АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Головуючий 1 інст. - Лазюк С.В. Доповідач ~ ОСОБА_1
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В., суддів колегії - ОСОБА_2, ОСОБА_3Б, при секретарях Коршун І.О., Потюк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи виконавчий комітет Дзержинської районної в м. Харкові ради, приватне підприємство «Сервіс-Транс» про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради, Харківської міської ради, комунального підприємства «Жилкомсервіс» про визнання права користування житловим приміщенням, зміни договору найму житлового приміщення, визнання дійсним договору найму житлового приміщення, примусу дачі згоди на приватизацію, -

ВСТАНОВИЛА:

22жовтня 2008 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в якому з посиланням на те, що відповідачі займають надану їм житлову площу маневрового фонду в будинку, який був визнаний аварійним, звідки мешканці підлягають негайному відселенню шляхом розподілу квартир, прийнятих безоплатно від ПП «Сервіс-Транс» в комунальну власність територіальної громади міста, про що було прийнято відповідне рішення Харківської міської ради та укладений відповідний договір із вказаним підприємством, - просила виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири № 10 АДРЕСА_1 по вул. Золочівській у м. Харкові, яка відповідає необхідним вимогам житлового законодавства, та - просила суд зобовязати відповідачів знятися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.

12 березня 2010 року Харківська міська рада змінила свої вимоги та просила виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартир №№ 10, 10-А, 12

будинку 55 по вул.. Клочківській у м. Харкові без надання їм іншого жилого приміщення, скасувати їх реєстрацію у квартирі № 12 вказаного будинку.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_5 був прописаний до квартири № 12 у якості піднаймача, у подальшому у вказаній квартирі його дружина ОСОБА_4 та їх діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були зареєстровані, як члени родини піднаймача, тому після смерті наймача цієї квартири громадянки ОСОБА_8, припинили свою дію й договори найму та піднайму спірного жилого приміщення, що свідчить про те, що відповідно до ст. 99 ЖК України відповідачі, як піднаймач й тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набули. Незалежно від тривалості проживання вони втратили право користування цим жилим приміщенням і тому за відсутності їх згоди негайно його звільнити підлягають виселенню у судовому порядку, без надання іншого жилого приміщення.

Міська рада також вказала, що ОСОБА_4 22.05.1990 року з порушенням існуючого порядку, без відповідного ордеру, тобто з порушенням порядку, передбаченого ст. 58 ЖК України, на підставі безпідставно виданого посвідчення виконавчого комітету Дзержинськоі районної у місті Харкові ради від 22.05.1990р. отримала житлову площу 31 кв.м. у спірній квартирі 10-А на сімю з 4-з осіб, яка належить до маневрового фонду, що свідчить про самовільний характер їх вселення. Нині з огляду на незадовільний технічний стан будинку, який загрожує обвалом, згідно до відповідних рішень виконавчого комітету Харківської міської ради мешканці будинку № 55 літ. А, Д, Є по вул.. Клочківській у м. Харкові підлягають відселенню.

