Справа №22-ц-573 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року м.Суми

колегія судді в судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Смирнової Т.В.

суддів: Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Охтирська швейна фабрика», Приватного підприємства «Тристан» про відшкодування завданої шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником приміщення клубу площею 225,2 кв.м., розташованого у м.Охтирка, по вул.Жовтнева, 4 на підставі свідоцтва про право власності від 27 листопада 2002 року.

Вказує, що ПП. «Тристан» незаконно займає вказане приміщення, яке йому було передано в оренду ВАТ «Охтирська швейна фабрика».

Рішенням Охтирського міськрайонного суду від 01 листопада 2007 року було визнано недійсним договір оренди даного приміщення й зобовязано ПП «Тристан» та ВАТ «Охтирська швейна фабрика» звільнити його та передати ОСОБА_1

Зазначене рішення ухвалою Верховного Суду України від 04 червня 2008 року залишено без змін.

Правовим наслідком недійсності договору оренди є відшкодування шкоди та завданих збитків власнику приміщення, оскільки відповідачі використовували понад сім років (з 27 листопада 2002 року) її приміщення у власних інтересах, то мають солідарно відшкодовувати у повному обсязі завдані їй збитки.

Вона та її чоловік ОСОБА_2 мають вищу економічну освіту, є приватними підприємцями, а також власниками і засновниками приватних підприємств, а тому вважала, що мала достатньо здібностей для використання цього майна у підприємницькій діяльності.

У лютому 2010 року, уточнивши свій позов, просила стягнути у солідарному порядку з відповідачів 966280 грн. упущеної вигоди, що дорівнює сумі отриманого ПП «Тристан» за сім років чистого прибутку від торгівельної діяльності у її приміщенні з посиланням на п.8 ч.1 ст.16, ст.ст.22, 216, 386, 390, 391 ЦК України.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

При цьому зазначає, що ВАТ «Охтирська швейна фабрика» незаконно передала в оренду ПП. «Тристан» приміщення клубу, яке використовувалося ним як продовольчий магазин.

Вказує, що вона є власником даного приміщення, і не могла використовувати його з метою отримання доходу, чим завдано їй збитки, а надані на їх підтвердження розрахунки, судом необґрунтовано не взяті до уваги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 які підтримали доводи апеляційної скарги, представника ВАТ «Охтирська швейна фабрика» - ОСОБА_3, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником приміщення клубу площею 225,2 кв.м. за адресою: м.Охтирка, вул..Жовтнева,4, яке вона придбала на прилюдних торгах з аукціону 12 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності від 27 листопада 2002 року (а.с.5, 17).

20 березня 2002 року ВАТ «Охтирська швейна фабрика» на підставі договору оренди передало ПП «Тристан» у користування спірне приміщення по вул.Жовтнева, 4 у м.Охтирка строком на пять років, угодою від 05 жовтня 2002 року строк дії оренди майна змінено та збільшено до 15 років (а.с.173-178).

09 червня 2004 року ВАТ «Охтирська швейна фабрика» та ПП. «Тристан» уклали договір оперативної оренди приміщення вул.Жовтнева, 4 у м.Охтирка (а.с.191-192).

ВАТ «Охтирська швейна фабрика» тривалий час оспорювало в судовому порядку прилюдні торги та право власності позивача на спірні приміщення і лише рішенням господарського суду Сумської області від 15 березня 2005 року, в позові йому було відмовлено, дане рішення набрало законної сили 11 травня 2005 року (а.с.181-190, 193-196).

12 грудня 2006 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно було зареєстроване право власності на нежитлове приміщення за ОСОБА_1 (а.с.90-91).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 листопада 2007 року позов ОСОБА_1М задоволено, визнано недійсним договір оперативної оренди нерухомого майна від 09 червня 2004 року, зобовязано ПП. «Тристан», ВАТ «Охтирська швейна фабрика» звільнити приміщення клубу площею 225, 20 кв.м. за адресою: м.Охтирка, вул..Жовтнева, 4 та передати їх власнику (а.с.6-8).

Ухвалою Верховного Суду України від 04 червня 2008 року рішення суду від 01 листопада 2007 року залишено без змін.

Згідно постанови державного виконавця від 24 грудня 2009 року рішення Охтирського міськрайонного суду від 01 листопада 2007 року виконане в повному обсязі й виконавче провадження згідно п.8 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» закінчено й приміщення передані власнику, тобто ОСОБА_1 (а.с.170).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів як на підтвердження розрахунку сум завданих збитків у вигляді упущеної вигоди, а так і реальної можливості отримання доходів від використання приміщень по вул..Жовтневій, 4 у м.Охтирка.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно зясувавши обставини справи, вірно встановив юридичну природу спірних правовідносин й застосував відповідні їм норми матеріального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень по вул.Жовтневій у м.Охтирка, та які повернуті їй 24 грудня 2009 року з незаконного володіння ВАТ «Охтирська швейна фабрика» й ПП «Тристан» на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а відтак у силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів, який, зокрема, мотивовано положеннями ст.390 ЦК України, тобто стягнення доходу від використання ПП «Тристан» її майна за сім років у розмірі 966280 грн., починаючи з 27 листопада 2002 року, який вираховано з валового доходу за зазначений період.

Отже, в силу положень ст.ст.10, 60 ЦПК України, ОСОБА_1 повинна була довести розмір доходу, який отримано ПП «Тристан» за час незаконного використання майна; а останнє спростувати отримання такого розміру доходу.

Як убачається з матеріалів справи представники ПП «Тристан» у судові засідання не зявилися і своїм процесуальним правом щодо спростування сум отриманого доходу, визначеного позивачем, не скористалися.

В той же час і позивачем не доведено належними і допустимими доказами розміру доходу отриманого ПП «Тристан».

Так, відповідно до положень ст.ст.3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються лише на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати обовязкові реквізити, перелік яких зазначено у ч.2 ст.9 зазначеного Закону.

Матеріали справи не містять як первинних документів господарських операцій, так і відповідної звітності, які б підтверджували розмір отриманого доходу ПП «Тристан», а тому місцевим судом обгрунтовано зазначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в іншому випадку рішення суду не відповідатиме положенням ст.213 ЦПК України.

З огляду на вищезазначені положення ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та ст.ст.3, 4 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» не може ґрунтуватися позов і лише на інформації від 25 січня 2010 року Охтирської міжрайонної державної податкової інспекції Сумської області щодо виторгів по реєстраторах розрахункових операцій, що використовувалися ПП «Тристан» у продовольчому магазині по вул.Жовтнева,4 м.Охтирка за період 01 квітня 2004 року по 01 червня 2009 року, без підтвердження такої інформації відповідними формами звітності платника податку.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 09 лютого 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: