Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа 2-232/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.11.2010 р. Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Філіповій В.С.

з участю представників :

- позивача ОСОБА_1

- відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування земельного паю недійсним , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача та зазначає , що вона перебувала у шлюбі з гр.. ОСОБА_5 з 21.01.1984 р. по 30.03.2003 р. Від шлюбу мають двох дітей. На той час сімя проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після цього вона вийшла заміж.

26.04.1997 р. її чоловік , ОСОБА_5 отримав у власність земельну ділянку ( пай) , розміром 10.84 га. , що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку ( пай0 , серії ДП № 0265105 .Цей факт був утаємничений чоловіком , який помер 30.03.2003 р.

Після смерті чоловіка вона заяву про отримання спадщини до нотаріуса не подавала , бо все майно , про яке вона знала ( квартира в якій спільно проживала сімя ) перейшло у її власність згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Про те , що чоловік , ОСОБА_5 був власником земельної ділянки вона дізналася від родичів покійного чоловіка 30.03.2008 р. , перебуваючи на кладовищі під час поминок до дня його смерті .

Після цього , 05.2008 р. її син , ОСОБА_6 звернувся з письмовою заявою до відділу земельних ресурсів у Петропавлівському районі з метою дізнатися про юридичну долю земельної частки ( паю). Листом від 18.09.2008 р. відділ земельних ресурсів у Петропавлівському районі повідомив , що дійсно гр.. ОСОБА_5 отримав сертифікат на право на земельну ділянку ( пай) колишнього КСП « Дніпропетровське» в землях Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області.

Згідно договору дарування від 02.2000 р. чоловік подарував земельну частку ( пай) відповідачу . Відповідно до цього сертифікату та рішення Української с/р № 150 а від 27.12.2001 р. 20 сесії 23 скликання ОСОБА_4 , тобто відповідач по справі виготував державний акт на право власності на землю 111-ДП 093170 від 28.12.2001 р. Дані факти підтверджуються письмовим листом відділу земельних ресурсів у Петропавлівському районі.

Позивач вважає , що відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України , дружина , чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним , як такого , що укладений другим із подружжя без її , його згоди , якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Вона згоди на укладення договору дарування земельної частки ( паю) укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 02.06.2000 р. не давала. Проте така угода була посвідчена нотаріусом , що призвело до порушення її прав , гарантованих згідно ч. 1 ст. 65 СК України. Для підтвердження факту ненадання згоди на укладення договору дарування вона звернулася до нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу .На це отримала усну відмову в прийнятті заяви , що є порушенням ч.5 ст. 8 ЗУ « Про нотаріат» . Крім того , їй як повноправному власнику земельної ділянки ( паю) було завдано моральної шкоди шляхом унеможливлення користування своїм майном та причинених душевних страждань відповідача.

В позові просить суд :

- визнати договір дарування між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 АВМ № 036435 від 02.06.2000 р. недійсним ;

- стягнути з відповідача на її користь все майно , що отримане відповідачем за час неправомірного користування земельною часткою ( паєм ) ;

- стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В судовому засіданні позивач змінили свої вимоги . Просить суд визнати вищезазначений договір недійсним , від інших вимог відмовилася.

Відповідач позив не визнав та пояснив , що у 2000 р. він та покійний чоловік позивачки ОСОБА_5уклали договір дарування земельного паю. Даний договір посвідчили у приватного нотаріуса. Він прийняв дарунок , оформив відповідні документи у Петропавлівському районному відділі земельних ресурсів і отримав правовстановлюючий документ. Земельну ділянку за договором оренди здав у довготривалу оренду , отримує за це орендну плату. На час укладання договору він ніякого тиску чи якихось протиправних дій до дарувальника не вчиняв. Просто на той час у них були нормальні дружні стосунки.

Просить суд в позові відмовити.

Представник відповідача підтримав заперечення свого довірителя. Крім того , просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог , крім вищезазначених доводів , і на підставі того , що позивач пропустила строк позовної давності. Адже , спірні відносини виникли більше ніж три роки тому назад. Питання про поновлення строку позовної давності позивач не ставить.

Третя особа ОСОБА_7 , приватний нотаріус Петропавлівського нотаріального округу позов не визнала . Надала суду свої заперечення , в яких вказує , що заява не відповідає дійсності. За договором від 02.06.2000 р. було подаровано не майно земельна ділянка , а право на земельну ділянку ( пай ) . Ні право на земельну ділянку , ні земельна ділянка , виділена в натурі на підставі сертифікату про право на земельну частку ( пай) не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , так як при набуття цього права було використано особисте право на безоплатну приватизацію землі члена КСП . Воно не було придбане за спільні гроші сімї і при відчуженні цього права згода подружжя не вимагається. ОСОБА_3 не є позивачкою по справі , так як вона не була стороною договору дарування.

