Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„23 червня 2010р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Стефанів Н.С., Пнівчук О.В.,

секретаря Сідорука А.О.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, позивачки ОСОБА_5, представників відповідачів ОСОБА_6 сільської ради Тисменицького району ОСОБА_7 та Тисменицької райдержадміністрації ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 сільської ради, Тисменицької райдержадміністрації про визнання незаконними свідоцтва про право власності на будинковолодіння, рішення Тисменицького райвиконкому № 111 від 14.06.1989 року щодо визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди за ОСОБА_10 та про визнання права власності на будинковолодіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивачі звернулися в суд з позовом про визнання незаконними рішення Тисменицького райвиконкому та свідоцтва про право власності на будинковолодіння по вул. Молодіжна, 26 в селі Колодіївка Тисменицького району. Позов мотивували тим, що вони, відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_10, яка померла 08.12.2007 року та була забудівником, проживали разом в зазначеному вище будинковолодінні як члени сімї з часу його створення та продовжують проживати по даний час. Будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору, тому вважають, що воно належало всім його членам на праві спільної сумісної власності, і всі вони мають рівні права на будинковолодіння. Проте, в 2009 році, після смерті ОСОБА_10 забудівниці, вони, позивачі, дізналися, що рішенням Тисменицького райвиконкому № 111 від 14.06.1989 року було визнано право приватної власності на будинковолодіння за ОСОБА_10, на підставі якого ОСОБА_6 сільська рада 29.01.2001 року видала ОСОБА_10 відповідне свідоцтво про право приватної власності на будинковолодіння. Позивачі вважають, що цими документами порушуються їхні права на частку в майні колгоспного двору. Окрім того, ОСОБА_10, яка померла, залишила заповіт від 21.05.2004 року, яким на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно на імя ОСОБА_3.

________________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-954/2009р. Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.

Категорія 5 Суддя-доповідач ОСОБА_11

Рішенням Тисменицького районного суду від 08 лютого 2010 року зазначений вище позов задоволено.

Визнано незаконними рішення Тисменицького райвиконкому № 111 від 14.06.1989 року в частині визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди за ОСОБА_10 та свідоцтво про право власності на будинковолодіння № 26 по вул. Молодіжна в селі Колодіївка Тисменицького району, видане ОСОБА_6 сільською радою 29.01.2001 року на імя ОСОБА_10.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на 2/5 частки будинковолодіння № 26 по вул. Молодіжна в селі Колодіївка, з яких 1/5 частка як майно колишнього колгоспного двору та 1/5 частка в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10, померлої 08.12.2007 року.

Визнано право власності за ОСОБА_5 на 1/5 частку вказаного будинковолодіння як майно колишнього колгоспного двору.

Визнано право власності за ОСОБА_9 на 1/5 частку зазначеного будинковолодіння як майно колишнього колгоспного двору.

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказуючи на його незаконність, поскільки, встановлені судом обставини не відповідають фактичним обставинам, не підтверджені належними доказами, а тому висновки суду не ґрунтуються на вимогах матеріального права. В звязку з чим, просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким в позові позивачам відмовити в повному обсязі.

Зокрема, вважає, що невірним є висновок суду, що спірне будинковолодіння належить до типу «колгоспний двір», поскільки, згідно даних архівного витягу від 11.12.2009 року, даний двір визначений як «робітничий». Підтвердженням цього є те, що рішення про відведення земельної ділянки під забудову, затвердження плану будівництва здійснювалось на підставі рішень виконкому Тисменицької районної ради, а не зборів правління колгоспу. Окрім того, ніхто із позивачів не був членом колгоспу і власною працею не приймали участь у спорудженні будинку. Він же, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_10, за спільні кошти споруджували будинковолодіння, яке, вважає, стало їхньою спільною сумісною власністю із дружиною. Суд же не встановив кокретних порушень процедури ухвалення рішення Тисменицьким райвиконкомом від 14.06.1989 року за № 111 чи підстав видачі свідоцтва про право власності на будинковолодіння, або ж неправильності застосування діючого на той час законодавства, що порушувало б чиїсь охоронювані права чи інтереси. Окрім того, суд не застосував за заявою представника відповідача наслідків пропуску позивачами строку позовної давності для звернення із позовними вимогами до суду, не встановивши причин його пропуску і не поновлюючи такий строк. Також рахує, що суд не вказав підстав визнання права власності на частку в будинковолодінні за ОСОБА_5 та ОСОБА_9, які не приймали участі в будівництві садиби і членами колгоспу не були. Суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки, статті 120, 121, 123 ЦК України (в редакції 1963 року), на які послався суд, регулюють відносини членів колгоспного двору, а спірне будинковолодіння до такого типу не належало.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали вимоги апеляційної скарги з вище зазначених мотивів і просили її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3, її представник ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, вважають її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просили залишити без змін, відмовивши у задоволенні скарги.

Представники відповідачів - Тисменицької райдержадміністрації ОСОБА_8 та ОСОБА_6 сільської ради ОСОБА_7 у вирішенні питання апеляційної скарги поклались на розгляд колегії суддів.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які просили задовольнити скаргу, заперечення проти скарги позивачів ОСОБА_5 і ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, котрі просили відхилити скаргу, заслухавши думку представників райдержадміністрації та сільської ради, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 15 квітня 1991 року (на час введення в дію Закону України «Про власність») спірне будинковолодіння, згідно довідки сільської ради, належало до типу «колгоспний двір». На той час в ньому проживали і були зареєстровані всі сторони по справі, в тому числі ОСОБА_10, яка померла 08.12.2007 року та залишила заповіт на все своє майно на користь дочки ОСОБА_3 Тому, відповідно до ст.ст.121, 123 ЦК України, вони всі є співвласниками даного будинковолодіння, яким воно належить в рівних частках, тобто по 1/5 частки кожному, в тому числі і померлій.

Про те, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, оскільки, вони є передчасними, необґрунтованими і не відповідають обставинам справи, тому рішення постановлено з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам дане рішення не відповідає.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції (з оглянутих в засіданні погосподарських книг Узинської та ОСОБА_6 сільських рад), на період з 01.01.1986 року по 01.01.1995 року будинковолодіння за адресою: село Колодіївка, вул. Молодіжна, будинок № 26, головою якого була ОСОБА_10, належало до типу «робітничий двір», поскільки, голова двору та її чоловік ОСОБА_1 разом із членами сімї не працювали у колгоспі та не були його членами, що підтвердили відповідач ОСОБА_1 та кожний із представників відповідачів і чого не спростували позивачі.

Отже, спірне будинковолодіння належало подружжю ОСОБА_1, Григорію та Марії, в рівних частках як спільна сумісна власність, а позивачі не довели свого права на частку в спірному будинковолодінні як майні колишнього колгоспного двору, оскільки, станом на 15 квітня 1991 року, тобто на час припинення дії правовідносин, які стосувалися поняття «колгоспний двір», такі правовідносини припинили своє існування..

Статтею 16 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (введений в дію 15.04.1991 року і втратив чинність згідно із Законом України від 27.04.2007 року № 997-У) було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Аналогічна норма збережена і в нині чинному Цивільному кодексі України. Так, частиною 3 ст.368 цього Кодексу визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В звязку з цим, рішення райвиконкому та рішення сільської ради з приводу визнання права власності за ОСОБА_10 на спірне будинковолодіння в цілому та видачу відповідного свідоцтва слід визнати правомірними та такими, що не порушують норм діючого законодавства та чиїх небудь прав та законних інтересів.

Суд першої інстанції даних обставин не врахував та постановив незаконне рішення, яке, на думку колегії суддів, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову позивачів в повному об»ємі.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду від 08 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 сільської ради, Тисменицької райдержадміністрації про визнання незаконним рішення Тисменицького райвиконкому № 111 від 14 червня 1989 року в частині визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди за ОСОБА_10, визнання незаконним свідоцтва про право власності на будинковолодіння № 26 по вул. Молодіжній в селі Колодіївка Тисменицького району, виданого на імя Якубів ОСОБА_6 сільською радою 29 січня 2001 року, визнання права власності на будинковолодіння № 26 по вул. Молодіжній в селі Колодіївка Тисменицького району як майна колишнього колгоспного двору за ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: Н.С. Стефанів

ОСОБА_12