РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-1797/10

Провадження № 2-1797/10

11.03.2010

Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Погасій О.Ф.

при секретарі Щегульній Г.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «Надія» про захист прав споживача, визнання додаткової угоди недійсною, зобовязати відшкодувати збитки, моральну шкоду та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Будинок «Надія» про захист прав споживача, визнання додаткової угоди недійсною, зобовязати відшкодувати збитки, моральну шкоду та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Пояснив, що позивач 31.07.2009 року уклав договір підряду на виготовлення та установку метало пластикових конструкцій з ТОВ «ТБ «Надія». Позивачем було перераховано 100% попередньої оплати загальної вартості виробів та робіт за договором №1269 від 31.07.2009 року на підставу рахунку №72/5 від 31.07.2009 року. Про факт сплати свідчить квитанція №2158600П від 05.08.2009 року. 12 серпня 2009 року позивачу зателефонували та повідомили, що металопластикові конструкції виготовлено, та що приблизно о 11 годині їх доставлять до позивача додому для встановлення. Приблизно о 13 годині 00 хвилин до будинку по вул. Блюхера 46-а, корпус З, під'їхав автомобіль марки «Газель». Заносити металопластикові конструкції робітники ТОВ «Торговий Будинок «Надія» відмовились, мотивуючи це тим, що ліфт у будинку не працює, та що позивач не повідомив про цей факт менеджеру компанії. З цього моменту, виконавець почав пред'являти до позивача претензії, стосовно того, що позивач не повідомив їх працівників про той факт, що в будинку не працює ліфт. Логіст виконавця в некоректній формі поставив позивачу ультиматум, або позивач повинен доплатити за доставку виробів на шістнадцятий поверх, або забрати вироби на складі виконавця. При цьому при проведені діалогу позивач зрозумів, що моральні або етичні принципи в цих людей відсутні. Позивач не погоджуючись з тим, що йому було запропоновано, 18 вересня 2009 року звернувся до Харківського обласного товариства з захисту прав Споживачів, з вимогою зобов'язати ТОВ «Торговий Будинок «Надія» виконати всі зобов'язання по договору від 31 липня 2009 року. Факт звернення зафіксовано в книзі звернень при Харківському обласному товаристві з захисту прав споживачів. Через два дні йому було повідомлено, що переговори з ТОВ «Торговий Будинок «Надія» ні до чого не призвели, та що за порушеним правом він повинен звертатись до суду. 3 вересня 2009 року, позивач письмово звертався до ТОВ «Торговий Будинок «Надія», з вимогою виконати всі взяті на себе зобов'язання. 18 вересня 2009 року, він отримав відповідь в якій зазначено, що згідно п. 5.3. договору № 1269 від 31 липня 2009 року, Замовник зобов'язаний забезпечити виконавцю всі необхідні умови для проведення встановлення металопластикових виробів, та що в договорі та в інших документах відсутні зобов'язання стосовно доставки виробів до місця встановлення. Вони пропонували позивачу в триденний термін з'явитись до їх офісу, та підписати додаткову угоду про доставку виробів. В листі зазначалось, що менеджер компанії позивачу повідомив, що відповідно до п 5.3. доставка виробів здійснюється самостійно. Вважаємо, що дані дії з боку ТОВ «Торговий Будинок «Надія» повинні класифікуватись як шахрайство. 26 серпня 2009 року позивач звернувся до ЗАТ «Жилкомсеріс» з проханням провести в кімнаті де він мешкає огляд та скласти відповідний акт. Дані дії викликані тим, що згідно специфікації позивач повинен був за власний рахунок демонтувати балкону металеву раму на протязі десяти днів з дня підписання договору, що він і зробив. Але беручі до уваги, що погодні умови наприкінці серпня стали погіршуватись, та враховуючи, що він мешкає на шістнадцятому поверсі, проживання в кімнаті ставало неможливим. Своїми листами від 11 вересня 2009 року та 21 вересня 2009 року, позивач звертався до Харківської обласної прокуратури з вимогою зобов'язати виконавця виконати всі взяті на себе зобов'язання, та повідомляв, що він вимушений підписати додаткову угоду з ТОВ «Торговий Будинок «Надія» на підставі того, що проживання в кімнаті без встановленої рами є неможливим. 22 вересня 2009 року в офісі ТОВ «Торговий Будинок «Надія» позивач підписав додаткову угоду на доставку виробів на суму 240 (двісті сорок) гривень 00 копійок., але підписуючи він зазначав, що з п.1 додаткової угоди він не погоджується. 29 вересня 2009 року ТОВ «Торговий Будинок «Надія» встановлює йому металопластикові вироби в кімнаті де він мешкає. Позивач вважаю, що мої права як споживача порушено виходячи з наступного: в договорі №1269 від 31 липня 2009 року на виготовлення і установку металопластикових конструкцій, хоч прямо і не зазначено, що доставка проводиться виконавцем, але це виходить з його положень. В п.5.1 зазначено, що виконавець зобов'язується виготовити не пізніш 10 днів та здійснити установку на протязі 10 днів з дня виготовлення виробів. В договорі відсутні посилання на те, що доставку повинен здійснювати замовник. Також в п.7.2 передбачено відповідальність виконавця за прострочення термінів виготовлення, поставки, установлення виробів. Якщо виконавець передбачає свою відповідальність за прострочення термінів поставки, яким чином ці дії повинен виконувати замовник. Стосовно доставки продукції виконавець посилається на п. 5.3 договору, де зазначено, що замовник зобов'язаний забезпечити виконавцю всі необхідні умови для проведення установлення. Виконавець вважає, що згідно цього пункту договору у замовника виникає обов'язок доставки виробів самостійно. Але він вважає, що цей пункт включено до договору для того, щоб ввести споживача в оману. Так у своєму листі замовник і посилається на те, що в договорі не зазначено зобов'язання, щодо доставки виробів. Як виконавець усвідомлюючи той факт, що він не має можливості виконати зобов'язання у встановлений договором строк не повідомляє про це замовника? З того часу коли вироби були виготовлені, а це приблизно десяті числа серпня, виконавець жодного разу не звертався до замовника з вимогою виконати доставку виробів. Виконавець повідомив це тільки після надходження на його адресу претензії від замовника. 18 вересня 2009 року, отримавши лист від виконавця з вимогою з'явитись до офісу ТОВ «Торговий Будинок «Надія» та підписати додаткову угоду, позивач був вимушений виконати дані дії на підставі того, що проживання в його кімнаті без балконної рами ставало неможливим. Факт відсутності балконної рами зафіксовано актом ЗАТ «Жилкомсервіс». Виконавець усвідомлюючи той факт, що позивач провів 100 % попередню оплату за вироби, буде змушений підписати додаткову угоду. Так при підписанні додаткової угоди позивач зазначив, що він з нею не погоджується. При оплаті суми 240 гривень, в касу підприємства ТОВ «Торговий Будинок «Надія», позивачу було видано чек не за доставку товару, а доплата по договору № 1269 від 31 липня 2009 року. Таким чином, позивач вважає, що ТОВ «Торговий Будинок «Надія», при підписанні договору навмисно його ввело в оману для нав'язування додаткових послуг. Також протягом двох місяців виконавець своєю бездіяльністю чинив на позивача психологічний тиск, про що він неодноразово повідомляв до органів прокуратури. Крім того, позивач вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду яка полягає у застосуванні психологічного тиску, введення його в оману, нав'язування додаткових послуг, створення перешкоджаючих умов проживання в кімнаті, завдану моральну шкоду позивач оцінює в 1500 гривень.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить відмовити в повному обсязі. Пояснив, що між ТОВ «Торговий будинок «Надія» та ОСОБА_1 31.07.2009 р. було укладено договір № 1269 на виготовлення і установлення металопластикових конструкцій адресою: АДРЕСА_1. 5.08.2009 р. до каси підприємства надішли кошти у розмірі 3 735,00 грн. від ОСОБА_1 в якості оплати за договором № 1269. Фірма своєчасно виготовила продукцію і 20.08.2009 р. за накладною №2190 від 20.08.2009р. намагались передати виготовлені металопластикові вікна ОСОБА_1, проте він відмовився підписати вказаний документ у зв'язку із тим, що нібито ми маємо обов'язок доставити виготовлену продукцію посередньо на 16 поверх житлового будинку, де відбуватиметься установлення. 4.09.2009 р. ми засобами поштового зв'язку отримали заяву від ОСОБА_1, в якій він вимагав доставити вироби безпосередньо до його квартири та сплатити штрафні санкції за порушення договору. 7.09.2009 р. у відповідь відповідач направив лист вих. № 138 , в якому обґрунтовано, з посиланням на положення договору та законодавства, пояснили про неможливість задоволення вимог заявника через їх безпідставність. ОСОБА_1 22.09.2009 року уклав з відповідачем додаткову угоду № 1, згідно з якою відповідач підприємство зобов'язувалось доставити на шістнадцятий поверх у кв. № 64-а вироби протягом п'яти робочих днів з дня отримання коштів у розмірі 240,00 грн.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що між ТОВ «Торговий будинок «Надія» та ОСОБА_1 31.07.2009 р. було укладено договір № 1269 на виготовлення і установлення металопластикових конструкцій адресою: АДРЕСА_1. 5.08.2009 р. ,до каси підприємства надішли кошти у розмірі 3 735,00 грн. від ОСОБА_1 в якості оплати за договором № 1269.

ОСОБА_1 22.09.2009 року уклав з ТОВ «Торговий будинок «Надія» додаткову угоду № 1, згідно із якою підприємство зобов'язувалось доставити на шістнадцятий поверх у кв. № 64-а вироби протягом п'яти робочих днів з дня отримання коштів у розмірі 240,00 грн.

На підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає -будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно ст. 230 ЦК України, Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

На підставі ст.231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Згідно ч.2 ст.230, ч.2 ст.231 ЦК України, винна сторона, зобов'язана відшкодувати збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням правочину.

Щодо посилання позивача на той факт, що підписуючи додаткову угоду № 1 до договору, він зазначив про не згоду з її п.1, але він 22.09.2009 р. проплатив 240,00 грн. за даною угодою, тобто виконав її. Позивач зазначив, що не згоден лише з пунктом першим додаткової угоди, проте , в позові вимагає визнання недійсною додаткову угоду в повному обсязі.

Не можна погодитись з доводами Позивача, що чек при оплаті 240.00 грн. йому було дано не за доставку товару, а як доплата по договору».

Вимога позивача щодо визнання додаткової угоди до №1 до договору не дійсною не підлягає задоволенню, оскільки за взаємною згодою сторони погодили всі умови щодо здійснення доставки, і Позивач повністю сплатив кошти, тим самим виконавши її. В той же час відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням.

У зв'язку із тим, що Позивач не надав доказів, що ним було укладено додаткову угоду під впливом насильства, його вимоги щодо відшкодування 480 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо моральної шкоди, суд також відмовляє в задоволенні позову в цій частині, оскільки позивач не надав доказів тих обставин, на які посилається в позові.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214 - 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області, через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя О.Ф. Погасій