Справа № 2-309/10
Провадження № 2-309/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2010 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С.І.

при секретарі Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Винниківська міська рада, Виконавчий комітет Винниківської міської ради, Управління держкомзему у місті Львів про визнання нечинним Державного акту, визнання права на користування земельною ділянкою, зобов»язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в подальшому збільшив розмір вимог, про визнання нечинним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 063471 від 11 грудня 2003 року, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1629; визнання постійного права позивача на користування земельною ділянкою, переданою в користування відповідно до рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 12.12.1968 року № 217 та підтверджене рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради від 13.09.1994 року № 301, площею 0,009 га.; зобов»язання ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод в користуванні зазначеною вище земельною ділянкою та відновити стан цієї ділянки, який існував до моменту її передачі у приватну власність шляхом перенесення огороджувальних конструкцій; а також стягнення матеріальної шкоди в розмірі 12028 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що відповідно до рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради № 217 від 12.12.1968 року збільшені присадибні ділянки по вул.Шевченка №№ 41, 43 та 45 в м.Винники шляхом виділення в користування громадянам ОСОБА_4 (вул.Шевченка,43), ОСОБА_1 (вул. Шевченка, 41) і ОСОБА_5 (вул. Шевченка, 45) по 90,0 кв.м кожному та дозволено власникам господарств побудувати туалет і сміттєзбірник, оскільки існуючі до цього часу присадибні ділянки були надто малими за площею і на них неможливо було забезпечити всі передбачені законодавством санітарні норми. Тривалий час позивачем такі господарські будівлі не будувались, що дало підставу санітарній епідеміологічній станції Червоноармійського району м. Львова видати 24 червня 1975 року відповідний припис за № 1098/01. Крім цього, санепідемстанція Червоноармійського району м.. Львова в липні цього ж року звернулася до виконавчого комітету Винниківської міської ради із листом, в якому просила виконавчий комітет вжити відносно ОСОБА_1 адміністративні заходи. Тому позивач був вимушений побудувати на виділений йому в користування земельній ділянці (90,0 кв.м) туалет та сміттєзбірник, оскільки без наявності таких будівель навіть не вирішувалось питання щодо надання дозволу для будівництва гаража (лист виконкому Винниківської міської ради № 368 від 05.08.1975 року). Рішенням Винниківської міської ради № 185 від 30.04.2003 року громадянці ОСОБА_2 погоджено місце розташування земельної ділянки та дозволено їй скласти проект відведення земельної ділянки у власність площею 0,0215 га для обслуговування житлового будинку № 45 по вул. Шевченка у м.Винники. Рішенням Винниківської міської ради № 221 від 26 червня 2003 року проект відведення земельної ділянки був затверджений і громадянці ОСОБА_2 передана в приватну власність земельна ділянка площею 0,0553 га по вул. Шевченка. 45 у м.Винники, про що зазначено Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 063471 від 11 грудня 2003 року. Однак, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2008 року рішення Винниківської міської ради № 185 від 30.04.2003 року та № 221 від 26.06.2003 року визнанні нечинними. Тому, на думку позивача, є всі підстави визнати нечинним і Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 063471 від 11 грудня 2003 року, виданий громадянці ОСОБА_2, оскільки рішення органу місцевого самоврядування, згідно якого вказана