Посилаючись на вказані обставини та на самовільне вселення відповідачів до спірних квартир, проживання в яких нині є небезпечним для життя, просили відповідно до ст..ст. 58, 99, 116 ЖК України задовольнити їх позовні вимоги.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 грудня 2008 року цивільна справа за цим позовом була обєднана з іншою цивільною справою за позовом від 28 травня 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до виконавчого комітету Дзержинськоі районної у м. Харкові ради, КП «Жилкомсервіс», в якому вони поставили питання про визнання за ними права користування житловими приміщеннями у квартирах №№ 10, 10-А та 12 будинку № 55 по вул. Клочківській у м. Харкові, а саме: за ОСОБА_5 - на кімнату площею 13,4 кв.м. у квартирі № 12; за ОСОБА_6 на кімнату площею 20 кв.м. у квартирі № 10; за ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_7 - на дві кімнати площею 25,4 кв.м. у квартирі № 10-А, кладовку, кухню, туалет, ванну кімнату - залишити у спільному користуванні. Зобовязати виконавчий комітет Дзержинської районної ради міста Харкова прийняти та обєднати всі чотири кімнати під одним номером та укласти договір найму: на кімнату площею 13,4 кв.м., розташовану на 2-му поверсі будинку 55 по вул. Клочківській у м. Харкові, раніше розташованій у квартирі № 12 за ОСОБА_5; на кімнату площею 20 кв.м. у квартирі № 10 цього ж будинку - за ОСОБА_6; на дві кімнати площею по 25,4 кв.м кожна у квартирі № 10-А цього ж будинку - за ОСОБА_4 з донькою ОСОБА_7. Зобовязати виконавчий комітет Дзержинськоі районної ради м. Харкова прийняти і оформити документи на приватизацію вказаної житлової площі. 23 квітня 2010 року ОСОБА_7 доповнили свою заяву вимогою про визнання дійсним договору найму на житлові приміщення загальною площею 62 кв.м. згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 432 від 26.10.2007 р. у зазначеному будинку, укладений між виконкомом Дзержинської районної в м. Харкові ради в особі КП «Жилкомсервіс».

На обгрунтування своїх вимог ОСОБА_7 посилалися на те, що ОСОБА_5 з 1982 року вселився та був прописаний до своєї далекої родички ОСОБА_8 у квартирі № 12 вказаного будинку. При цьому оскільки на момент прописки на нього не вистачало житлової площі за нормою 13,65 кв.м. він був прописаний у квартирі у якості піднаймача. Після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 (до шлюбу -Карповою), вона була прописана до нього на спірну житлову площу. У 1983 та 1986 роках у них народилися доньки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7. 22.05.1990 року ОСОБА_4, яка з 27.02.1990 року знаходилася на черзі для отримання житла з підстав проживання у ветхому будинку, разом з її чоловіком, відповідачем ОСОБА_5,.та двома доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, була надана житлова площа 31 кв.м. у квартирі №

10-А вказаного будинку. Після вселення у 1990 році на цій підставі до квартири № 10-А вони фактично стали користуватися й житловою площею суміжної квартири № 10 та сплачували до ЖЕКУ за загальну площу 62 кв.м. квартир №№ 10, 10-А та 12, однак їх там постійно не прописували з посиланням на те, що вони вже мають прописку у квартирі № 12. За цей час вони всі ці квартири капітально відремонтували, поновили каналізацію, встановили туалет, ванну та продовжували сплачувати за всю площу цих квартир, яка складається із 3-х житлових кімнат: площею 20 кв.м., у якій тривалий час проживає ОСОБА_6, яка має свою сімю і яка сплачує за цю житлову площу; площею 12 кв.м. і 13,4 кв.м., яку займає ОСОБА_4 разом із донькою ОСОБА_7; площею 13,2 , .яку займає ОСОБА_5. У 2007 році ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвали шлюб та звернулися до ЖЕКу за приватизацією квартири або розділу особистих рахунків, у чому їм відмовили, з посиланням на те, що вони там прописані як піднаймачі, а кімнати у квартирі № 12 є суміжними.

На підставі вказаних доводів просили відповідно до ст. 64 ЖК України визнати за ними право користування житловою площею у чотирьох кімнатах квартир №№ 10, 10-А, будинку № 55 по вул. Клочківській у м. Харкові згідно вказаного порядку фактичного користування, а кухню, туалет, ванну кімнату залишити у спільному користуванні. Зобовязати виконавчий комітет Дзержинської районної у місті Харкові ради прийняти та обєднати усі чотири кімнати під одним номером і укласти договір найму:

-на кімнату площею 13,4 кв.м., розташовану на другому поверсі вказаного будинку, раніше розташовану у квартирі № 12 - за ОСОБА_5;

-на кімнату площею 20 кв.м. у квартирі № 10 вказаного будинку - за ОСОБА_6;

-на дві кімнати площею 25,4 кв.м. у квартирі № 10-А в цьому будинку - за ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Зобовязати виконавчий комітет Дзержинської районної у місті Харкові прийняти і оформити документи на приватизацію вказаної житлової площі.

