АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3264/09 Головуючий у 1-й інстанції Нечволод В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Гальонкіна С.А.

суддів Абрамова П.С.

ОСОБА_1

при секретарі Амеліній М.В.

прокурора адвоката позивача

представника позивача відповідача

представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 і Кредит» на рішення Полтавського районного суду від 26 жовтня 2009 року по справі за позовом відкритого акціонерного товариства "ОСОБА_2 та кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про відшкодування завданої моральної та майнової шкоди, -

колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2008 року ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» звернулося до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно 251 931 грн. 07 коп. та судові витрати в сумі 1730 грн.

26 грудня 2008 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів солідарно 332 069 грн. 25 коп. та судові витрати. Вказані суми нараховані станом на 20 грудня 2008 року.

Зокрема: заборгованість за кредитом - 91 796 грн. 59 коп. заборгованість за простроченим кредитом 42 328 грн. 47 коп.

заборгованість за простроченими процентами - 9792 грн. 03 коп.

заборгованість за простроченою комісійною винагородою - 4789 грн. 35 коп.

нараховану пеню - 183 362 грн. 81 коп.

13 лютого 2009 року ОСОБА_3 звернувся до місцевого суду із зустрічним позовом до ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та кредит» в якому просив визнати дії працівників банку за фактом примусового вилучення в нього та продажу автомобіля незаконними та зобовязати працівників банку повернути йому автомобіль; стягнути з банку на його користь моральну шкоду в сумі 180 000 грн. та майнову шкоду в сумі 1680 грн., за надання юридичної допомоги -1500 грн.

Вимоги банку по первісному позову задовольнити частково, а саме стягнути з нього заборгованість по кредиту в сумі 91 796 грн. 59 коп., пеню в сумі 10 000 грн.

У задоволенні додаткового позову відмовити, а також відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що позивачем допущено низку грубих порушень умов кредитного договору, а саме - банком при сплаті ним коштів на погашення кредиту 1 серпня 2007 року внесено 25 000 грн., З серпня 200" року внесено 574 грн. 20 коп., 30 січня 2008 року внесено 7470 грн. 32 коп. З вказаних сум банком не зараховано 4 196 грн. 54 коп., чим банк створив штучно заборгованість. На його письмові звернення банк не дав жодної відповіді.

Також ОСОБА_3 у зустрічному позові вказав про те, що 4 листопада 2008 року він на телефонний виклик працівників банку з»явився до приміщення філії Банку, де в нього незаконно вилучили автомобіль, поставили на майданчик за адресою м. Полтава, вул.. Зінківська, 57 та оголосили його в продажу без його згоди. При цьому він підписав акт добровільної передачі автомобіля працівникам ОСОБА_2 Хоча згоди на це не мав. Продавати автомобіль він не бажає.

В позові вказав, що станом на 4 листопада 2008 року у Банку не було підстав вилучати його автомобіль.

Рішенням Полтавського районного суду від 26 жовтня 2009 року позовні вимоги ВАТ «Банк «ОСОБА_2 і Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 яг стягнення заборгованості по кредитному договору задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь філії ПРУ В «Банк» «ОСОБА_2 та Кредит» ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» заборгованість кредитом 105100 грн. 39 коп., заборгованість за простроченими процентами грн. 40 коп., нараховану пеню в розмірі 10 000 грн., всього стягнути 131 124 гри коп.

У задоволенні інших позовних вимог в тому числі до ОСОБА_4 відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ВАТ «Банку «ОСОБА_2 та Кредит відшкодування завданої моральної шкоди і матеріальних збитків задоволено частково.

Стягнуто з ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 120 000 грн., матеріальні збитки 1680+1500=3180 грн.

Зобов'язано ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» повернути легковий автомобіль марки НІССАН, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3.

Достроково розірвати кредитні договори № 2208, 2208 КЛА та договір застави.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2 та кредит» в апеляційній

скарзі ставить питання про скасування рішення місцевого суду та просить постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та відмовити у : вол енні зустрічного позову ОСОБА_3 Вирішити питання про судові витрати

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 п.3,4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Місцевим судом правильно встановлено, що 26 жовтня 2006 року між ВАТ "Банком «ОСОБА_2 та кредит» ТОВ та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2208. Згідно умов кредитного договору банк надав ОСОБА_3 159 646 грн. користування до 25 жовтня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитним договором у розмірі 15,5%.

26 жовтня 2006 року між Банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 2208 по кредитному договору № 2208 від 26 жовтня 2006 року, де згідно п.2.1 Поручитель взяв на себе зобовязання у випадку невиконання боржником своїх зобов"зань за Кредитним договором нести солідарну відповідальність з Боржником.

Станом на 15 липня 2008 року ОСОБА_3 мав заборгованість за кредитом 105 100 грн. 39 коп., заборгованість за простроченим кредитом складає 29024 грн. 67 коп., заборгованість за простроченими процентами склала 11101 грн. 40 коп.. заборгованість за простроченою комісійною винагородою становить 3192 грн.. пеня становить 103 511 грн. 71 коп. Всього борг склав 251 931 грн. 07 коп.

Станом на 4 листопада 2008 року заборгованість за кредитним договором склала 319 868 грн.51 коп., в тому числі пеня 163 562 грн. 49 коп.

Станом на 20 грудня 2009 року заборгованість за кредитним договором склала 332 069 грн. 25 коп.

Разом з тим, правильно місцевим судом встановлено, що в період з 20 листопада 2006 року по 21 червня 2007 року, тобто на протязі семи місяців, та в період з 30 січня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, на протязі дев»яти місяців, ОСОБА_3 взагалі не проводив погашення позичкової заборгованості за кредитними осами.

Задовольняючи частково первісний позов Банку, місцевий суд обґрунтовував тим, що оскільки ОСОБА_2 неповно зараховував внесені ОСОБА_3 грошові суми для гашення кредиту, а саме не зараховано 4 196 грн. 54 коп., фінансові санкції створені Банком штучно, то вимоги Банку по нарахуванням за користування кредитними ресурсами, процентами, комісійною винагородою, неустойкою задоволенню не підлягають. З цих же підстав місцевий суд задовольнив зустрічні зовні вимоги ОСОБА_3 до Банку про стягнення моральної, матеріальної шкоди та вернув автомобіль ОСОБА_3. При цьому вказав, що безпідставним вилученням автомобіля ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_3 як моральну, так і матеріальну шкоду.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Так, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд не звернув уваги І. те, що між сторонами існують договірні правовідносини, які врегульовані главою ЦК України, яка не передбачає такого виду відповідальності Банку, як відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Не передбачає такої відповідальності й кредитний договір № 2208 від 26 жовтня 2006 року.

Як вбачається з наданих 17 лютого 2010 року апеляційному суду розрахунків Банку по зарахуванню сплачених ОСОБА_3 коштів 1 серпня, 3 серпня 2007 року та 30 січня 2008 року, вся сума внесених коштів зарахована Банком відповідно до п.7.1 Кредитного договору ( а. с. 6-8). Тому твердження ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_2 безпідставно не зарахував 4 196 грн. 54 коп. не ґрунтуються на матеріалах справи.

Покладаючи на ОСОБА_2 обовязок відшкодування ОСОБА_3 моральної та матеріальної шкоди, місцевий суд не врахував, що це позадоговірні правовідносини. Тому позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з Банку матеріальної та моральної шкоди безпідставні та не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 1050 ЦК України передбачає, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливе виконання ним грошового зобовязання.

Позовні вимоги Банку до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, викладені в додатковій позовній заяві від 26 грудня 2008 року (а. с. 82) є обґрунтованим та підлягають до часткового задоволення із наступних підстав.

Відповідно до п.3.2.1 кредитного договору № 2208 у період користуванню кредитними ресурсами з 1 листопада 2006 року до 10 жовтня 2007 року позичальник зобовязувався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяцю проводити погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами, в розмірі згідно графіка погашення (а. с. 6-8).

Як вбачається з довідок наданих Банком, в період з 20 листопада 2006 року 21 червня 2007 року, тобто на протязі семи місяців, ОСОБА_3 не вніс жодне платежу на погашення кредиту. Це було обгрунтованою підставою для зверненні Банку з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитом.

Разом з тим, місцевим судом встановлено, що в період з 30 січня 2008 року по 31 жовтня 2008 року, на протязі дев»яти місяців, ОСОБА_3 також не сплачував кредит.

