Справа № 2-807/10
Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Козачук О.С.,
за участю: позивачки ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
В березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики в якому вказувала, що 18 лютого 2008 року між нею та відповідачами було укладено договір позики про що свідчить письмова розписка.
Відповідно до договору позивачка передала у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3 000 долларів США, а останні зобовязалися повернути їх протягом двох місяців та сплатити 10 % в місяць протягом всього строку дії договору.
Посилаючись на те, що відповідачі ухилилися від повного та своєчасного виконання умов договору позики, тому ОСОБА_1 просила стягнути з них в солідарному порядку в національній валюті 24 180 грн. заборгованості (що становить еквівалент 3 000 долларів США позики), встановлені договором відсотки за два місяці в сумі 4 836 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 870 грн. та всі судові витрати, понесені нею при зверненні до суду.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 свої вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що з моменту настання строку виконання договору вона отримала від відповідачів в якості компенсації лише відсотки за прострочення виконання ними грошового зобовязання за один рік, тому просила про стягнення решти суми, а саме 24 180 грн. заборгованості (що становить еквівалент 3 000 долларів США позики), встановлені договором відсотки за два місяці в сумі 4 836 грн., а також 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 19 квітня 2009 року по 15 квітня 2010 року в сумі 870 грн. та всі судові витрати, понесені нею при зверненні до суду.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 18 лютого 2008 року сторони уклали між собою в усній формі договір позики.
В підтвердження укладення договору позичальники надали позикодавцю письмову розписку (а.с. 5).
Відповідно до розписки позивачка передала у власність відповідачам грошові кошти в сумі 3 000 долларів США, а останні отримали їх та зобовязалися повернути протягом двох місяців, проте свої зобовязання не виконали.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів.
З положень ч. 1 ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Положення ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Разом з тим, згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане в гривнях.
Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, зокрема, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
За таких обставин, з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню:
-сума позики, що на час підготовки звернення до суду становила в національній валюті 24 180 грн. (з врахуванням курсу доллара США до національної валюти України 8,06 грн. за 1 доллар США);
-3 % річних від простроченої суми за період з 19 квітня 2009 року по 15 квітня 2010, що становить 717, 45 грн. (24 180 грн. х 3 % річних : 365 днів в році х 361 день користування коштами).
Проте, згідно ст. 540 ЦК України якщо в зобовязанні беруть участь кілька боржників, то кожний з боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не передбачено договором або законом, а тому встановлений судом розмір заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках.
Що стосується вимог позивачки про стягнення передбачених договором позики процентів за користування коштами, то вони задоволенню не підлягають виходячи з наступного.
Так, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 5 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.
Відповідно до положень зазначеного Закону надання коштів у позику є фінансовою послугою (п. 6 ч. 4 Закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону).
Проте фінансові послуги надаються виключно фінансовими установами, а також фізичними особами - субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено Законом.
Отже в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається, навіть якщо така умова узгоджена сторонами договору.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, а саме відповідно до розміру задоволених позовних вимог суд розподіляє судові витрати, а саме:
- з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню в рівних частках 83 грн. витрат на правову допомогу, 248,97 грн. судового збору та 100 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.
Керуючись ст. ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 216, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 18 лютого 2008 року в сумі 24 897 (двадцять чотири тисячі вісімсот девяносто сім) гривень 45 копійок, по 12 448 (дванадцять тисяч чотириста сорок вісім) гривень 75 копійок з кожного, а також 431 (чотириста тридцять одну) гривню 97 копійок судових витрат, по 215 (двісті пятнадцять) гривень 99 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідачів, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Вуїв О.В.