23квітня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 доповнили свій позов вимогами визнати дійсним договір найму на житлові приміщення загальною площею 62 кв.м., згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 432 від 26.10.2007 року в будинку № 55 по вул. Клочківській у м. Харкові, укладений між ними та виконкомом Дзержинського району м. Харкова в особі КП «Жилкомсервіс» дільниці № 10. При цьому вони посилалися на те, що їх вселення до спірної квартири № 10-А відбулося за посвідченням виконкому Дзержинської районної ради від 22.05.1990 року, вони тривалий час відкрито користувалися спірним нерухомим майном, нині технічний стан цього будинку визнаний таким, що загрожує обвалом, а його мешканці підлягають негайному відселенню із наданням іншого постійного жилого приміщення, відсутні підстави для розірвання фактично укладеного між сторонами договору найму, сторонами не заперечується укладення між сторонами у 1999 році усного договору найму спірного жилого приміщення на невизначений строк, який фактично виконується сторонами, а спірна квартира відповідає вимогам предмету договору найму житлового приміщення, передбаченого ст.ст. 61, 63 ЖК України.

В судовому засіданні ОСОБА_7 свої позовні вимоги підтримали повністю та заперечили проти задоволення позову міськради із наведених на обґрунтування їх позову обставин.

Представник міськради позов підтримала та заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_7 з підстав, які зазначені в позові міськради.

Треті особи підтримали позовні вимоги міськради та просили їх задовольнити, посилаючись те, що жилий будинок № 55 визнаний таким, що загрожує обвалом, а його мешканці з цих підстав підлягають негайному відселенню задля запобігання людським жертвам. Оскільки у ОСОБА_7 відсутній ордер на вселення до спірних приміщень, вони підлягають відселенню без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року позовні вимоги Харківської міської ради задоволені.

Виселені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартир №10, № 10-А, № 12 будинку № 55 по вул.. Клочківській в м. Харкові без надання їм іншого жилого приміщення.

Зобовязані органи реєстрації Дзержинського РВ ГУ МВС України в Харківській області зняти їх з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6» Володимирівни, ОСОБА_7 про визнання права користування житловим приміщенням, зміні договору найму житлового приміщення, визнання дійсним договору найму на житлові приміщення загальною площею 62 кв.м., зобовязання прийняти документи на приватизацію - відмовити.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь позивача судові витрати.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просять вказане рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги, а у задоволенні позовних вимог Харківської міської ради відмовити. На обгрунтування скарги послалися на те, що суд не перевірив наведені позивачами на обґрунтування своїх вимог та заперечень доводи, рішення суду не відповідають обставинам справи, суд безпідставно вважав встановленими обставини, які не доведені по справі, суд помилився у застосуванні норм ЖК України, по справі не були встановлені підстави для їх виселення. Вказали, що суд не звернув уваги на те, що факт укладення між сторонами у 1990 році усного договору найму спірного жилого приміщення не невизначений строк сторонами не заперечується та не оспорюється. Укладення такого договору також підтверджує той факт, що ОСОБА_7 за весь час свого проживання сплачували відповідні комунальні послуги, а на ОСОБА_4 відкритий особовий рахунок, що унеможливлює їх виселення без надання іншого житлового приміщення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, що зявився у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

На квартиру № 12 відповідачі, які як правильно встановив суд першої інстанції є піднаймачами цього житлового приміщення, не набули самостійного права користування жилого приміщення і оскільки зі смертю наймача вони втратили право користування, то у разі відмовлення звільнити займане приміщення після припинення договору піднайму піднаймач і члени його сім'ї відповідно до положень ч. ст. 97, 99 ЖК України підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. До квартири № 10, як безспірно встановив суд першої інстанції, відповідачі зайняли самоправно і тому, як правильно вирішив суд першої інстанції, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з підстав, передбачених ч. З ст. 116 ЖК України. Оскільки в цій частині рішення є законним та обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, судова колегія з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, в цій частині відмовляє у задоволенні скарги та залишає рішення суду без змін.

Виселяючи відповідачів з квартири № 10-А з підстав, передбачених ст.ст. 116, 99 ЖК України, суд першої інстанції послався на те, що ордер на вселення до цього житлового приміщення їм не надавався, а надане відповідачами на підтвердження права користування цим житловим приміщенням посвідчення виконавчого комітету Дзержинської районної Ради народних депутатів від 22.05.1990 року не може бути доказом, оскільки не має будь-якого юридичного значення і не надає право користування житловим приміщенням. Вказане посвідчення видано безпідставно та не передбачено жодною нормою житлового законодавства, що свідчить про порушення відповідачами порядку вселення, не породжує для них права користування цим житловим приміщенням, а тому відповідачі підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених ч . З ст . 116 ЖК України.

Всупереч вимог ст.ст. 10, 213 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості рішення суду, суд першої інстанції повно і всебічно не зясував обставини, на які відповідачі послалися на обґрунтування своїх заперечень, не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи, внаслідок чого помилився із застуванням норм матеріального права.

Однак, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України про їх законність та обґрунтованість, а тому з підстав, передбачених п.п. 1,2, 4 ч.

1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Із довідки виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів міста Харкова від 13.03.1990 року № К-109 видно, що за рішенням виконкому № 53 від 27.02.19990 року ОСОБА_4 складом своєї сімї, разом з чоловіком та двома доньками, які є відповідачами по цій справі, взяті на квартирний облік у звязку з проживанням у ветхому будинку, тобто з підстав, передбачених п.п. 2 п. 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP (а с. 9, т. 1). Відповідно до посвідчення від 22.05.1990 року ОСОБА_4 та її сімї тимчасово надана житлова площа маневрового фонду Дзержинського РВК за адресою АДРЕСА_3 на 31 кв.м (а.с. 11, т.1). Відповідно до п. 9 Положення про порядок користування житлових приміщень, віднесених до категорії маневрового (відселюючого) фонду, затвердженого рішенням Дзержинського РВК № 118/4 від 03.08.1993 року звільнення маневрового приміщення, яке призначається для тимчасового мешкання громадян, у тому числі тих, які перебувають на квартирному обліку з підстав, передбачених п. 54 вказаних Правил, відбувається після надання придатного житла.

Таким чином, оскільки відповідачі в результаті їх вселення до спірної квартири № 10-А, яка належить до маневрового фонду, набули права тимчасового користування цим житловим приміщенням до надання іншого житлового приміщення, тому їх виселення звіди без надання іншого житлового приміщення є безпідставним, на спірні відносини в цій частині норми ст.ст. 99, 116 ЖК України, як помилкового вирішив суд першої інстанції, не поширюються. Той факт, що відповідачі не надали до суду відповідний ордер на право їх вселення до вказаної квартири зазначеного висновку не спростовує, оскільки виходячи з того, що за діючим порядком такий ордер є лише підставою для вселення і після вселення зберігається у наймодавця, покладення на них такого процесуального обовязку, як помилково вирішив суд першої інстанції, є занадто обтяжливим. Як безспірно встановлено судом, відповідачі після вселення до цієї квартири за рішенням його власника користуються відповідними комунальними послугами, які належним чином сплачуть.

З наведених підстав висновки суду першої інстанції про те, що відповідачі не набули права користування квартирою № 10-А є помилковими, тому їх зустрічний позов в цій частині підлягає задоволенню. Оскільки інші доводи скарги цього висновку не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає відповідній зміні, а скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319, 324, 327 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року змінити.

Позовну заяву Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення задовольнити частково.

Відмовити у виселенні ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири № 10-А житлового будинку № 55 по вул. Клочківській у м. Харкові без надання іншого житлового приміщення та скасувати рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року в цій частині.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково. Визнати за ними право користування квартирою № 10 -А в будинку № 55 по вул.. Клочківській у м. Харкові.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково. Визнати за ними право користування квартирою № 10 -А в будинку № 55 по вул. Клочківській у м. Харкові.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 травня 2010 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Г оловуючий;

Судді: