Деснянський районний суд м.Чернігова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого: судді Кулініча Ю.П.,

за участю: секретаря судового засідання Курило О.Б.,

представника позивачів ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області, Фонду державного майна України, закритого акціонерного товариства виробничо-торгової фірми „Сіверянка про визнання недійсним наказу Фонду державного майна України № 5ДУ від 17 серпня 1993 року та договору купівлі-продажу майна № КП 154 від 14 вересня 1993 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять поновити строк позовної давності, як пропущений з поважних причин; визнати недійсним наказ Фонду державного майна України № 5ДУ від 17 серпня 1993 року про дозвіл на приватизацію майна та договір купівлі-продажу майна № КП 154 від 14.09.1993 державного орендованого підприємства Чернігівської фабрики „Сіверянка та Фонду державного майна України від 14.09.1993 в частині включення будинків, які розташовані по вул.Малиновського, 36/11, корп.3; 36/6 корп.3; 36/8 корп.3; 36/1 корп.3; 36/16, корп.5; 36/15 корп.2; 36/14 корп.3, в м.Чернігові, у вартість цілісного майнового комплексу, як такий, що посвідчений з порушенням ст.3 ч.2 Закону України „Про приватизацію державного майна та ст.ст.1, 8 п.9 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду.

В обґрунтування позову посилаються на те, тривалий час були працівниками Чернігівської швейної фабрики „Сіверянка. Дані квартири містилися в будинку, що був гуртожитком, який не підлягав приватизації. Порушення прав позивачів полягає у позбавленні права на приватизацію займаного житла.

У судовому засіданні представник позивачів позов підтримав.

Представник Фонду державного майна України позов визнала.

Представник ЗАТ ВТФ „Сіверянка проти позову заперечувала, посилаючись на те, що дані приміщення були нежитловими, переобладнаними для тимчасового проживання працівників фабрики, і ніколи не мали статусу гуртожитків. Відповідачем подано заяву про відмову у позові з підстав пропуску строку позовної давності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 09.09.1993 між Фондом державного майна України та організацією орендарів орендного підприємства Чернігівської швейної фабрики „Сіверянка укладеного договір купівлі-продажу державного майна підприємства № КП-154, за умовами якого організація орендарів придбала державне майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства Чернігівської швейної фабрики „Сіверянка, що знаходиться за адресою: м.Чернігів, вул.Малиновського, 36. Договір було укладено на виконання наказу ФДМУ від 17.08.1993 № 5-ДУ.

Свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу видано 12.11.1993.

Згідно ч.2 ст.3 Закону України „Про приватизацію державного майна в чинній станом на 1993 рік редакції, дія даного закону не поширювалась на приватизацію обєктів державного земельного та житлового фондів.

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України „Про державний житловий фонд державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих ОСОБА_11

народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному

господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно листа Деснянської районної у м.Чернігові ради від 07.02.2005 будинки мають статус гуртожитків (за письмовим повідомленням ЖЕКу „Сіверянки).

Відповідно до копії листа Управління по обліку та розподілу житлової площі від 12.05.2005 № Д-216А будинки №№2, 3, 4, 5 по вул.Малиновського, 36, мають статус гуртожитків.

Як свідчать копії листів Управління по обліку та розподілу житлової площі від 16.03.2006 № 7-3203/326 та від 23.03.2006 № 7-342/349 статусу житлових будинків будівлям по вул.Малиновського, 36/2, 3, 4, 5 рішенням виконкому міської ради не надавалось. Будинки перебували на балансі ЗАТ ВТФ „Сіверянка та використовуються, як гуртожитки. Рішення виконкому міської ради про зміну статусу цих будинків на житлові не приймалось.

Відповідно до копії листа Фонду державного майна України від 21.07.2005 № 10-25-11015 житлові будинки, гуртожитки, обєкти державної оборони, які знаходились по вулиці Малиновського, 36 в м.Чернігові, не були приватизовані, і не ввійшли до статутного фонду Чернігівської швейної фабрики „Сіверянка.

Згідно копії листа Чернігівської міської санітарно-епідеміологічної станції від 27.10.2006 № 04/18/364 житлові будинки за адресою вул.Малиновського, 36/2, 36/3, 36/4, та 36/5 були перероблені з виробничих приміщень для тимчасового надання відомчого житла робітникам ЗАТ ВТ „Сіверянка.

Згідно п.3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_11 Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. № 208, під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Переобладнання жилих будинків під гуртожитки провадиться з дозволу виконавчого комітету обласної, міської (міста республіканського підпорядкування) ОСОБА_11 народних депутатів.

Згідно листа від 29.12.2009 № 26682 Комунальне підприємство „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації не має даних відносно обєктів за адресами вул.Малиновського, 36/11, корп.3; 36/6 корп.3; 36/8 корп.3; 36/1 корп.3; 36/16, корп.5; 36/15 корп.2; 36/14 корп.3, в м.Чернігові.

Суду не подано доказів того, що дані приміщення коли-небудь реєструвалися в установленому порядку в якості гуртожитку. Фактичне переобладнання з нежитлового приміщення в житлове не переводить приміщення до державного житлового фонду.

Пунктом 2.4 Положення про застосування способів приватизації майна державних підприємств, затвердженого Наказом ФДМУ від 04.02.1993р. №56 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до покупця, який придбав шляхом викупу цілісний майновий комплекс, переходить право володіння, користування і розпорядження цим обєктом з дати видання органом приватизації наказу про приватизацію обєкта.

Крім того, позивачами при зверненні до суду пропущено строк позовної давності.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Ст.71 Цивільного кодексу Української РСР та ст.257 ЦК України встановлений строк позовної давності у три роки.

Як свідчить копія виписки з протоколу № 2 від 25.08.1993, на підписання договору від імені організації орендарів директор фабрики був уповноважений загальними зборами орендарів.

Оскільки позивачі, за їх твердженням, були працівниками Чернігівської швейної фабрики „Сіверянка, вони повинні були знати про приватизацією організацією орендарів цілісного майнового комплексу підприємства. Будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності у справі не встановлено, і підстав для його поновлення немає.

Керуючись викладеним вище та ст.267 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: