АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2884/10* Головуючий у 1-й інстанції Чередников С.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1С,

Суддів : Корнієнка В.І., Гальонкіна С.А.

При секретарі : Коротун LB.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Управління прані та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області на постанову Лубенського міськрайошюго суду Полтавської області від і 8 січня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління прані та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради. Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області про визнання дій неправомірними та виплату державної допомоги,-

ВСТА ПОВИЛА:

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2010 року позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради. Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області про визнання дій неправомірними та виплату державної допомоги задоволено частково.

Зобовязано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавській області провести перерахунок та виплачувати позивачу допомогу по догляду за донькою ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з дня призначення допомоги і до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. з у рахування виплачених сум.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з постановою суду відповідачі подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати дану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до п.1 ч.І ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення с: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку.

Згідно вимог ст, ст. 13, 14 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми», особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення нею вказаного віку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що відповідач повинен був провести перерахунок та виплатити допомогу в розмірі визначеному ЗУ «Про загальнообовязкове страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням» після винесемійНСонституційним Судом України рішення від 22 травня 2008 року.

Такий висновок суду с вірним, виходячи з наступного.

Позивачка є застрахованою (працюючою) особою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, шо не заперечувалося відповідачем та відповідно мала право на призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею 3 років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Разом з тим, дія ст. 43 зазначеного Закону на 2007 рік була зупинена Законом України від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та в цьому році така допомога виплачувалась позивачці органами праці та соціального захисту населення у відповідності до ст.56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» - у розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шіс ть місяців, але не менше 23 відсотків зазначеного прожиткового мінімуму для застрахованих осіб.

Рішенням Конституційного суду України від 09.07.2007 року зупинення дії ст.43 на 2007 рік, передбачене п.7 ст,71 Закону України від 19.12.2006 року, визнано таким, шо не відповідає Конституції України (с неконституційним), щодо встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, також було визнано неконституційним положення ст.56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», відповідно до якої Позивачці виплачувалась допомога в 2007 році.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на тери торії України, остаточним і не може бути оскаржене.

Пунктом 5 зазначеного Рішення Конституційного Суду України визначено, що рішення мас преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав І свобод.

Оскільки, відповідно до ч.2 ст, 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, ню визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, при нарахуванні допомоги з 09 липня 2007 року органи соціального захисту населення повинні були керуватися ст. 45 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки вона є застрахованою особою.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008р. від 22 травня 2008 року визнано таким, що не відповідає Конституції України, положення п. 25 розділу II Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік» та про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виключення ст. 43 ЗУ «Про загальнообовязкове страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», якою встановлюється розмір допомоги на дитину до досягнення нею трирічного віку не менше прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.2 от.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки вище вказаним рішенням Конституційного Суду України визнавалося неконстиіуційпим положення Закону, яким зупинялась дія ст. 43 ЗУ «Про загальнообовязкове страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», відповідно, з дня ухвалення рішення, воно втрачало чинність і не підлягало застосуванню.

За таких обставин, вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати допомогу по догляду за дитиною, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 43 ЗУ «Про загальнообовязкове страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими народженням та похованням», але в порушення зазначеної етап і таких нарахувань не провів, чим і допустив виплату допомоги по догляду за дитиною в менших розмірах.

Необгрунтованим вважає колегія суддів посилання апелянта щодо виплати допомоги по догляду за дитиною відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Безпідставними є посилання апелянтів стосовно відсутності коштів у державному бюджеті па покриття зазначених витрат, оскільки гадання фінансування цих видатків не є предметом спору, що розглядається .

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, зобовязавши Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради, провести перерахунок та виплачувати позивачу допомогу по догляду за донькою ОСОБА_4 Сергієвною, 18. 10,2008 року народження за період з дня призначення допомоги і до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік, з урахування виплачених сум.

Однак, колегія суддів з висновками районного суду щодо зобовязання Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області провести перерахунок та виплачувати позивачу допомогу по догляду за донькою ОСОБА_3 Серйозною, ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з дня призначення допомоги І до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік, з урахування виплачених сум погодитися не може.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в даних правовідносинах чітко визначено розпорядника бюджетних коштів, а саме, відповідно до Положення про Міністерство праці та соціальної політики України, затвердженого Постановою Кабміну України від 02.11.2006 року №1543, Міністерство праці та соціальної політики України є головним органом у системі це траль них органів виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення, соціального обслуговування населення, та згідно ст,. 22 Бюджетного Кодексу України - головним розпорядником бюджетних коштів . Відповідно до пп. 8 п.8 зазначеного Положення, Міністр приймає рішення про розподіл бюджетних коштів, головним розпорядником яких є Міністерство праці України.

Відповідно до порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом, розпорядником бюджетних коштів в Полтавській області є Головне управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації, а контроль нарахування та формують виплатні списки під виплату вище вказаної допомоги Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області.

Враховуючи вишевикладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до Центру по нарахуванню та здійсненню соціаньних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області.

Керуючись ст.ст.303.304, 309,3 16,317.3 19 ЦПК України, колегія суддів. -

В И Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області задовольнити частково.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області про визнання дій неправомірними та виплат державної допомоги скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення у Полтавській області про визнання дій неправомірними та виплату державної допомоги відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: /підпис/

Судді: підписи

Згідно: