Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
Справа № 2-2723/10
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:
головуючого судді Шум Л.І.
при секретарі Токаревій Т.І.
представника позивача ОСОБА_1
представників відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, -
У листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди.
В позові зазначив, що з 13.09.2004 року працював на ш.Октябрьська ВАТ «КЗРК» учнем прохідника,а з 05.03.2005 року по 03.07.2009 року кріпильником на дільниці №31.
06 листопада 2008 року на роботі з ним стався нещасний випадок. Виконуючи письмовий наряд на кріплення бурового штрека в осях 132-130 гор.1180 метрів з бічної стінки виробки випав кусок породи, який травмував його ліву ногу. Згідно листка непрацездатності поставлений діагноз -закритий перелом велико-гомілкової кісті верхньої треті лівої нижньої кінцівки зі зміщенням стопи. 06.11.2008 року в травматологічному відділенні 2 міської лікарні йому зробили операцію, в пяточну кістку лівої голені вмонтували апарат Ілізарова. Він знаходився на лікарняному до 23.06.2009 року.
По факту виробничої травми було складено АКТ №1 форми Н-1 від 09.11. 2008 року «Про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом».
Комісія, призначена наказом №1129 від 06 листопада 2008 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», розслідувала нещасний випадок, про що складено АКТ форми Н-5. Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, установила, що в.о.заступника начальника дільниці ОСОБА_5 не забезпечив безпечну організацію робіт у зміні та дотримання підлеглими робітниками правил і норм з охорони праці та допустив виконання кріпильних робіт у виробці, повністю не приведеній у безпечний стан. Його вина ( 5 %) полягала в тому,що він працював у такій виробці. Він отримав великий стрес від того, що міг загинути. В наслідок отриманої травми він живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю, відпочивати, йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя.
Наказом №890-к від 03.07.2009року він переведений на низькооплачувану, некваліфіковану роботу - прибиральником території дільниці №15 ш.0ктябрьська.
За висновком МСЕК від 23.06.2009 року йому була установлена втрата професійної працездатності - 35%, та 3 група інвалідності, терміном до 10.06.2010 року.
Винним у заподіянні шкоди є підприємство, що у порушення діючого законодавства не забезпечило безпечну організацію при виконання робіт, не виконувало норм і правил охорони праці. Просив стягнути з відповідача на його користь в відшкодування моральної шкоди 100000 гр.
В судовому засіданні позивач і, представник позивача в особі ОСОБА_1 позов підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат в особі ОСОБА_2 позов не визнав, просив в позові відмовити в повному обсязі.
Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач з 13.09.2004 року працював на ш.Октябрьська ВАТ «КЗРК» учнем прохідника, а з 05.03.2005 року по 03.07.2009 року кріпильником на дільниці №31.
06 листопада 2008 року на роботі виконуючи письмовий наряд на кріплення бурового штрека в осях 132-130 гор.1180 метрів з бічної стінки виробки випав кусок породи, який травмував ліву ногу позивача. Згідно листка непрацездатності позивачу поставлений діагноз: закритий перелом велико-гомілкової кісті верхньої треті лівої нижньої кінцівки зі зміщенням стопи. 06.11.2008 року в травматологічному відділенні 2 міської лікарні йому зробили операцію, в пяточну кістку лівої голені вмонтували апарат Ізізарова. В звязку з отриманою виробничою травмою позивач знаходився на лікарняному до 23.06.2009 року.
По факту виробничої травми було складено АКТ №1 форми Н-1 від 09.11. 2008 року «Про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом».
Комісія, призначена наказом №1129 від 06 листопада 2008 року ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», розслідувала нещасний випадок, про що складено АКТ форми Н-5. Комісія, оглянувши місце нещасного випадку, установила, що в.о.заступника начальника дільниці ОСОБА_5 не забезпечив безпечну організацію робіт у зміні та дотримання підлеглими робітниками правил і норм з охорони праці та допустив виконання кріпильних робіт у виробці, повністю не приведеній у безпечний стан. Згідно висновку комісії вина позивача складає 5 % і полягала в тому,що він працював у такій виробці.
Факт провини підприємства підтверджується актом Форми Н-1 за №17 від 09 листопада 2008 року та актом Форми Н-5 від 09 листопада 2008 року про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, якими встановлені причини нещасного випадку, які полягають в порушенні трудової та виробничої дисципліни в частині виконання кріпильних робіт у виробці,повністю не приведеній у безпечний стан.
Згідно з висновком комісії, кріпильники дільниці №31 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 при виконанні роботи порушили п.2.1,п 2.3 «Інструкції по охороні праці №33 для кріпильника» , в.о. начальника дільниці ОСОБА_5 порушив п.2.5.6 «Посадової інструкції замісника начальника гірничої дільниці (добича й нарезка).
Наказом № 890-к від 03.07.2009року позивач переведений на низькооплачувану, некваліфіковану роботу - прибиральником території дільниці №15 ш.Октябрьська.
За висновком МСЕК від 23.06.2009 року позивачу установлена втрата професійної працездатності - 35%, та 3 група інвалідності, терміном до 10.06.2010 року.
З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням здоров'я в результаті одержання тимчасової,а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. В наслідок отриманої травми позивач живе з постійним фізичним болем. Йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, так як порушились його нормальні життєві зв'язки, він не може реалізувати своє бажання працювати, матеріально забезпечувати себе та свою сімю, відпочивати, йому потребуються додаткові зусилля для організації свого життя. Фізичні страждання полягають в тому,що у нього постійні болі в коліні, кінцівках лівої ноги, лівої стопи, оніміння, утруднену ходу, що підтверджується виписками з історії хвороби.
Позивач в 35 років став інвалідом., щоб утримувати свою сімю змушений погодитись на некваліфіковану працю, значно погіршився його матеріальний стан, що також приносить йому моральні страждання.
Образ життя, що рекомендується лікарями - заборона посиленої фізичної праці, необхідність проходження постійних курсів дорогого медикаментозного лікування, заняття в басейні, масаж, санаторно-курортне лікування,та інше, вимагає кардинальної зміни способу життя, значних матеріальних витрат.
Право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача з 23.06.2009 року, дня встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках.
Відповідно до розяснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоровя умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.
Законами України про Державний бюджет на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія, в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей, абзацу 4 ст. 1, підпункту «є» ч, 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч. З ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п. З Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».
Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.
Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обовязків здоровю позивача була заподіяна шкода , винним в отриманні позивачем травми є відповідач, 5% вини позивача. Від позивач втратив працездатність в розмірі 35 % та йому встановлено 3 групу інвалідності. При вказаних обставинах суд вважає, що в наслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом, порушено звичайний для позивача спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, а при таких обставинах переносить моральні страждання та переживання.
Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. .
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.
Отже, враховуючи те, що вперше 23.06.09 року позивачу встановлено 35% втрати працездатності та 3 група інвалідності, а також характер травми, ступінь вини позивача, яка складає 5% і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з відповідача ВАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_3 30 000 гри у відшкодування моральної шкоди.
На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в сумі 8,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 30,0 грн.
Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення заяву про апеляційне оскарження , та протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу, або в порядку ч.4 ст. 295 УПК України.
Суддя : Л.І.Шум.