АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № Суддя доповідач Шевченко Н.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Бобровського В.В.

суддів Кокоші В.В. Шевченко Н.Ф.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області про визнання протиправними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити допомогу на оздоровлення громадянам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи

по апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Лозівської

міської ради Харківської області

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року, -

В СТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області про зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірах, встановлених законом, а не постановами Кабінету Міністрів України. В обґрунтування вимог зазначав, що він має статус громадянина, постраждалого від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, інваліда 3 групи. На підставі Закону України від 28.02.19991 року № 796-Х11 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено пенсію та щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, розмір яких повинен визначатися з мінімальної пенсії за віком, яка встановлена законами, а пенсійний фонд визначив розмір зазначених пенсій згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 січня 2002 року №1 «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету» виходячи з базової величини для обчислення конкретних державних пенсій та додаткових пенсій за шкоду заподіяну особам, віднесеним до 1 категорії, встановленої в розмірі 19,91 грн. Позивач вказує на те, що відповідно до ст. 50 та ст.54 вищевказаного закону він має право на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком і розмір його державної пенсії по інвалідності не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Проте відповідач проти позову заперечував та всупереч вимог закону відмовляється здійснити відповідний перерахунок цих пенсій.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області щодо недорахування щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік. Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області провести ОСОБА_1 перерахунок щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з законодавчо встановлених розмірів мінімальної заробітної плати та провести виплату належної суми відповідно до закону, у урахуванням виплаченої суми.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню виходячи з наступного.

Матеріали справі свідчать, не заперечується сторонами, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і йому встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до постраждалих першої категорії, що є інвалідами третьої групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що в усіх випадках розмір пенсії для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

Наявність права позивача на призначення та виплату пенсій у розмірах, встановлених вищезгаданим законом, є визначальним для вирішення даного спору.

Крім того, таке право позивачеві гарантується Конституцією України, статтею 46 якою передбачено право громадянина на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевої самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень таї спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві підлягають застосуванню положення ст. 50,54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»., а не постанова Кабінету Міністрів №1 від 3 січня 2002 року «Про підвищення розміру пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», на підставі якої позивачеві здійснено нарахування пенсії, та інші постанови Кабінету Міністрів України, якими істотно звужується обсяг встановлених законом та гарантованих Конституцією України прав на соціальний захист.

Також правильно судом першої інстанції не взято до уваги заперечення Управління праці щодо застосування до спірних правовідносин ч.5 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України. Проте надання такого права Кабінету Міністрів України не означає надання права на встановлення порядку, направленого на звуження змісту та обсягу прав позивача на отримання пенсій відповідно до розмірів, встановленні Законами України.

Правильним є і висновок суду 1 інстанції, що за основу при нарахуванні позивачеві пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з чинним законодавством визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і яка дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції при покладенні на відповідача обовязки здійснити перерахунок пенсій з часу звернення позивача із відповідною заявою до фонду виходив із положень ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Даний висновок доводами апеляційної скарги позивача не спростовується.

Справа судом першої інстанції розглянута в порядку адміністративного провадження з дотриманням діючих на час ухвалення рішення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції та обставин справи не спростовують.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді 1 інстанції, визнає, що рішення судом 1 інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 303,304, 304-1, 307, 308, 313, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лозівської міської ради Харківської області відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді