Справа № 2-462/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

06 травня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Залєвській Я.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 07 липня 2009 року звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дострокове розірвання кредитного договору від 27 липня 2007 року № МК-331-07 та стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 753 грн. 65 коп.

В позовній заяві посилався на те, що на підставі кредитного договору від 27 липня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 виникло зобовязання, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 7 000 доларів США строком користування до 26 липня 2009 року.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали з позивачем договори поруки, згідно якого зобовязалися нести солідарну відповідальність за кредитним договором.

Відповідачем ОСОБА_2 зобовязання належним чином не виконувалося, станом на 13 червня 2009 року загальна заборгованість за кредитним договором складає 26 753,65 грн.

В своїй позовній заяві позивач просив суд достроково розірвати кредитний договір та стягнути з відповідачів солідарно суму в розмірі 26 753 грн. 65 коп. та понесені судові витрати.

25 січня 2010 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач відмовився від позовних вимог в частині дострокового розірвання кредитного договору та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму за кредитним договором в розмірі 26753 грн. 65 коп.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів суми 26753,65 грн., від позовних вимог в частині дострокового розірвання кредитного договору відмовився, провадження в справі в цій частині просив закрити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю визнали позовні вимоги та обставини, на які посилається позивач. Не заперечували щодо задоволення позову. В судових дебатах відповідач ОСОБА_2 просив суд допустити реструктуризацію суми за кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_4 на початку судового засідання визнавав позовні вимоги. В подальшому під час судового розгляду з позовом не погоджувався та просив суд відмовити в задоволенні вимог. Вважає, що договір кредиту від 27 липня 2007 року є недійсним, оскільки непрозорий. Зокрема, при укладенні договору поруки йому не було повідомлено, що відповідач ОСОБА_2 має інші кредитні зобовязання перед банком. Також банком не отримано згоду його дружини на укладення договору поруки. За таких обставин вважає, що договір поруки є також недійсним. Крім того, банком не виконано п. 5.1. кредитного договору, за яким він мав звернути стягнення на заставлене майно. З цих підстав просив в задоволенні вимог ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МК-331-07, за яким позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 7000 доларів США з оплатою за процентною ставкою 20 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та сплати комісійної винагороди за обслуговування кредиту з терміном повернення до 26 липня 2009 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредит в сумі 7000 доларів США, що є еквівалентом у гривнях 35350 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки від 27 липня 2007 року. Дана обставина не заперечувалася в судовому засіданні відповідачами.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свого обовязку за кредитним договором належним чином не виконував.

Згідно з п. 3.2 договору ОСОБА_2 зобовязувався щомісячно сплачувати ануїтетний платіж в сумі 357 доларів США та 17,68 грн.

Відповідач ОСОБА_2 26 січня 2009 року відповідний платіж не сплатив. Станом на 13 червня 2009 року заборгованість за простроченим кредитом складає 1594,92 долари США, що по курсу Національного Банку України складає 12 137 грн. 82 коп.

Пунктами 4.1., 4.3. договору передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами. Станом на 13 червня 2009 року заборгованість за простроченими процентами складає 129,70 доларів США, або 987,06 грн., нараховані відсотки 34,48 доларів США, або 292,84 грн.

Згідно з п. 4.8. договору ОСОБА_2Г, зобовязувався сплачувати банку комісійну винагороду. Станом на 13 червня 2009 року заборгованість відповідача за простроченою комісійною винагородою складає 88,40 грн., нарахована комісійна винагорода 17,68 грн.

Пунктом 6.1. кредитного договору сторони передбачили, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, комісійної винагороди, відповідач сплачує пеню. Як встановлено судом, станом на 13 червня 2009 року пеня складає 8360,55 грн.

Згідно з п. 3.5. кредитного договору позивач має право вимагати повернення кредитних коштів, оплати нарахованих процентів по них, неустойки у випадку порушення ОСОБА_2 умов договору. Сума за кредитним договором, що підлягає достроковому стягненню 639,83 долари США, або 4869 грн. 30 коп.

Тому всього сума за кредитним договором, що підлягає стягненню складає 26 753 грн. 65 коп.

Також судом встановлено, що 27 липня 2007 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № МП-331/1-07, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2, в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, процентів, комісійної винагороди та пені.

Крім того, 27 липня 2007 року між позивачем, відповідачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № МП-331/2-07, за умовами якого відповідач ОСОБА_4 також взяв на себе зобовязання перед ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2, в солідарному порядку, зокрема, за повернення основної суми боргу, процентів, комісійної винагороди та пені.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що умови договору відповідачем ОСОБА_5 виконано не було, кредитні ресурси згідно умов договору не поверталися, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму за кредитним договором в розмірі 26 753 грн. 65 коп.

Посилання відповідача ОСОБА_4 на недійсність договору поруки, відсутність згоди дружини при його укладенні є безпідставним. Порядок укладення договору поруки визначений главою 49 ЦК України (параграфом 1 про загальні положення про забезпечення виконання зобовязання, та параграфом 3 про договір поруки, як вид забезпечення виконання зобовязання). В судовому засіданні не встановлено будь-яких порушень правил, встановлених вказаними нормами, під час укладення договору поруки. При цьому суд виходить з того, що договір поруки за своїм змістом не є договором щодо розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому правила, встановлені ст. 65 СК України не підлягають застосуванню для правової оцінки законності договору поруки як способу забезпечення фінансового зобовязання. Договір поруки не породжує жодних наслідків для інших осіб, крім сторін зобовязання. За таких обставин будь-які підстави вважати його недійсним в суду відсутні.

Не знайшли в судовому засіданні також будь-які підстави вважати недійсним сам кредитний договір від 27 липня 2007 року № МК-331/1-07. Наявність у ОСОБА_2 інших кредитних зобовязань перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не може вплинути на дійсність даного договору.

Звернення стягнення на заставлене майно є правом банківської установи, а не його обовязком. Тому використання банком при зверненні до суду одного із способів забезпечення зобовязання, а саме поруки, судом не оцінюється як порушення позивачем умов кредитного договору.

Прохання відповідача допустити реструктуризацію суми за кредитним договором не ґрунтується на нормах закону та не підлягає вирішенню судом в даному судовому засіданні.

Також відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 517 грн. 54 коп.

Керуючись ст.ст. 11, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму за кредитним договором від 27 липня 2007 року № МК-331-07 в розмірі 26 753 грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» понесені судові витрати в розмірі 517 грн. 54 коп., з кожного по 172 грн. 52 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає чинність після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко

06.05.2010