу судових витрат рішення змінити. Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 8,50 грн. судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: