ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-313/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" грудня 2010 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого-судді- Грищенко Н.М.

при секретарі- Желдак О.В.

за участі представника позивачки- ОСОБА_7

представників відповідачів- Гордієнко О.М. , Кругленко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського районного суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом: ОСОБА_12 до Широківської центральної районної лікарні, Обласного комунального закладу «Криворізький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», про відшкодування моральної шкоди спричиненої встановленням неправильного діагнозу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_12 28 травня 2009 року звернулася до суду з позовом до Обласного комунального закладу «Криворізький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», 3-я особа - Широківська центральна районна лікарня, про відшкодування моральної шкоди спричиненої встановленням неправильного діагнозу. В судовому засіданні свої позовні вимоги уточнювала.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6. За час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2; а також ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вони з чоловіком спільно виховували своїх дітей, турбувалися про них та жили однією дружньою та люблячою сім'єю.

У 1997 році вона звернулась до відповідача по справі для здачі аналізу на захворювання на СНІД, так як їй та її чоловікові було повідомлено, що ьони особи є носіями цієї невилікованої хвороби.

Після такого діагнозу вони довго приходили до тями та не могла зрозуміти, як з ними таке могло статися. Із цього часу її життя, та життя всієї її сім'ї різко змінилося. У зв'язку із встановленням такого діагнозу, із

21.11.1997року відповідач поставив її на облік, як особу, що хворіє на таке захворювання. Із 30.01.1998 року вона перебуває на обліку в центральній базі даних м. Києва, а із 02.03.1998 року її поставлена на облік в Широківській центральній районній лікарні.

Як тільки інформація про її діагноз стала відома медикам Широківської центральної районної лікарні, ця інформація стала відома широкому колу осіб. Як відомо, с.м.т. Широке - це є невеликий районний центр, та інформація про їх сім'ю дуже швидко поширилася.

Для себе вона вважала те, що із ними сталося горе, а інші із цього раділи та поза очі насміхалися над ними, обговорювали їх. Дійшло до того, що поступово коло тих людей із якими вони спілкувалися почало звужуватися, адже кожен намагався сторонитися їх. У їх сім'ї почалися конфлікти та скандали, адже і вона і чоловік підозрювали один одного у подружній зраді. У неї розпочалася депресії, і бажання жити у той час вона просто втратила. В той час вона розуміла, що повинна зробити все для того, щоб вберегти від цієї хвороби своїх дітей. В той час жодних мір до її реабілітації, до того, щоб надати їй психологічну підтримку та допомогу, жодна медична установа не запропонувала. Врешті дійшло до того, що вона та її чоловік залишились без роботи, оскільки ніхто не бажав мати серед працівників тих, хто хворіють на цю страшну хворобу. Залишившись без матеріальної підтримки, без підтримки держави, медиків, переживаючи за здоров'я дітей, вона разом з чоловіком вирішили припинити проживання на Україні, та переїхати на територію Російської Федерації. Саме тому вони спільно переїхали на територію Росії, та із цього часу припинили бачитись із дітьми, а тільки спілкувалися із ними в телефонному режимі. Деякий час вона з чоловіком були не працевлаштованими, та обходилися тимчасовими заробітками. Про офіційне працевлаштування вони не мріяли, адже вони розуміли що пройти медичний огляд вони не зможуть.

Аж нарешті, її та її чоловіка офіційно працевлаштували, та 22.01.200" року направили на проходження медичного огляду. Вона усвідомлювала, що як тільки вона здасть відповідні аналізи на антитіла, то це означатиме, що вона повинна буде звільнитися. Однак результати аналізів і у неї та у її чоловіка були такими, що «Антитіла на ВІЧ не виявлені».

У вересні 2007 року вона дізналася, що очікує народження дитини Звісно, що будучи позбавлена можливості виховувати своїх дітей, та живучи на протязі більше як десяти років у стані очікування смерті, вона виріши.-. народити дитину. Знаючи, що вона цілком здорова, вона вирішила, ш народжуватиму дитину вдома. Для цього в квітні 2008 року вона звернулась до відповідача та анонімно здала аналізи на ВІЛ. Відповідно до довідь: наданої їй 1.04.2008 року - антитіла та ВІЛ не виявлені.

Після цього, вона офіційно та відкрито для здачі аналізів звернулася КЗ «Дніпропетровський обласний центр з профілактики та боротьби

«СНІДом», та відповідно до довідки наданої їй 24.04.2008 року антитіла до ВІЛ також не виявлено.

Після цього вона звернулася до Широківської ЦРЛ для того, щоб їй зняли із обліку та поставили на облік як вагітну. На її привеликий подив на облік її ставити не поспішали, а навпаки почали в критичній формі повчати її, як вона могла, будучи хворою на СНІД, наважитись народжувати дитину. Її довод із приводу того, що вона здорова, нікого не цікавили. Нарешті її безкінечні вмовлення закінчилися тим, що її поставили на облік, та зняли із обліку як ВІЛ інфіковану.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у неї народилася донька -ОСОБА_16 , яка є повноцінною і здоровою дитиною.

В результаті дій відповідача, які виразилися в тому, що ним було встановлено невірний діагноз їй було спричинено моральну шкоду, яка заключалась в тривалих душевних хвилюваннях, порушенні її звичного способу життя, та інших негараздах, які вона змушена була притерпівати.

На підставі викладеного вона просить суд стягнути з відповідачів на її користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в результаті порушення її немайнових прав, а саме встановлення невірного діагнозу, яку вона оцінює в 100000 гривень.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_12 на своїх позовних вимогах наполягає в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги та пояснила, що інформація про те, що вона та її чоловік є носіями захворювання на СНІД шокували її та чоловіка. У 1997 р. вона звернулась до відповідача по справі, а саме в Криворізький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» для сдачі аналізу на захворювання на СНІД. їй повідомили, що вона та її чоловік, який здавав такі аналізи раніше, -є носіями страшної хвороби - СНІД.

У зв'язку із встановленням такого діагнозу, її поставили на облік як хвору на цю хворобу, однак сразу її ніхто про це не повідомив. Відповідно до довідки наданої відповідачем - Широковською районною лікарнею їй відомо, що 21.11.1997 р. такий результат аналізів було виявлено в м. Кривому Розі , 30.01.1998 р. вони знайшли своє підтвердження у м. Києві, а із [ 32.03.1998 р. її поставили на облік як хвору в Широківській районній лікарні.

їй, сказали, що вона як медик не може виконувати свою роботу і вона І була переведена діспетчером в Широковську ЦРЛ, і після цього вона була лишена роботи зовсім. Сім'я моральна страждала, так як вона не працювала,

І .*уж також не працював. Він є інвалідом 2-ю групи. Про їх захворювання І .знали всі в с.м.т. Широке. Залишившись без матеріальної підтримки, без І підтримки держави, медиків, переживаючи за здоров'я дітей, вона з І -.оловіком вирішили припинити проживання на Україні, та переїхали на >

територію Російскої Федерації.

При проходженні медичного огляду з метою працевлаштування вони з чоловіком здали аналізи на антитела, і результати аналізів показали, що і у І неї і у її чоловіка антител на ВІЧ не виявлені.

ПЛЇ

Після приїзду додому, вона повторно анонімно здала аналізи на ВІЛ. Відповідно до довідки наданій їй 11.04.2008 р. -антитела на ВІЛ не віявлені І тільки після цього Широковська ЦРЛ зняла її із обліку як ВІЛ інфіковану.

Діями відповідачив їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює = сумі 100000 грн. і просить цю суму стягнути з відповідачив.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 пояснила, що позивачка по справі ОСОБА_12 внаслідок встановлення не вірног: діагнозу та поставлення її на облік як ВІЛ інфіковану, стала однією із жертї халатного ставлення медичних працівників до своїх обовязків, що вреш: привело до встановлення їй невірного діагнозу. Цей випадок привів до того, що життя позивачки зовсім змінилося і нажаль не в кращу сторону. Незважаючи на відсутність у неї такого захворювання, вона продовж -: притерпівати і до сьогоднішніх пір несприятливі для себе, для своєї сім'ї, для свого психічного здоров'я наслідки того, що її травмували наявністю у не: невилікованої хвороби ВІЛ, до якої наше суспільство із-за своє: безграмотності та жорстокості, навряд чи звикне.

З урахуванням викладеного просила суд задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідачив солідарно на користь позивачки в рахуно відшкодування маральної шкоди в наслідок невірного встановлення діагнозу 100000 грн.

Представник відповідача ОКЗ «Криворізький центр профілактики ті боротьби зі Снідом» Кругленко Г.Л., який був присутнім в судовом засіданні проти позовних вимог заперечував в повному обсязі та поясние наступне.

Причиною, яка послужила приводом для обстеження сім'ї ОСОБА_13 на наявність антитіл до ВІЛ був забір крові 21.07.1997 року № - Широківською центральною районною лікарнею у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, який згідно даних журналу, проживає / АДРЕСА_2 Причина взяття крові на обстеження до антитіл до ВІЛ їм не відома.