особа стала власником спірної земельної ділянки є нечинним. Крім цього, були допущені суттєві невідповідності схеми земельної ділянки, зображеної в Державному акті на право приватної власності на землю, схемі, яка була затверджена рішенням Винниківської міської ради № 221 від 26 червня 2003 року, межа пройшла впритул до гаража позивача, а належні йому туалет та сміттєзбірник опинились на приватній території громадянки ОСОБА_2, у зв'язку з чим нею самовільно знищені, наведені у ньому описи меж не відповідають дійсності. Також зазначений Державний акт на право власності на земельну ділянку по вул. Шевченка, 45 у м. Винники виданий ОСОБА_2 без попереднього погодження із сусідами меж земельної ділянки, що є порушенням чинного законодавства України. Передача громадянці ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки відбулася без відповідного вилучення цієї земельної ділянки, як цього вимагає стаття 149 Земельного кодексу України. Позивач зазначає, що земельна ділянка, відносно якої виник спір, знаходилась в його постійному користуванні, про що свідчить той факт, що ним на ній збудовані господарські будівлі. Рішенням виконавчого комітету Винниківської міської ради № 301 від 13 вересня 1994 року підтверджено дію рішення виконавчого комітету № 217 від 12 рудня 1968 року, а земельна ділянка площею 270,0 кв.м залишена в спільному користуванні громадян ОСОБА_1, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 для санітарних потреб. Тому просить скасувати Державний акт, зобовязати сім»ю ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод в користуванні його ділянкою та відновити її попередній стан шляхом перенесення огороджувальних конструкцій. Враховуючи, що відповідачі самовільно знищили його майно туалет та бетонний сміттєзбірник, просить стягнути з них завдані матеріальні збитки в сумі 12028 грн. Також просить підтвердити його право на користування земельною ділянкою наданою йому рішенням органу місцевого самоврядування.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні зазначеним в позові, просив такий задоволити в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник в судове засідання 07.05.2010 року не з»явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомили. При цьому суд звертає увагу, що розгляд справи неодноразово відкладався у звязку з їх неявкою, тому їм було розяснено право брати участь в розгляді справи особисто або через представника, зобовязано надати підтвердження на поважність причин їх неявки в засідання, а також попереджено про наслідки повторної неявки. Однак, відповідачі на лист суду не відреагували та без поважних причин повторно не з»явилися в судове засідання. За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість завершення розгляду справи за відсутності відповідачів та їх представника, а також суд приймає до уваги їх пояснення дані в попередніх засіданнях. Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дали аналогічні пояснення про те, що проти позову заперечують, оскільки оспорюваний Державний акт не скасований, на даний час рішення Винниківської міської ради, на підставі яких видавався Державний акт визнані нечиннними за рішенням суду, але останнє оскаржене в касаційному порядку. Зазначили, що після отримання Державного акту вони встановили огорожу. Визнали той факт, що має місце накладення земельних ділянок, але їх вини не вбачають, та вважають, що узгодження межі ділянки з ОСОБА_1 не передбачено законом. Також пояснили, що жодних господарських будівель на спірній земельній ділянці не було, лише дерев»яний туалет, але вони його не знищували, тому жодних збитків позивачу не заподіяли.

Представник третіх осіб Винниківської міської ради, Виконавчого комітету Винниківської міської ради ОСОБА_7 в судове засідання 07.05.2010 року не з»явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляд справи, причин неявки суду не повідомив. Суд приймає до уваги його пояснення дані в попередніх судових засіданнях про те, що у вирішенні спору покладається на розсуд суду та вважає, що лише при скасуванні Державного акту є підстави для зобов»язання відповідачів привести спірну земельну ділянку до попереднього стану, демонтувати огороджувальні конструкції та зобовязати їх не чинити перешкод позивачу в користуванні його земельною ділянкою. Також підтвердив дію рішень виконавчого комітету Винниківської міської ради, яким надавалося право користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою, а тому недоцільним є визнання такого права в судовому порядку.

Представник третьої особи Управління держкомзему у місті Львів в судове засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причин неявки суду не повідомив. Враховуючи наведене, достатність матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Управління держкомзему у місті Львів на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.12.1998 року після смерті батька ОСОБА_8, угоди від 24.12.1998 року, згідно реєстраційного посвідчення від 13.01.1999 року (а.с.104,106) на праві власності належить житловий будинок по вул. Шевченка, 41 у м. Львів-

Винники. На підставі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 149 від 15.07.1977 року (а.с.105) позивачу на праві власності належить гараж, який віднесений до будинковолодіння по вул. Шевченка, 41 у м. Львів-Винники. При цьому у користуванні позивача перебувала земельна ділянка площею 325,4 кв.м. для обслуговування житлового будинку, що стверджується копією технічного паспорта (а.с.100-103).

Також в судовому засіданні встановлено, визнається сторонами, та підтверджується судовим рішенням від 10.06.2008 року (а.с.10-13), що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.03.2003 року житловий будинок № 45 по вул. Шевченка у м. Винники після смерті ОСОБА_5 належить на праві власності її доньці ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 736 від 20.03.2003 року. В будинку вона фактично проживає з ОСОБА_3

12 грудня 1968 року рішенням Виконкому Винниківської міської ради № 217 вирішено виділити громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_8 і ОСОБА_5 додатково для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 270 кв.м. із розрахунку по 90 кв.м. кожному, при цьому в п.2 рішення вказано просити Управління Головного архітектора м. Львова провести відвод ділянок згідно даного рішення (а.с.8).

Згідно рішення Виконкому Винниківської міської ради № 301 від 13.09.1994 року скасовано попередні рішення № 398 від 23.11.1993 року та № 168 від 26.04.1994 року, якими частина спірної земельної ділянки передавалась для ведення особистого підсобного господарства ОСОБА_5 матері відповідачки, та залишено в силі рішення Виконкому Винниківської міської ради № 217 від 12.12.1968 року (а.с.9).

Вказані рішення є чинними, відтак позивач є належним фактичним користувачем спірної земельної ділянки. Суд звертає увагу, що з 01.01.1971 року до 1990 року законодавство не вимагало посвідчення права користування ділянкою та отримання державного акта та державної реєстрації (як того вимагає ст. 125 ЗК України 2001 року). Разом з тим, на даний час ОСОБА_1 вправі в установленому законом порядку здійснити державну реєстрацію свого права постійного користування на земельну ділянку. Таким чином, правових підстав для визнання за позивачем права постійного користування на земельну ділянку в судовому порядку немає, оскільки він не надав жодних доказів того, що звертався за офіційним оформленням своїх прав, однак йому було відмовлено.

Натомість, суд прийшов до переконання, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 063471 від 11 грудня 2003 року, виданий ОСОБА_2 (а.с.6) слід визнати недійсним та скасувати, враховуючи положення ст. 16 ЦК України, що визначає способи захисту цивільних прав.

Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України Землекористувач земельної ділянки має право вимагати усунення будь яких порушень його права на землю. Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування, володіння чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до ч. 5 ст.116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, постановою Колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2008 року (а.с.10-13) задоволено частково позов ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, третіх осіб ОСОБА_2, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» та визнано нечинними рішення Винниківської міської ради № 185 від 30.04.2003 року та № 221 від 26.06.2003 року. Провадження у справі щодо визнання частково нечинним Державного акту виданого ОСОБА_2 закрито з підстави розгляду такого спору за правилами цивільного судочинства. Судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що оспорювані рішення, якими надано ОСОБА_2 право складення проекту відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у приватну власність, були прийняті Винниківською міською радою без з»ясування фактичних користувачів спірної земельної ділянки, без вжиття попередніх заходів щодо скасування (відміни) рішення № 217 від 12.12.1968 року.

Як вбачається з оспорюваного Державного акту від 11.12.2003 року, такий виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Винниківської міської ради № 221 від 26.06.2003 року, яке визнано судом нечинним. Враховуючи наведене, Державний акт підлягає скасуванню. У звязку з чим слід зобовязати відповідачів не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні його земельною ділянкою та відновити стан земельної ділянки, який існував до її передачі у приватну власність шляхом перенесення огороджувальних конструкцій, які були встановлені гр. ОСОБА_2 на ділянці, що перебувала в користуванні позивача, що вони підтвердили в судовому засіданні.

Разом з тим, всупереч вимог ст.60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тої обставини, що саме відповідачами було знищено його майно туалет та бетонний сміттєзбірник і вони зобовязані відшкодувати збитки. Тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог за недоведеністю.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує судові витрати солідарно з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 10,60,61,88,169,212-215,218,294 ЦПК України, ст.16 ЦК України, ст. ст. 116, 149, 152, 155, ЗК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 063471 від 11 грудня 2003 року, виданий ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1629.

Зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3 не чинити перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою та відновити стан земельної ділянки, який існував до її передачі у приватну власність шляхом перенесення огороджувальних конструкцій.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 23,50 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя С.І.Леньо