Також третя сторона зазначає , що позивачка невірно посилається на СК України , адже на час укладенню договору діяв Кодекс про шлюб та сімю ( 1969 р. ). Просить взяти її заперечення до уваги та розглянути справу у її відсутність.

Свідок ОСОБА_8 пояснив , що з 2000 р. він працює юристом в АФ «НІБАС». Дане господарство з початку земельної реформи орендує земельні ділянки ( паї) у власників даних земельних паїв. Оформленням всіх документів , в т.ч. оформленні сертифікатів на право на земельну ділянку займалося їхнє господарство і за їхні кошти. Також було оформлено сертифікат і на імя покійного чоловіка позивачки.

.

Приблизно у 2001-2003рр. позивачка зверталася до нього особисто та запитувала чому вона не отримує орендну плату за пай свого чоловіка ? Адже земля знаходиться в користуванні агрофірми. З цього приводу він їй повідомив , що чоловік свій земельний пай у 2000 р. подарував мешканцю с. Українське ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 пояснила , що її рідний брат ОСОБА_5 отримав земельний пай в землях колишнього КСП « Українське». Про те , що брат подарував свій земельний пай вона повідомила позивачці у 2008 р. на річницю смерті брата. Чи було відомо колишній дружині покійного брата про дану обставину , їй невідомо

Вислухавши сторони , свідка , вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено , що за актовим записом № 4 від 21.01.1984 р. позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 491310 виданого виконкомом Новогригорівської с/р Межівського району Дніпропетровської області зазначається , що ОСОБА_5 , тобто чоловік позивачки , помер 31.03.2003 р.

Факт отримання покійним чоловіком права на земельну частку ( пай) підтверджується сертифікатом , серїї ДП № 0265105 , виданий 26.04.1997 р. Петропавлівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області . В даному документі також зазначається , що право на земельну частку ( пай) передано ОСОБА_4 ( відповідачу по справі ) на підставі договору дарування від 02.06.2000 р. АВМ № 036435 .

Договором дарування права на земельну частку ( пай) зазначається , що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 право на земельну частку ( пай) у землі , яка перебуває у колективній власності КСП « Дніпропетровське» , що знаходиться в с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області , розміром 10,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості .Даний договір посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 ( третьою особою ).

Позивачка відносить спірну земельну ділянку до обєкту спільної сумісної власності подружжя набуту в період шлюбу . Суд не може погодитися з даним доводом . Адже в пункті 18-2 Постанови Пленуму ВС України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначається , що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Також суд зазначає , що спірна земельна ділянка , що визнано сторонами в судовому засіданні отримана при розпаюванні земель колективної власності колишнього КСП « Дніпропетровське» Петропавлівського району Дніпропетровської області покійним чоловіком позивачки , як членом зазначеного господарства.

Розпаювання земель КСП проводилася на підставі Указу Президента України № 666 від 10.11.1994 р. « Про невідкладні заходи прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» , № 720 від 08.08.1995 р. « Про порядок паювання земель , переданих у колективну власність с/г підприємствам і організаціям» , № 1529 /99 від 03.12.1999 р. « Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки». Тобто зі змісту яких слідує , що зазначене розпаювання є актом приватизації членами зазначених підприємств земельних часток ( паїв).

Таким чином , суд дійшов висновку про те , що спірна земельна ділянка набута покійним чоловіком позивачки шляхом приватизації , тобто стало його особистою приватною власністю , а тому не може бути спільною сумісною власністю подружжя . Отже , при укладенні договору дарування згода дружини не є обовязковою.

По таким підставам суд дійшов висновку , що позовні вимоги позивачки є необгрутованими, а тому не підлягають задоволенню.

Суд погоджується з запереченням представника відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст. 71 ЦК України в редакції 1963 року, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три рокии, а ст. 75 ЦК України, в редакції 1963 року визначено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Суд не бере до уваги свідчення свідка ОСОБА_9 , так як розмова , яка відбулася між даним свідком та почивачем мала буденний характер , а тому не може визнаватися такою , що несе які-небудь цивільно-правові наслідки.

Таким чином позивач пропустила строк позовної давності без поважних причин .Посилання на ту обставину , що вона дізналася про порушене право , тобто про те , що чоловік без її згоди подарував спірну земельну ділянку є безпідставними та спростовуються свідченнями свідка ОСОБА_8

На підставі викладеного , керуючись Указами Президента України № 666/1994 р. , 720 /1995 р. та № 1529/99 , ст.71 , 75 ЦК України ( 1963 р. ) , ст. 4 , 57 , 212-215 , 218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору дарування земельного паю недійсним залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлено 05.11.2010 р.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.П. Полубан