Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2-428/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю позивача відповідача ОСОБА_1М,

представників позивача - відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача - позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про примусове вселення у житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток із майна, що перебуває у спільній часткові власності та про встановлення порядку користування приміщеннями

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про примусове вселення у житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним. В позовній заяві вказує, що власниками трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, являються: - відповідач ОСОБА_6 - 70/100 частини квартири, позивач ОСОБА_1 - 30/100 частини квартири.

Відповідно до правовстановлюючих документів, площа квартири розподілена наступним чином:

ОСОБА_6 належать: 10 - жила, площею 15,5 м. кв., 11- жила, площею 20,2 м. кв., всього: жилою площею 35,7 м. кв., загальною площею 58,2 м. кв.

ОСОБА_1 належать: 9 - жила, площею 15,6 м. кв., всього: жилою площею 15,6 м. кв., загальною площею 25,5 м. кв.

Підсобні приміщення, а саме: 1 - коридор, площею 16,7 м. кв.; 2 - кладова площею 0,9 м. кв.; 3 - кладова, площею 1,1м. кв.; 4 - кладова, площею 1,3 м. кв., 5 - кухня, площею 7,2 м. кв.; 6 - ванна, площею 2,9 м. кв.; 7 - туалет, площею 1,2 м. кв.; 8 - кладова площею 1,1 м. кв. - знаходяться в спільній власності. Жила площа всієї квартири становить 51,8 м. кв.

Практично, з кінця 1996 року, часу придбання своєї частини в квартирі, і до березня місяця 2007 року, вона не мала можливості відчувати повновладною хазяйкою майна, яке належить їй на праві власності.

Квартира знаходиться в антисанітарному стані, потребувала ремонту. На її неодноразові пропозиції зробити ремонт в спільних приміщеннях, відповідач не реагує, пояснює, що його влаштовує такий стан приміщення.

11 березня 2007 року ОСОБА_6 подала до Рівненського міського суду позовну заяву про припинення права власності на частину квартири, що є у спільній частковій власності та про визнання за нею права власності на 30/100 частини квартири, з виплатою їй грошової суми, величина якої буде встановлена в ході судових засідань згідно з висновками спеціалістів.

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю позивача відповідача ОСОБА_1М,

представників позивача - відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача - позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про примусове вселення у житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток із майна, що перебуває у спільній часткові власності та про встановлення порядку користування приміщеннями

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 про примусове вселення у житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним. В позовній заяві вказує, що власниками трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, являються: - відповідач ОСОБА_6 - 70/100 частини квартири, позивач ОСОБА_1 - 30/100 частини квартири.

Відповідно до правовстановлюючих документів, площа квартири розподілена наступним чином:

ОСОБА_6 належать: 10 - жила, площею 15,5 м. кв., 11- жила, площею 20,2 м. кв., всього: жилою площею 35,7 м. кв., загальною площею 58,2 м. кв.

ОСОБА_1 належать: 9 - жила, площею 15,6 м. кв., всього: жилою площею 15,6 м. кв., загальною площею 25,5 м. кв.

Підсобні приміщення, а саме: 1 - коридор, площею 16,7 м. кв.; 2 - кладова площею 0,9 м. кв.; 3 - кладова, площею 1,1м. кв.; 4 - кладова, площею 1,3 м. кв., 5 - кухня, площею 7,2 м. кв.; 6 - ванна, площею 2,9 м. кв.; 7 - туалет, площею 1,2 м. кв.; 8 - кладова площею 1,1 м. кв. - знаходяться в спільній власності. Жила площа всієї квартири становить 51,8 м. кв.

Практично, з кінця 1996 року, часу придбання своєї частини в квартирі, і до березня місяця 2007 року, вона не мала можливості відчувати повновладною хазяйкою майна, яке належить їй на праві власності.

Квартира знаходиться в антисанітарному стані, потребувала ремонту. На її неодноразові пропозиції зробити ремонт в спільних приміщеннях, відповідач не реагує, пояснює, що його влаштовує такий стан приміщення.

