АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8787/10* Головуючий у 1-й інстанції Матвієнко В.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - Макарчука М.А.

Суддів: Прядкіної О.В., Чернова С.І.

при секретарі: Лимар О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськ районного суду від 2 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Лубенського району про перерахунок пенсії та стягнення недоплачених коштів .

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом про перерахунок його пенсії та стягнення недоплачених сум за період з 1 січня 2000 року по 31 грудня 2005 року.

Рішенням Лубенського міськ районного суду від 2 червня 2010 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. Вважає, що висновок місцевого суду про відмову у позові у зв'язку із пропуском строку позовної давності не ґрунтується на законі.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три

роки.

Відповідно до ст..267ч.4 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Місцевим судом встановлено і не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що позивач є ліквідатором аварії на ЧАЕС І категорії. 29 травня 2000 року йому встановлено 2 групу інвалідності, а 12 червня 2003 року -1 групу інвалідності у звязку із захворюванням, повязаним із виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аврії на ЧАЕС. При нарахуванні та виплаті пенсії позивачу, відповідач для обрахунку розміру пенсії користвався постановами КМ України №831 від 26 липня 1996 року та №1 від 3 січня 2002 року про розмір мінімальної пенсії за віком, а не розміром мінімальної пенсії за віком , встановленим законами про державний бюджет на відповідний період, і цими діями порушив права позивача .

Місцевим судом також встановлено, що з моменту порушення прав позивача сплинув трирічний термін позовної давності і відповідач наполягає на застосуванні правових наслідків закінчення строку позовної давності (а.с. 20).

Зважаючи на те, що позивач не просив поновити йому пропущений строк позовної давності, місцевий суд прийшов до правильного висновку про застосування правових наслідків сплину позовної давності і обгрунтовано відмовив у позові з цих підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. Посилання на неправильне застосування приписів ст. 267 ч.4 ЦК України до вирішення цього спору є безпідставиним і грунтується на неправильному тлумаченні позивачем як передмету судового спору так і норм матеріального права про строки позовної давності.

Інші доводи також не спростовують висновків місцевого суд і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Лубенського міськрайонного суду від 2 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно: (підпис)