РІШЕННЯ

Іменем України

справа №2-873-10

15липня 2010 р. Краснолиманський міський суд Донецької області у складі

Головуючого судді- Саржевській І.В.

При секретарі Олійник С.М.

Прокурора Косогова Е.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Красний Лиман цивільну справу за позовом: Краснолиманського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Краснолиманської міської ради, м. Красний Лиман до відповідачів: .ОСОБА_1 сільської ради, землекористувача ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору емфітевзису № 46, укладеного 04.01.2010 року., суд -,

ВСТАНОВИВ:

Краснолиманський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Краснолиманської міської ради звернувся до Краснолиманського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 сільської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування договору емфітевзису № 46, укладеного 04.01.2010 ОСОБА_1 сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_3 та землекористувачем ОСОБА_2.

В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, просить позов задовольнити

Представник Краснолиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомленний про час та місце розгляду справи в судове засідання не заявився, надав до суду заяву з проханням слухати справу в їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_1 селищної ради та ОСОБА_2 просять справу розглянути в їх відсутності, позовні вимоги визнали.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача, суд , вважає, що позов підлягає задоволенню

Рішенням Краснолиманської міської ради від 16.12.2009 року № 5/35-4147„Про укладання договорів емфітевзису земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Краснолиманської міської ради", у зв'язку з неврегульованим на законодавчому питанням щодо передачі в оренду земель сільськогосподарського призначення, надано дозвіл відповідним селищним та сільським радам укласти договори емфітевзису строком на 1 рік на використання земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів з землекористувачами, зокрема, ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,4000 га для сільськогосподарського виробництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення (запасу) ОСОБА_1 сільської ради.

04.01.2010 року між ОСОБА_1 сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_3 та землекористувачем, ОСОБА_2, укладено договір емфітевзису № 46, відповідно до умов якого власник надає, а землекористувач приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться в с. Нове

Відповідно до п. 2 наведеного договору, в користування передається земельна ділянка площею 4,0000 га, в тому числі ріллі 3,0000 га не угідь 0,6000га, під водою 0,4000 га.

Договір укладено з 04.01.2010 року по 04.01.2011 року (п. 5 договору).

Як зазначалось, прокурор звернувся до суду з вимогою про визнання

незаконним та скасування договору емфітевзису № 46, укладеного 04.01.2010

ОСОБА_1 сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_3

ОСОБА_4 та

землекористувачем ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 101-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) виникає на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочинну. Так, згідно ч. 1 зазначеної статті Цивільного кодексу України зміст правочинну не можесуперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочинну є недодержання в момент вчинення правочинну стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Спірний договір емфітевзису укладено ОСОБА_1 сільською радою на підставі рішення Краснолиманської міської ради від 16.12.2009 року № 5/35-4147, яким було надано дозвіл відповідним селищним та сільським радам укласти з землекористувачами договори емфітевзису строком на 1 рік на використання земель сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів.

Тобто, рішенням Краснолиманської міської ради № 5/35-4147 від 16.12.2009 року надано дозвіл відповідним радам укладати договори емфітевзису щодо розпорядження землями лише сільськогосподарського призначення.

З договору емфітевзису № 46 від 04.01.2010 року вбачається, що його укладено щодо земельної ділянки під водою площею 0,40000 га.

Відповідно до ст. 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм;

гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами.

Пунктом 1 статті 58 Земельного кодексу України передбачено, що землі зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами належать до земель водного фонду.

Тобто, спірним договором ОСОБА_1 сільською радою відповідачу ОСОБА_2 було надано право користування земельною ділянкою, яка належить до земель водного фонду.

Таким чином, ОСОБА_1 сільською радою передані в порядку емфітевзису землі, які не є землями сільськогосподарського призначення, а тому, згідно діючого законодавства України, взагалі не можуть бути передані у користування в порядку емфітевзису.

Суд також робить висновок про те, що договір емфітевзису № 46 від 04.01.2010 року укладено головою сільської ради з перевищенням своїх повноважень, оскільки Краснолиманського міською радою не приймалось рішення щодо надання в користування земельних ділянок, які розташовані за межами населених пунктів та розташовані на території ОСОБА_1 сільської ради; відповідачу ОСОБА_1 селищної ради не надавалось право укладати угоди щодо користування землею водного фонду.

Крім того, згідно ст.12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських ради у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпоряджатися землями лише територіальної громади в межах населеного пункту.

Відповідно до п.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень.

Згідно Розпорядження Донецької обласної державної адміністрації від 18.06.2008 року за №290 „Про деякі земельні питання у Краснолиманському районі", Краснолиманській міській раді було доручено на термін повноважень V скликання здійснювати надання в користування земельних ділянок за межами населених пунктів на території Краснолиманського району у порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Цим розпорядженням Краснолиманській міській раді не надано права переделегування повноважень сільським радам щодо права розпоряджатися землями, розташованими поза межами населених пунктів.

Наведені обставини свідчать про те, що спірний договір є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним.

Як зазначалось, відповідач ОСОБА_1 сільської ради заявою від 16.06.2010 року в повному обсязі визнав позовні вимоги Краснолиманського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Краснолиманської міської ради та просив суд розглядати справу без участі його представника. Відповідач ОСОБА_2, згідно з письмовою заявою від 15.07.2010 року, також в повному обсязі визнав позовні вимоги та просив суд розглядати справу без його участі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, що на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст 10 , 88,212-215 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 203,215 Цивільного Кодексу України, ст. 4 Водного Кодексу України, ст.ст. 12,116 Земельного Кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Договір Емфітевзису № 46, укладенний 04.01.2010 року ОСОБА_1 сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_3 та землекористувачем ОСОБА_2, визнати недійсним в частині користування земельною ділянкою під водою, розміром 0,4000 га.

Стягнути з ОСОБА_1 селищної ради судовий збір, на користь держави, у розмірі 51 грн. та інформаційне-технічне забезпечення - 120 грн.

Рішення може бути оскаржено в Апеляційному суді Донецької області через Краснолиманський міський суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч,4 ст.295 ЦПК України.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті у 1 примірнику.

Головуючий суддя -