Актом добровільної передачі від 4 листопада 2008 року ОСОБА_3 передав свій автомобіль марки NISSAN модель PRIMERA, сірого кольору, держав ВІ 3769 АА, 2006 року випуску Банку до погашення заборгованості (а. с. 113).

Відповідно до п.8 Договору застави транспортних засобів в разі виконання Заставодавцем ОСОБА_3 умов кредитного заставодержатель (ОСОБА_2) має право звернути стягнення на предмет і провести його відчуження.

В статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено, між сторонами склалися договірні кредитні при Акт добровільної передачі автомобіля від 4 листопада 2008 року складений в межах вказаних договірних правовідносин.

Оскільки ОСОБА_3 не надав місцевому суду жодного належного доказу на підтвердження своїх позовних вимог в частині, на думку ОСОБА_3, примусового вилученого автомобіля Банком, та в звязку з відсутністю будь-яких даних про незаконні дії працівників Банку по вилученню автомобіля, то в цій частині позов не підлягає до задоволення в звязку з недоведеністю.

Відповідно до договору поруки № 2208 від 26 жовтня 2006 року поручитель ОСОБА_4 взяв на себе зобовязання у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за Кредитним договором Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні відповідачі. (а. с. 9-10).

У п.п.5.1, 6.2 договору зазначено, що порука припиняється із припиненням зобовязання, що забезпечується нею. Договір діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється із припиненням забезпеченого зобовязання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред»явить вимоги до поручителя.

Аналогічні умови припинення поруки передбачені в п.п.5.1, 5.2 договору поруки (а. с. 9-10). З вказаними умовами договору погодився ОСОБА_4 підписавши договір та взявши на себе зобовязання поручителя.

Банк в межах строку, що встановлений положенням п. 6.2 Кредитного договору, пред»явив вимоги до поручителя. На момент звернення Банку до суду з позовом порука була чинною. Тому позовні вимоги Банку в частині стягнення з ОСОБА_4, як поручителя, в солідарному порядку заборгованості за кредитом обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

В пункті 6.1 Кредитного договору № 2208 від 26 жовтня 2006 року зазначено, що за прострочення повернення Кредитних ресурсів та/або сплати процентів, Позичальник сплачує банку пеню з розрахунку на 1% від простроченої суми за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення Позичальником строків платежів, передбачених цим Договором.

Банком обґрунтовано нарахована пеня станом на 20 грудня 2008 року в сумі 183 362 грн. 81 коп.

Як вбачається із змісту ч. З ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи, що заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню становить 91 796 грн. 59 коп., майновий стан ОСОБА_3, наявність в останнього на утриманні трьох неповнолітніх дітей, що ОСОБА_3 є учасником бойових дій, колегія суддів вважає, що ці обставини заслуговують на увагу та є підставою для зменшення розміру нарахованої Банком пені до 10 000 грн.

Судові витрати - сплачене Банком державне мито в сумі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду в сумі 30 грн. підлягають до стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з кожного по 865 грн. на користь позивача.

Оскільки фактичні обставини справи встановлені повно, але неправильно застосовано матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини, та є невідповідність висновків суду обставинам справи, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення.

В звязку з внесенням змін до установчих документів ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» змінено назву банку на Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_2 та Кредит», що підтверджується витягом із Статуту ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» (а. с 154).

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. І п.3.4 ст. 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 і Кредит» частково задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду від 26 жовтня 2009 року скасувати .

Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору частково задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором 91 796 грн. 59 коп., заборгованість за простроченим кредитом - 42 328 грн. 47 коп., заборгованість за простроченими процентами 9 792 грн. 03 коп. заборгованість за простроченою комісійною винагородою - 4789 грн. 35 коп. нараховану пеню - 10 000 грн. Всього стягнути заборгованість за кредитним договором на грудня 2008 року 158 7 грн. 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з кожного на користь ВАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» державне мито в сумі по 850 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового розгляду справ; по 15 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «Банку «ОСОБА_2 та кредит» відмовити за безпідставністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» про відшкодування завданої моральної та майнової шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскарже - протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суд України.

Головуючий: підпис

Судді:підписи

З оригіналом згідно:підпис