Справа № 2-609/10
Провадження №без н/п
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

23 серпня 2010 року Малинський районний суд Житомирської області у складі

головуючого - судді Тарасенка М.П.,

з секретарем Хитрич Н.Я.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

їх представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнати частково не дійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 січня 2010 року на імя ОСОБА_2 в частині належності йому як спадкоємцеві 'А частини квартири № 18 у будинку по вул. Леніна в смт. Гранітне, Малинського району та визнання права власності на У частину спадкового майна.-,

встановив:

Позивач просить встановити факт прийняття спадщини, визнати свідоцтво про право на спадщину частково недійсним та визнати право власності на 1 /частину спадкового майна.

Зазначив, що після смерті його батька ОСОБА_6, який помер 20 квітня 2003 року в смт. Гранітне Малинського району відкрилася спадщина на квартиру № 18 у будинку по вул. Леніна в смт. Гранітне, Малинського району та на сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії ЖТ № 0169286 виданий Малинською районною державною адміністрацією 25 березня 1997 року. Спадкоємцями даного майна є він та його брат ОСОБА_2

До дня смерті близько року батько проживав у його сімї, він доглядав за ним, тому згодом його дочка ОСОБА_7 перейшла проживати у належну батькову квартиру, яка на той час пустувала. Після смерті батька вона і надалі продовжувала проживати у цій квартирі, зробила поточний ремонт, поклеїла шпалери. Всі витрати по квартирі ніс він, сплачуючи комунальні послуги. Він також зберігав у себе належний батьку сертифікат на право на земельну частку /пай/, а отже вчинив дії, які згідно ст. 549 ЦК України /1963 року/ свідчать про прийняття спадщини. Його брат запевнював його, що йому спадщина не потрібна. Після того, як дочка виселилася з квартири, він поселив в цю квартиру квартирантів. У кінці лютого 2010 року на його імя надійшло по пошті попередження про виселення, з якого слідувало, що 28 січня 2010 року відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, представник позивача дала пояснення по суті позову а позивач зазначив, що до смерті і після смерті батька у квартири, яка йому належала проживала його дочка, ремонт у квартирі проводили його дружина та дочка, він особисто проводив оплату комунальних послуг касовими ордерами № 1080 від 11.08.2003 року, № 1109 від 14.08.2003 року а також пізніше, та у 6 місячний термін поміняв замки на вхідних дверях, не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки брат запевнював його, що зробить це сам.

Відповідач та його представник позов не визнали та пояснили, що позивач не надав доказів того, що він прийняв спадщину шляхом управління спадковим майном, пропустив строк позовної давності. Він доглядав за хворим батьком, який знаходився у нього, з поданих квитанцій про оплату комунальних послуг не вбачається, що позивачем проводилася оплата комунальних послуг спадкової квартири. Про продовження строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 549 ЦК України /1963 року/ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що 20 квітня 2003 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про його смерть /а.с. 7/. Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру № 18 у будинку по вул. Леніна в смт. Гранітне, Малинського району . Спадкоємцями спадкового майна є сторони.

До дня смерті ОСОБА_6 близько року проживав у сімї позивача, де за ним здійснювався догляд, що підтверджується довідкою виконкому Гранітненської селищної ради /а.с.37/. На день смерті ОСОБА_6 у його квартирі ніхто не проживав, про що свідчить довідка Гранітненської селищної ради № 34 від 27.01.2010 року. 7 листопада 2003 року позивач змінив замки на вхідних дверях спадкової квартири, про що було складено акт відповідачем /а.с.38/.

З спадкової справи видно, що 15 серпня 2003 року ОСОБА_2 подав заяву до Малинської нотаріальної контори про прийняття спадщини, а 28 січня 2010 року йому видано свідоцтво про право на спадщину за законом /спадкова справа № 314/.

Згідно ч.З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач не довів, що протягом шести місяців від вступив управління або володіння спадковим майном, а тому його вимоги суд визнає безпідставними і у задоволенні позову слід відмовити.

Посилання позивача на ті обставини, що він у 6 місячний термін поміняв на вхідних дверях замок спадкової квартири суд не визнає цю обставину як доказ, оскільки ці дії вчинені після спливу 6 місячного терміну.

Суд не може визнати пояснення свідка ОСОБА_8 як доказ, на ту обставину, що після смерті ОСОБА_6 вона проживала у спадковій квартирі, а батьки робили ремонт, оскільки це спростовується довідкою селищної ради та свідками ОСОБА_9, С.Ф., ОСОБА_10, ОСОБА_11, які пояснили, що на день смерті у спадковій квартирі ніхто не проживав, а у який період позивач проводив ремонт свідки ОСОБА_9, С.Ф., та ОСОБА_10 не памятають.

Факт проведення позивачем ремонту у 6 місячний термін у спадковій квартирі спростовується також свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13, які пояснили, що ремонт у квартирі проводився з 2005 по 2006 рік.

Суд не визнає як докази позивача про прийняття спадщини дії спрямовані на оплату комунальних послуг, скільки з квитанції № 1080 від 11.08.2003 року видно, що оплату послуг за ОСОБА_6 проводив ОСОБА_14 та за квитанцією № 1109 від 14.08.2003 року комунальні послуги проводив позивач за ОСОБА_15

Видана довідка комунального підприємства Гранітненське № 43 від 2.03. 2010 року про те, що позивач сплачував комунальні послуги за його батька ОСОБА_6 /а.с. 11/ не може слугувати доказом про те, що позивач прийняв спадщину шляхом управління майном, оскільки ця обставина спростовується квитанціями № 1080 від 11.08.2003 року та № 1109 від 14.08.2003 року.

Посилання позивача на утримування сертифікату на земельну частку пай /а.с.8,9/, як доказ може слугувати про прийняття спадщини на земельну частку /пай/.

Посилання позивача на те, що відповідач не повідомив нотаріуса про наявність інших спадкоємців не є обставиною як такою, що обґрунтовують позов, оскільки законом не передбачено обовязок спадкоємця повідомляти нотаріуса про інших спадкоємців.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 179, 213, 215 ЦПК України, ст. 549 ЦК України /1963 року/,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини, визнати частково не дійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 січня 2010 року на імя ОСОБА_2 в частині належності йому як спадкоємцеві А частини квартири № 18 у будинку по вул. Леніна в смт. Гранітне, Малинського району відмовити за безпідставністю.

Судове рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги через Малинський районний суд протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя:

ОСОБА_16