У зв'язку з тим, що у м. Кривому Розі і прилеглих районах була одна лабораторія на базі Криворізької станції переливання крові, яка проводила первинні скринінгові обстеження на антитіла до ВІЛ усіх груп і наказом по Дніпропетровській обласній санітарно-епідеміологічній службі за нею були закріплені прилеглі сільські райони обстеження було проведене на її базі

24.07.1997№54, 30.07.1997 №89 і отримано первинний позитивний скринінговий результат.

«Криворізький міський центр профілактики та боротьби зі СНДом» (таку назву мала установа на той час) своєї лабораторії не мав до 2009 року і відповідальність за отримані результати лабораторних досліджень не ніс.

27.10.1997року ОСОБА_6 та ОСОБА_12 по їх зверненню проводився забір крові за №1136 та 1137 у Криворізькому міському центрі профілактики та боротьби зі СНДом з метою уточнення наявності антитіл до ВІЛ. Лабораторні дослідження проводились на базі лабораторії ВІЛ/СНІД «Криворізької станції переливання крові». Це різні установи і розміщенні у

різних приміщеннях. Попередні результати скринінгового дослідження від

30.10.1997та 31.10.1997 року знову були позитивні.

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 №460 «Про затвердження правил медичного огляду з метою виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини, обліку, медичного обстеження та профілактичного нагляду за ВІЛ-інфікованими (відмінена Постанова Кабінету Міністрів України від 18 грудня 1998 року №2026 «Про запобігання та захист населення від ВІЛ-інфекції та СНІДу) п.25 передбачалось, що з метою остаточного встановлення (або виключення) діагнозу ВІЛ-інфекції шляхом поглиблення клінічно-лабораторного обстеження пацієнта здійснюється на базі Українського Центру по профілактиці та боротьби зі СНІДом куди позитивні та сумнівні результати направлялись до 2008 року.

14.08.1997року на відправлені результати ОСОБА_6, а

17.11.1997року на ОСОБА_12 отримані позитивні підтверджуючі результати лабораторії Українського Центру СШД.

Стосовно обліку, про який вказує позивачка то в п.16 Постанови Кабінету Міністрів України від 10.08.1992 №460 вказано, що «медичний огляд на ВІЛ-інфекцію проводиться в лікувально-профілактичних закладах за територіальним або службо - виробничим принципом», а п.31 вимагає, що «усі ВІЛ-інфіковані перебувають на обліку. З метою збереження лікарської таємниці облік таких осіб ведеться тільки у територіальних або відомчих лікувальних закладах, що здійснюють медичне обстеження їх ...». Ці ж установи надають медичну допомогу та проводять диспансерний нагляд. Тому у Криворізькому міському Центрі СНЩ сім'я ОСОБА_13 зареєстровані як особи Широківського району з позитивним результатом на наявність антитіл до ВІЛ згідно даних лабораторії Українського Центру СНЩ. Дані про них направлені до Дніпропетровської обласної санітарно- епідеміологічної станції, як цього вимагало чинне законодавство.

З 1997 року гр. ОСОБА_12 жодного разу за наданням консультативної чи медичної допомоги, проведенням переконтролю результатів лабораторного обстеження на наявність антитіл до ВІЛ до ОКЗ «Криворізький Центр профілактики та боротьби зі СНІДом» не зверталась.

У квітні місяці 2008 року ОСОБА_12 для проведення лабораторного обстеження на наявність антитіл до ВІЛ анонімно до ОКЗ «Криворізький Центр профілактики та боротьби зі СНІДом» не зверталась. Довідка №125 видана 11.04.2008 року належить лабораторії ВІЛ/СНІД ОКЗ «Криворізька станція переливання крові».

Що стосується виконання ст. 285 ЦК України, ст. 6 та 39 Закону України «Про охорону здоров'я» та згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання захворюванню на СНІД та соціальний захист населення» від 03.03.1998 року №155/98-ВР, ст.ст. 7,8 «Правил медичного огляду з метою виявлення ВІЛ-інфекції, обліку ВІЛ- інфікованих і хворих на СНІД та медичного нагляду за ними» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року №2026 «Питання запобігання та захисту населення від ВІЛ-інфекції та

СНІДу» передбачено право громадян отримати офіційний висновок п:: результатів такого медичного огляду та кваліфікованих рекоменді__1 запобігання розповсюдженню ВІЛ-інфекції. В цьому Центр не відмегт : нікому. Однак позивачка до установи не зверталась.

Причому, інформацію про отриманий результат медичного опт-г згідно вимог ст.ст. 8,9 вказаного Закону може отримати особа, яко тс стосується або батьки чи інші законні представники зазначеної особи.

ОКЗ «Криворізький Центр профілактики та боротьби зі СНІ Дем - облікових форм на сім'ю ОСОБА_13 не заводив і діагнозів не виставляв, т _ с як обслуговує жителів м. Кривого Рогу, а не Широківського району.

З урахуванням вище викладеного просив суд відмовити в задоволені позову ОСОБА_12 в повному обсязі.

Представник відповідача Широківської районної лікарні Гордіє:-::- : О.М., який був присутнім в судовому засіданні проти задоволення позов у заперечував в повному обсязі. При цьому пояснив, що дійсно Широківськс:-: районною лікарнею ОСОБА_12 було поставлено лише на облік як В І." інфіковану, однак при цьому Широківською лікарнею діагноз їй не встановлювався. Після того як її поставлено на облік, вона жодного раз за наданням консультативної чи медичної допомоги, проведеннях переконтролю результатів лабораторного обстеження на наявність антитіл де ВІЛ до Широківської лікарні не зверталась. З урахування викладеного просив суд відмовити позивачці в задоволені позову в повному обсязі.

Представник ОКЗ «Криворізька станція переливання крові»Талалайченко Л.П. в судовому засідання пояснила, що 23.07.1997 року до них було доставлено зразки сироватки з Широківської ЦРЛ для дослідження на ВІЛ інфекцію, в тому числі була доставлена сироватка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, який мешкав в емт Широке. Сироватка значилася під кодом за № 102 9 споживачі наркотичних речовин ін'єкційним шляхом...

24.07.1997року було проведено дослідження сироватки, де результат виявився позитивним. 30.07.1997 року було зроблено повторне дослідження, де результат також був позитивним. Двічі позитивні зразки крові повинні бути дослідженні в референт лабораторії для підтвердження або спроствання наявності ВІЛ інфекції. Такою лабораторією в 1997 році була національна референт - лабораторія Київського НДІ епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського. Доставкою туди зразків сироватки займався Криворізький міський центр профілактики та боротьби зі СШДом. Відповідно до довідки від 14.08.1997 року на дослідження сироватки № К- 1002 ОСОБА_6 одержана відповідь « антитіла до ВІЛ виявлені».

27.10.1997року з кабінету довіри Криворізького міського центру профілактики та боротьби зі СШДом були доставлені зразки сироватки за № 1137/3 та № 1137/4 під кодом 102 (сироватка крові ОСОБА_6 та ОСОБА_12). 30.10.1997 року було проведено дослідження. Результати на ВІЛ інфекцію виявилися позитивними. При повторному тестування

31.10.1997року результати теж були позитивними. Дані були занесені в

журнал, як умовно позитивні до ВІЛ інфекції та присвоєні № К-1656 та № К- 1657. Так як сироватки отриманої з кабінету довіри за № 1136/3 було недостатньо для доставляння в рефіренс лабораторію в м. Києві то було направлено тільки сироватку за № 1137/4 (як виявилася ОСОБА_12), на яку було отримано відповідь, що антитіла на ВІЛ виявлені. Таким чином ОКЗ «Криворізька станція переливання крові» жодного разу не проводив взяття крові ОСОБА_12, а лише досліджував доставлені зразки сироватки з Широківської ЦРЛ або кабінету довіри Криворізького центру СНІДу. Тому ніякого відношення до встановлення діагнозу не має.

Представник ОКЗ «Дніпропетровський центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» Турчін М.О., який був присутнім в судовому засіданні, суду надав пояснення аналогічні поясненням представника ОКЗ «Криворізький центр профілактики та боротьби зі СНІДом» Кругленка Г.Л.

Свідок ОСОБА_10, яка була присутні в судовому засіданні суду пояснила, що вона є лікар інфекціоніст в Широківській ЦРЛ. В 1997 році Широківською ЦРЛ було взято забор крові на антитіла ВІЛ у ОСОБА_6, код забору крові був за № 102, оскільки позивачка була його дружиною, то в неї також було взято забор крові, як контактної особи, код забору крові був № 101. На пробірках крові ставиться маркіровка, та все це вноситься до журналу реєстрації, тому в лікарні при маркіровкі крові помилок не могло бути, номера на зразках сироватки крові (№ 1136/3 та № 1137/4) присвоїла лабораторія станція переливання крові. Кров було відправлено для обстеження до лабораторії Криворізької станції переливання крові. Після обстеження крові в м. Києві до Широківської ЦРЛ надійшла письмова рекомендація від 19.02.1998 року № 5/24 СЕС м. Дніпропетровськ в якій було рекомендовано встановити Широківською ЦРБ остаточний клініко імунологічний діагноз, провести епідеміологічне розслідування, виявити та розслідувати контакти та взяти на диспансерний облік ОСОБА_12, як пацієнта у якого було виявлено антитіла на ВІЛ, тому Широківська ