Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ /заочне/

22 грудня 2010 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого-

судді: Ваврушак Н.М.,

без участі сторін, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01 вересня 2010 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування позову додав, що працював у шкідливих умовах на підприємствах ВАТ «КЗРК» близько 14 років. Відповідно до висновку МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та він визнаний інвалідом третьої групи. Вважає, що несприятливими умовами праці відповідач завдав моральну шкоду яку він оцінює у 125000 грн. Моральні страждання позивача виражені у постійному відчутті слабкості, задишки при незначному фізичному навантажені, важкості у грудині, сухості приступоподібного кашлю, з виділенням слизового харкотиння, головного болю, запамороченні. Всі ці обставини змушують позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У попередньому судовому засіданні представник відповідача - Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» позовні вимоги не визнала, та просила суд у задоволені позову відмовити оскільки вважає, що вимоги не мають законодавчого підгрунтя, надала письмові заперечення.

Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін та постановити заочне рішення по справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач працював у шкідливих умовах запиленості повітря робочої зони, виробничого шуму, важкої праці, на підприємствах ВАТ «КЗРК» близько 14 років Відповідно до висновку МСЕК позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% та він визнаний інвалідом третьої групи. Встановлені професійні захворювання: радикулопатія шийна та попереково-крижова на фоні полі сегментарної дископатії з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами; двосторонній плечолопатковий пері артроз (ПФ першого-другого ст.), деформівний артроз, в сполученні з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ст.); вегетативно-сенсорна полі невропатія рук першої ст., з периферичною ангіодистонією та трофімічними порушеннями на кистях; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст.; нейросенсорна приглухуватість першого ст.

За фактом професійного захворювання проведено розслідування, та складений акт розслідування № 18 від 12 березня 2009 року. Згідно рекомендацій позивач потребує медикаментозного лікування, санаторно-курортного лікування.

Причиною професійного захворювання відповідно до п. 19 акту від 12 березня 2009 року є порушення законодавства про охорону праці керівництвом ВАТ «КЗРК» ст. 153 КЗпП, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі позивачу призначені страхові виплати щомісяця та одноразова допомога.

Внаслідок професійного захворювання, позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, погіршилися відносини з оточуючими людьми, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, тобто позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо невизнання позову з причини :

недоведеності вини у професійному захворюванні та відхиляє доводи відповідача щодо пропуску процесуального строку по зверненню до суду, так як ці доводи спростовуються письмовими матеріалами справи та діючими нормами закону.

Таким чином, суд втасновив, що, саме з вини відповідача, який порушив норми з безпеки праці та не забезпечив безпечні умови роботи, позивач частково втратив працездатність, і як наслідок втрати здоров'я, була спричинена моральна шкода.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного Кодексу України, установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних грав призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов'язків, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин, і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Суд встановив, що обставини, заподіяння позивачу моральної шкоди, викладені в позовній заяві, повністю підтверджуються наданими письмовими доказами, з чого слід зробити висновок про те, що неправомірними діями відповідача, позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду, яка повинна компенсуватися в грошовому вигляді.

Підприємство на якому працював позивач, порушував діюче законодавство, зокрема, ст.

153 КЗпП України, не створив нешкідливі і безпечні умови праці, протягом тривалого часу не приймали мір до усунення і зменшення шкідливих виробничих факторів.

Стаття 23 Цивільного Кодексу України, вказує на те, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях через фізичний біль.

Позивач постійно відчуває постійно відчуває біль в попереко-крижовому відділу хребта, тягнучий біль в ногах та руках, судоми у мязах по ночах. Відчуває оніміння кінцівок при ході, і такий стан не дає йому спокійно спати ночами, займатись будь якою фізичною працею. Будь які фізичні навантаження викликають фізичний біль. Через захворювання не може виконувати важку роботу по дому, що викликає відчуття особистої неповноцінності, та спричиняє душевні страждання.

Рішення Конституційного Суду від 27січня 2004 року громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і переносить значно більшу моральну шкоду, чим працівник, що не втрачає професійної працездатності.

У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя й здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві й професійних захворюваннях.

З документів медичних установ, встановлено, що позивачу протипоказана важка фізична праця вимушеної робочої пози. Він повинен періодично проходити курс оздоровлення та лікування.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, про заподіяння моральної шкоди, знаходять доказове підтвердження, а також з огляду на те, що настали важкі наслідки для позивача, а саме: втрата працездатності - 65 % та відбулися зміни в стані його здоров'я, викликані травмою, говорить про те, що позивач відчуває моральні страждання.

Суму, заподіяної моральної шкоди, позивач оцінює в 125 000 грн., суд вважає, що розмір моральної шкоди слід встановити з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності встановленої позивачу у розмірі 1000 грн. за 1% втрати працездатності. Тому, на корить позивача в рахунок відшкодування моральних страждань стягується сума 65 000 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що необхідно з відповідача стягнути державного мита 8,50 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 15 грн., суд не знаходить підстав для відшкодування з відповідача витрат понесених позивачем на правову допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 46 Конституції України, ст. 4, 9 Закони України «Про охорону праці», ст. 237-1 ч.І КЗпП України, ст. 213, 214, 215,226 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральне відшкодування 65000 гривень (шістдесят пять тисяч гривень).

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судові витрати у розмірі: державного мита - 8,50 гривень, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи - 15 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив по заяві відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_2. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.