11 березня 2007 року ОСОБА_6 подала до Рівненського міського суду позовну заяву про припинення права власності на частину квартири, що є у спільній частковій власності та про визнання за нею права власності на 30/100 частини квартири, з виплатою їй грошової суми, величина якої буде встановлена в ході судових засідань згідно з висновками спеціалістів.

17 листопада 2008 року Рівненський міський суд, та 03 лютого 2009 року Апеляційний суд Рівненської області, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, викладених в позовній заяві від 12 березня 2007 року та апеляційній скарзі від 03 грудня 2008 року, відмовили.

Вона з чоловіком не може попасти до себе в кімнату вже на протязі 800 (вісімсот) днів, тобто з часу подання відповідачем ОСОБА_6 позовної заяви від 12 березня 2007 року до Рівненського міського суду, що являється грубим порушенням її конституційних прав, як громадянки України, на житло та власність з боку відповідача ОСОБА_6

ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток із майна, що перебуває у спільній часткові власності та про встановлення порядку користування приміщеннями. У зустрічній позовній заяві вказує, що 70/100 частини квартири АДРЕСА_2 належить їй на праві спільної часткової власності, а 30/100 частини відповідачці. Про що свідчать копії документів, які додані до цього позову.

Вона постійно проживає у своїй частині квартири, належним чином утримує свою власність. Відповідно конфліктні ситуації між нею та відповідачкою стали традиційними. Тому подальше спільне володіння і користування квартирою насправді є не можливим.

Відповідно до ч. З ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

На сьогодні кімнати площею 15,5 м. кв. та 20,7 м. кв. в квартирі АДРЕСА_2 належать їй, а кімната площею 15,6 кв. м. - відповідачці. Коридор, туалет, кухня, кладова та ванна у наведеній квартирі належать їй та відповідачці на праві спільної сумісної власності. Оскільки вони на сьогодні не можуть дійти спільної згоди щодо спільного користування спільним майном, виникає необхідність у зверненні до суду із цим позовом про виділ в натурі часток.

Ухвалою суду 14 липня 2009 року зустрічний позов прийнятий до провадження та обєднаний для розгляду в одному провадженні з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач та представники позивача за первісним позовом та представники відповідача за зустрічним позовом первісний позов підтримали, зустрічний позов заперечили повністю та просять суд вселити ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_3 та зобовязати відповідачку не чинити їй та її родині перешкод у користуванні належними їй кімнатою № 9 та підсобними приміщеннями цієї квартири, як обєктами приватної власності.

Представники відповідача за первісним позовом та представники позивача за зустрічним позовом, первісний позов заперечили повністю та підтримали зустрічний позов за обставин вказаних у зустрічній позовній заяві. Крім того вказали на те, що їм невідомо яким саме чином ОСОБА_6 чинить вказані перешкоди позивачу. Позивач за первісним позовом не надає доказів того, що наведені перешкоди мали чи мають місце. Що в свою чергу вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Просять відмовити у задоволенні первісного позову та задоволити зустрічну позовну заяву та виділити ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в натурі частки із нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме АДРЕСА_4.

Вислухавши пояснення позивача та представників позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, представників відповідача за первісним позовом та представників позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а зустрічний позов підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що власниками трикімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, є ОСОБА_6, якій на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва право власності на житло, виданого департаментом міського господарства Рівненської ради народних депутатів 19.05.1997 року належить 35/100 частини квартири та на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 06.02.2007 року належить 35/100 частини квартири, всього ОСОБА_6 належить на праві спільної часткової власності 70/100 частини квартири. ОСОБА_1, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 06.12.1996 року, реєстровий запис № 2-4264 належить на праві спільної часткової власності 30/100 частини квартири.

Відповідно до право встановлюючих документів, площа квартири між співвласниками розподілена наступним чином:

ОСОБА_6 належать: 10- жила, площею 15,5 м кв., 11 - жила, площею 20,2 м кв., всього: жилою площею 35,7 м кв., загальною площею 58,2 м кв.

ОСОБА_1 належать: 9 - жила, площею 15,6 м кв., всього: жилою площею 15,6 м кв., загальною площею 25,5 м кв.

Підсобні приміщення, а саме: 1 - коридор, площею 16,7 м. кв.; 2 - кладова площею 0,9 м. кв.; З - кладова, площею 1,1м. кв.; 4 - кладова, площею 1,3 м. кв., 5 - кухня, площею 7,2 м. кв.; 6 - ванна, площею 2,9 м. кв.; 7 - туалет, площею 1,2 м. кв.; 8 - кладова площею 1,1 м. кв. - знаходяться в спільній власності. Жила площа всієї квартири становить 51,8 м. кв.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_6, з моменту подачі ОСОБА_6 позовної заяви до Рівненського міського суду про припинення ОСОБА_7 права власності на 30/100 частин квартири АДРЕСА_5 та визнання за нею права власності на цю частину квартири чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_1 частиною квартири АДРЕСА_5. Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_6 було замінено замок на вхідних дверях. Дані обставини підтвердили в судовому засіданні, як позивач за первісним позовом так і представник відповідача за первісним позовом. Перешкоди, які чинить відповідач за первісним позовом позбавляють ОСОБА_1 можливості користуватися її власністю та забрати речі, які знаходяться в кімнаті № 9 квартири АДРЕСА_5.

Згідно ст. 391 ЦПК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено, що внаслідок створених відповідачем перешкод позивач незаконно позбавлений права користування частиною квартири АДРЕСА_5. Крім того встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в даній квартирі, що підтверджує її право на проживання в ній.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про вселення членів сімї ОСОБА_1 та зобовязання ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні кімнатою № 9 квартири АДРЕСА_5 та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні для членів її сімї, суд вважає їх необґрунтованими, та такими, що підлягають відхиленню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та інтими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач за первісним позовом в позовній заяві не вказав, хто саме є членом її сімї і хто має право на проживання у спірній квартирі. Крім того, позивач не вказала чи бажають вони скористатися своїм правом на проживання у даній квартирі. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, яким чином відповідач чинить перешкоди членам сімї позивача в користуванні кімнатою № 9 квартирі АДРЕСА_5 і кому саме з них.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток із майна, що перебуває у спільній часткові власності та про встановлення порядку користування приміщеннями суд виходить з наступного.

Згідно ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно висновку № 175 від 09.07.2010 року складеного експертом КП „Рівненське міське бюро технічної інвентаризації ОСОБА_9 між співвласниками визначено законодавчо право власності на 30/100 та 70/100 спільної часткової власності квартири спільного заселення, тобто поділ відбувся при приватизації квартири і визначені конкретно жилі кімнати та приміщення загального користування, які є неподільні.

З досліджувальної частини висновку вбачається, що обєктом поділу є комунальна квартира, тобто квартира спільного заселення. Квартира спільного заселення це квартира, в якій мешкає два чи більше основних квартиронаймачів (відкрито два чи більше основних рахунків).

Статус квартири № 12 був визначений при приватизації, тобто при передачі квартири у приватну власність. Згідно довідки про склад сімї наймача № 845 від 25 березня 1997 року квартира АДРЕСА_5 є квартирою спільного заселення двох основних квартиронаймачів.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_10 вказала, що поділ квартири АДРЕСА_5 на два окремих обєкти нерухомого майна без втрати її цільового призначення, на підставі ст. 367 ЦК України, є неможливий.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 358, 367, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 224, 225, 226, 233 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про примусове вселення у житлове приміщення та зобовязання не чинити перешкод у користуванні ним - задоволити частково.

Вселити ОСОБА_1 в кімнату № 9 квартири АДРЕСА_5 та зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкод у користуванні кімнатою № 9 квартири АДРЕСА_5 та приміщеннями, що знаходяться у спільному користуванні. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про виділ в натурі часток із майна, що перебуває у спільній часткові власності та про встановлення порядку користування приміщеннями - відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення старку-для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі прдаґння апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Рогозін