АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7330/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Худолій Н.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В с т а н о в и в :

У березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що працював на ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» понад 26 років в умовах шкідливого впливу. Під час роботи захворів хронічним захворюванням. 09 квітня 2009 року висновком МСЕК йому встановлено 3-групу інвалідності, 65 % втрати працездатності, з повторним оглядом 01 квітня 2010 року. 28 лютого 2009 року ОСОБА_2 звільнився з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію. В результаті професійного захворювання змушений додавати додаткових зусиль для забезпечення та організації свого життя, відчуває незручність у спілкуванні з людьми, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. (а.с.1-4).

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, на його користь стягнуто з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» 6500,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі (а.с.31).

В апеляційній скарзі (а.с.36-37) ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» просить рішення суду скасувати, як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки:

- рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року, відповідно до якого право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органом передбачене згідно зі ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України, та рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України і ст.1167 ЦК України, як один зі способів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовуються особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовуються до осіб, що підлягають обовязковому соціальному страхуванню відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», - є взаємовиключними;

- виплати працівникам комбінату моральної щкоди трудовим чи колективним договорами не передбачені;

- позивачем не надано доказів протиправної поведінки відповідача, яка призвела до втрати ним професійної працездатності, в той час як при укладенні трудового договору позивачу було під розпис розяснено про умови праці та про наявність небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Факт втрати позивачем 65 % професійної працездатності та отримання 3-групи інвалідності внаслідок виконання ним робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах з вини відповідача, який не забезпечив безопасні умови праці, встановлений матеріалами справи і окремого медичного висновку не потребує.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п.13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року в редакції Постанови Пленуму Верховного суду № 5 від 25 травня 2005 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Не можуть бути визнані обгрунтованими посилання відповідача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, яким було роз'яснене питання відшкодування моральної шкоди на час дії Закону України «Про загально-обов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за рахунок фонду соціального страхування.

Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року у зв'язку зі зміною законодавства в цій частині визнано, що право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органа передбачене згідно зі ст.1167 ЦК України та ст.237-1 КЗпП України.

Тому доводи відповідача з приводу суперечливості зазначених рішень Конституційного Суду України не можуть бути прийняті до уваги.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання відповідача на поперед-ження позивача про шкідливі умови праці.

Навпаки ці обставини свідчать про обгрунтованість вимог позивача щодо вико-нання ним робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, які не усунуті відпо-відачем.

Відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування мо-ральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановивши обставини спричинення позивачу моральної шкоди та обсяг його моральних страждань, суд першої інстанції в повній мірі врахував передбачені законом обставини і правильно встановив належний до відшкодування розмір моральної шкоди.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: