Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №2-34/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" серпня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Павліва В.Р.

при секретарі Кочірко Л.В., Волчанській М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 до Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про скасування рішення ХІІІ сесії V скликання Дроговизької сільської ради від 30.05.2008 року та скасування державного акту на право власності на землю ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просить визнати незаконними і скасувати рішення ХІІІ сесії V скликання Дроговизької сільської ради від 30.05.2008 року та державний акт на право власності на землю ОСОБА_5.

Оскаржуваним рішенням та свідоцтвом на право власності на землю було порушено право позивача на володіння земельною ділянкою надане йому рішенням Дроговизьської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 11.11.1997 року згідно якого межі його земельної ділянки не відповідають межам обміру земельної ділянки ОСОБА_5 В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вказане рішення відповідача порушує його законні інтереси, оскільки позбавляють права на частку наданої та закріпленої за ним раніше земельної ділянки, а тому, на його думку, підлягає скасуванню, а оскільки рішення протиправне, то і свідоцтво на право власності на землю також підлягає скасуванню.

В судовому засіданні 05.08.2010 року позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав повністю просив брати до уваги тільки вимоги визначені в позовній заяві від 08.06.2010 року. Додатково пояснив, що рішення Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області від 11.11.1997 року не скасоване, а тому відповідач по справі не мав права приймати рішення від 30.05.2008 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на приватизацію присадибної земельної ділянки по вул. Шевченка, 265 в с. Дроговиж» за № 250, оскільки по перше він не надавав такого дозволу, а по друге акт обстеження земельної ділянки від 23.05.2008 року складений не земельною комісією, а сільським головою ОСОБА_2, Землевпорядником ОСОБА_3 та депутатом сільської ради ОСОБА_4 з висновком якого він не згідний по причині не відповідності акту рішенню Дроговизької сільської ради від 11.11.1997 року «Про спір суміжного землекористування», та по причині невідповідності членів комісії нормам ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». Вказане є ще одним безспірним доказом того, що вони підлягають скасуванню.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, оскільки вважає, що оскаржуваним рішенням права позивача не порушені, так як заміри проведені членами земельної комісії не порушують нічиїх прав та інтересів. У зв'язку з вказаним, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки як пояснив суду, що не згідний з позовом, оскільки ОСОБА_1 не загородив свою земельну ділянку, а рішення винесено добре.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив пояснив суду, що з оскаржуваним рішенням проблем немає, а рішення від 11.11.1997 року стосується виключно інтересів Клименко та ОСОБА_1, також зазначив, що він членом земельної комісії визначеної сільською радою не був, а брав участь як спеціаліст.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 встановив на межі бетонні стовпці.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, його посадових чи службових осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 зазначеного Кодексу, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач 30 травня 2008 року прийняв рішення № 250 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на приватизацію присадибної земельної ділянки по вул. Шевченка, 265 в с. Дроговиж» (а.с. 73), згідно з яким надано дозвіл гр. ОСОБА_5 на приватизацію земельної ділянки наданої для будівництва індивідуального житлового будинку господарських будівель і споруд по вул. Шевченка, 256 в с. Дроговиж без підпису сусіда ОСОБА_1 в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки на підставі акту складеного земельною комісією у складі сільського голови ОСОБА_2 землевпорядника Дроговизької сільської ради та депутата сільської ради ОСОБА_4

Відповідно до Стаття 47. Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету. Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією. До складу постійних комісій не можуть бути обрані сільський, селищний, міський голова, секретар сільської, селищної, міської ради, голова районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради, їх заступники.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач неправомірно прийняв рішення № 250 від 30.05.2008 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на приватизацію присадибної земельної ділянки по вул. Шевченка, 265 в с. Дроговиж», яким фактично зменшив розмір земельної ділянки, затвердженого за ОСОБА_1.

Відповідач представник Дроговизької сільської ради не подав суду жодних доказів на підтвердження того, що рішення Дроговизьської сільської ради прийнято на достатніх правових підставах.

Відповідач ОСОБА_2 на запитання позивача чи знайомий йому генеральний план села згідно якого йому належить частина земельної ділянки передана на підставі оскаржуваного рішення у власність ОСОБА_5 відповів, що генерального плану села він не бачив і з таким не знайомий.

Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення, а тому рішення Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області № 250 від 23.05.2008 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на приватизацію присадибної земельної ділянки по вул. Шевченка, 265 в с. Дроговиж», прийняте з порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню, а від так і державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, серія ЯЕ № 568700 виданий без достатніх на це підстав та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 10, 62, 209, 212-215 ЦПК України, п. 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21 ЦК України, ст. ст. 40,152,153,155 ЗК України, ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування», суд

ВИРІШИВ:

Визнати незаконним та скасувати рішення Дроговизької сільської ради Миколаївського району Львівської області № 250 від 23.05.2008 року «Про надання дозволу гр. ОСОБА_5 на приватизацію присадибної земельної ділянки по вул. Шевченка, 265 в с. Дроговиж».

Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_5, серія ЯЕ № 568700.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.Р.Павлів