МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2- 3324
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 року м.Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

судді - Маркарової С.В.

за участю секретаря -Тітової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Національної спілки художників України про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та премії, відшкодування м тральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2008 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Національної спілки художників України про скасування наказу про ліквідацію ПУМ ОООНСХУ, поновлення його на роботі на посаді директора підприємства «Управління майном», визнання трудового договору укладеним з 22.12.2007 року.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово змінював підставу та предмет позову, збільшував розмір позовних вимог.

В останньому судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав уточнену позовну заяву, подану до суду 25.01.2010 року із доповненнями в частині розміру заробітної плати час вимушеного прогулу, невиплаченої премії та просив:

-визнати незаконним наказ Національної спілки художників України (далі НСХУ) № 21 від 10.10.2007 року в частині переведення його на посаду члена ліквідаційної комісії ПУМ ОООНСХУ

- визнати недійсним та спростувати наказ НСХУ № 30 від 20.12.2007 року про звільнення його з посади директора підприємства «Управління майном», заснованого на власності ОООНСХУ

- визнати недійсним наказ НСХУ № 4 від 13.03.2009 року про виведення позивача зі складу ліквідаційної комісії ПУМ ОООНСХУ

- поновити його на роботі на посаді директора ПУМ ОООНСХУ

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 91.836 грн. 84 коп.

- стягнути з відповідача премію у розмірі 82.280 грн. 76 коп.

- відшкодувати моральну шкоду.

В обґрунтування вимог ОСОБА_2 послався на те, що працював директором підприємства «Управління майном» Одеської Обласної Організації НСХУ (далі ПУМ ОООНСХУ).

10.10.2007року наказом голови НСХУ № 21 було вирішено провести припинення підприємства «Управління майном» ОООНСХУ шляхом його ліквідації, призначена ліквідаційна комісія, до якої він увійшов.

Наказом голови НСХУ № 30 від 20.12.2007 року він був звільнений з посади директора ПУМ за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, а 13.03.2009 року - він виведений зі складу ліквідаційної комісії в звязку із саботуванням роботи ліквідаційної комісії.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та стверджував, що зазначені накази є незаконними, оскільки, на його думку, ліквідація ПУМ ОООНСХУ порушує права підприємства, підстави, за якими він був звільнений та виведений зі складу ліквідаційної комісії не відповідають дійсності, оскільки він своїми діями намагався протидіяти знищенню підприємства, звільненню його працівників.

В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_3 послався також і на те, що за укладеним із ним контрактом від 5.11.2004 року він міг бути звільнений тільки у разі систематичного невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього цим контрактом.

Крім того, позивач вважав, що незаконними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає у порушені нормального ритму життя. Компенсацію моральної шкоди ОСОБА_2 визначив у 20.000 грн.

Представник відповідача - Національної спілки художників України в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що призначення ОСОБА_2 у члени ліквідаційної комісії було проведено із дотриманням законодавства, підставою звільнення та виведення позивача зі складу ліквідаційної комісії стало грубе порушення ним трудової дисципліни, перешкоджання роботі ліквідаційної комісії.

Незаконні дії позивача призвели до того, що не зважаючи на проведення ліквідації ПУМ ОООНСХУ, позивач продовжує вважати себе його директором, видає накази, нарахував собі заробітну плату, премії, направляв себе у відрядження, тощо.

Представник відповідача пояснив, що такі дії ОСОБА_2 стали підставою звернення НСХУ також до прокуратури для вжиття необхідних заходів, проводиться перевірка.

Представник третьої особи - ПУМ ОООНСХУ вважав, що позов не підлягає задоволенню.

Третя особа - голова НСХУ - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, в процесі її розгляду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Зясувавши обставини справи, на які сторони послались, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні докази, надані учасниками цивільного процесу, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що за статутом НСХУ спілка у встановленому порядку може утворювати підприємства (пункт 7.4 статуту).

Голові спілки за п.5.10 статуту надано право призначати керівників підприємств, укладати контракти.

5.11.2004року між НСХУ, як засновником підприємства «Управління майном» ОООНСХУ та ОСОБА_2 укладений контракт, за яким він призначений на посаду директора ПУМ ОООНСХУ.

Термін дії контракту з 16.08.2004 року по 16.08.2009 року.

За п. 2.8 контракту ОСОБА_2 зобовязаний дотримуватися трудового законодавства, статуту підприємства.

10.10.2007 року на засіданні секретаріату НСХУ з метою впорядкування фінансово-господарської діяльності ОООНСХУ та забезпечення фінансування статутної діяльності і витрат, повязаних з експлуатацією нерухомого майна на виконання пункт 6.7 розділу 6 Статуту НСХУ вирішено ліквідувати ПУМ ОООНСХУ, призначити ліквідаційну комісію.

Наказом голови НСХУ від 10.10.2007 року № 21 згідно зазначеного рішення утворена ліквідаційна комісія, членом якої призначений ОСОБА_2

За пунктом 5 наказу з моменту призначення ліквідаційної комісії до неї переходить повноваження щодо управління справами ПУМ ОООНСХУ, що відповідає вимогам частини 3 ст. 105 ЦК України.

Відповідно до ч.2 зазначеної статті відповідачеві, який прийняв рішення про припинення юридичною особи, було надано право призначити ліквідаційну комісію, відповідно, і право призначити у її члени ОСОБА_2

В звязку із тим, що відповідачем не був порушений передбачений законом порядок створення ліквідаційної комісії та включення до неї як члена комісії ОСОБА_2, вимоги позивача про визнати незаконним наказу НСХУ № 21 від 10.10.2007 року в частині переведення його на посаду члена ліквідаційної комісії ПУМ ОООНСХУ задоволенню не підлягають.

Безпідставними є і вимоги позивача про визнання недійсним та спростування наказу № 30 НСХУ від 20.12.2007 року про звільнення ОСОБА_2 з посади директора підприємства «Управління майном» оскільки:

13.11.2007 року ліквідаційна комісія повідомила ОСОБА_2 про своє рішення від 5.11.2007 року про необхідність передати їй в строк до 13 години 14.11.2007 року печатку та статутні документи ПУМ ОООНСХУ для проведення ліквідаційних дій, що підтверджується витягом з протоколу № 7 засідання ліквідаційної комісії.

Не зважаючи на прийняте НСХУ рішення про ліквідацію ПУМ ОООНСХУ, ОСОБА_2 наказом № 17-к як директор ПУМ ОООНСХУ направляє себе у відрядження, 15.11.2007 року видає наказ № 22-н як директор ПУМ ОООНСХУ про невизнання зазначеного рішення НСХУ, протоколу засідання Секретаріату, наказу НСХУ №21.

14.12.2007 року своїм наказом ОСОБА_2 як директор надає собі відпустку з 14.12.2007 року по 14.01.2008 року.

19.12.2007 року на засіданні секретаріату НСХУ дії ОСОБА_2 пов'язані із блокування процедури ліквідації ПУМ, що підтверджується його же наказом від 15.11.2007 року, невиконанням рішень НСХУ, в тому числі щодо передачі документів, печатки - визнані груби порушенням положень статуту НСХУ, чинного законодавства та покладних на нього трудових обовязків; голові НСХУ рекомендовано звільнити позивача з посади директора підприємства.

20.12.2007 року на підставі рішення Секретаріату № 34 та п.5.10 Статуту НСХУ ОСОБА_2 наказом голови НСХУ № 30 звільнений з посади директора за п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

За п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року визначення ступеня важкості проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції посадових осіб, які володіють правом призначення і звільнення від посади керівних працівників.

Крім того, Верховний Суд України не дає загальні роз'яснення щодо цього, залишаючи право оцінки порушення як грубого на розсуд судів, що розглядають трудові спори.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків ОСОБА_2 грубим, суд виходить з характеру проступку позивача, обставин, за яких його вчинено, яку завдано (могло бути завдано) шкоду.

Виходячи з зазначених вимог законодавства суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 допустив одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке полягало у ненаданні ліквідаційній комісії печатки та інших документів, необхідних для проведення ліквідації ПУМ ОООНСХУ, тому наказ про його звільнення з посади директора ПУМ ОООНСХУ виданий відповідачем із дотриманням трудового законодавства, підстави для поновлення позивача на роботі - відсутні.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді трудових спорів суди повинні зясовувати питання чи дотриманий позивачем строк звернення до суду із позовом.

За ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що 21.12.2007 року головою правління ліквідаційної комісії був складений акт про отримання ОСОБА_2 наказу про звільнення та відмову доставити свій підпис про отримання вказаного документу.

Поряд з тим, вже 27.12.2007 року сам позивач видає наказ як директор ПУМ ОООНСХУ про відзив себе з відпустки та невизнання наказу про своє звільнення.

Звернувся до суду із позовом ОСОБА_2 8.01.2008 року, тобто в межах строку передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Оскільки відповідно до КЗпП України трудовий договір з працівником, з яким укладений контракт, може бути розірваний і на інших підставах, передбачених трудовим законодавством (ст. 36, 39, 40, 41), тобто на загальних підставах, суд не приймає до уваги доводами ОСОБА_2 про те, що він міг бути звільнений відповідно до п.5.3 контракту до закінчення терміну його дії тільки у разі систематичного невиконання без поважних причин обовязків, покладених на нього контрактом.

Суд погоджується із наказом НСХУ № 4 від 13.03.2009 року про виведення позивача зі складу ліквідаційної комісії ПУМ ООНСХУ з наступних підстав.

В процесі розгляду справи встановлено, що причиною виведення позивача зі складу ліквідаційної комісії стало постійне саботуванням ОСОБА_2 роботи ліквідаційної комісії, що відображено в наказі.

Зазначені обставини підтверджуються також актом ліквідаційної комісії від 13.11.2007 року, листами заступника голови ліквідаційної комісії від 27.02.2008 року та 30.02.2008 року, з яких вбачається, що ОСОБА_2, не зважаючи на прийняте рішення про ліквідацію підприємства та звільнення його з посади директора, продовжує вважати себе керівником ПУМ ОООНСХУ, перешкоджає в роботі ліквідаційної комісії, замінює замки в приміщенні ПУМ ОООНСХУ.

Розпискою («зобовязанням») від 16.10.2007 року ОСОБА_2 був повідомлений про недопущення неправомірних дій.

При таких обставинах, з метою забезпечення нормальної роботи ліквідаційної комісії голова НСХУ правомірно вирішив вивести позивача зі складу ліквідаційної комісії.

Не заслуговують на увагу суду і доводи ОСОБА_2 про те, що метою його поведінки була протидія знищенню підприємства, оскільки його не згода із ліквідацією підприємства не може бути підставою порушення діючого законодавства.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про звільнення позивача на законних підставах, його вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, премії та відшкодування моральної шкоди є необгрунтовними.

Керуючись ст.ст. ч.3 ст. 21, п.1.ч.1.ст. 41, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, ст.ст. 60, 61, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Національної спілки художників України про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та премії, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подання в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: