МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4534/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2010 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Тетері С.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу № 98.12 -1319 від 28.12.1998 року, який був оформлений на Одеській Спеціалізованій біржі нерухомості /далі ОСБН/. При укладенні даного договору всі істотні умови угоди були сторонами дотримані, розрахунок за придбану квартиру був виконаний у повному обсязі до підписання договору. Крім того, 18.02.1999 року на підставі даного договору за позивачем було зареєстровано право власності на вищевказану квартиру в КП «ОМБТІ та РОН».

Після укладення договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН» позивач вселився в дану квартиру, зареєструвався та проживає з дружиною в ній по теперішній час, сплачує комунальні послуги, несе затрати по її утриманню, тобто фактично володіє та користується квартирою. Колишній власник ОСОБА_3 після укладення договору купівлі продажу виселився та був знятий з реєстраційного обліку за місцем знаходження зазначеної квартири. Позивач вважає себе добросовісним набувачем і відповідно власником зазначеної квартири, якою може розпоряджатися на власний розсуд

На даний час позивачу стало відомо, що при укладанні ними вищевказаного договору купівлі-продажу була порушена форма угоди, оскільки зазначений договір не був нотаріально посвідчений.

Посилаючись на те, що колишній власник ОСОБА_3 на даний час ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири, просив визнати укладений між ним та відповідачем договір купівлі-продажу № 98.12 -1319 від 28.12.1998 року дійсним.

Позивач у судовому засіданні свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги ОСОБА_2 в судовому засіданні визнав у повному обсязі і просив їх задовольнити.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні доводи позовної заяви ОСОБА_2підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі.

Зі згоди сторін по даній справі суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні в порядку ст. 130 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи позивача та третіх осіб, пояснення відповідача, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року до правовідносин, яки виникли до 01.01.2004 року застосовуються норми ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Купівля-продаж житла є договірним забовязанням і регулюється правилами цивільного законодавства.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець забов,язується передати майно у власність покупцеві, а покупець забов,язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2М з однієї сторони, і відповідач ОСОБА_3, з іншої, 28 грудня 1998 року уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна- квартири № 50 у будинку 38 по вул. Космонавтів у м. Одесі, яка складається з однієї жилої кімнати заг.пл.17,2 кв.м., кухні заг.пл.7,0 кв.м., коридору заг.пл.3,0 кв.м., санвузла заг.пл.2,8 кв.м., загальною площею 32.0 кв.м., у т.ч. житловою площею 17,2 кв.м..Договір був оформлений ОСБН без наступного нотаріального посвідчення та зареєстрований в журналі реєстрації біржевих угод з нерухомостю, під реєстраційним № 98.12-1319 від 28.12.1998 року /а.с. 7-8/.

Як вбачається із договору дарування від 22.02.1997 року квартира АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_3, тому відповідно до ст. 225 ЦК УРСР він вправі був здійснювати відчуження вишевказаної квартири.

Судом встановлено, що після укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири сторони повністю виконали його умови, а саме: відповідач отримав кошти від позивача за квартиру, звільнив її та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Істотною умовою договору купівлі-продажу житла є умова про ціну, яка в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Факт передачі покупної ціни від покупця ОСОБА_2М продавцю квартири ОСОБА_3 підтверджується п.6 договору купівлі-продажу № 98.12-1319 від 28.12.1998 року, зареєстрованого ОСБН, згідно якого, грошова сума за відчужувану квартиру, отримана продавцем до підписання договору.

Зазначений договір фактично є підтвердженням наміру сторін, досягнення між ними домовленості щодо всіх істотних умов даного договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на квартиру.

Згідно ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР 1963 року право власності /право оперативного управління/ у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без забовязання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі.

Судом встановлено, що після укладення зазначеного договору і його реєстрації в КП «ОМБТІ та РОН», позивач вселився в квартиру, зареєструвався та проживає з дружиною в ній по теперішній час, сплачує комунальні послуги, несе затрати по її утриманню, тобто фактично володіє та користується вказаною квартирою.

Підтвердженням факту виникнення у позивача права власності на квартиру АДРЕСА_1, є реєстрація 18.02.1999 року вищезазначеної квартири в КП «ОМБТІ та РОН» /а.с. 21/.

Відповідач у судовому засіданні визнав факт того, що він не бажає нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири № 50 у будинку 38 на вул. Космонавтів у м. Одесі, так як ні у нього ні у позивача немає фінансової можливості на це.

Крім того, зазначив що між ним та позивачем у 1998 році вже була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору, на підтвердження якої вони 28.12.1998 року уклали договір купівлі-продажу квартири № 50 у будинку 38 на вул. Космонавтів у м. Одесі за № 98.12 -1319 , зареєстрований ОСБН без нотаріального посвідчення, так як згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Тому вважає, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири, необхідно визнати дійсним.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони у справі вважали, що уклали між собою правомірну угоду, відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яка згідно договору та закону, не підлягала подальшому нотаріальному посвідченню. Весь цей час сторони вважали і вважають цей договір дійсним.

Згідно ч.2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною, в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Суд вважає, що сторони у справі повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за № 98.12 -1319 від 28.12.1998 року і ці умови не є противозаконними.

Небажання відповідача у теперішній час посвідчити зазначений договір в нотаральній конторі розсцінюється судом, як навмисне його ухилення від нотаріального оформлення угоди, що порушує права та інтереси позивача.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнанних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Таким чином, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи та належна оцінка доказів вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, дійсним.

Витрати по справі за згодою сторін суд покладає на позивача.

Судовий збір по справі складає 76,00 грн., збір на ІТЗ судового розгляду справи 120,00 грн., які повністю сплачено позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ч.2 ст. 47, 128, 153, 224, 225, 227 Цивільного кодексу УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 130, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 28 грудня 1998 року та зареєстрований на Одеській Спеціалізованій біржі нерухомості № 98.12-1319 , між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: О.М.Сегеда

20.04.10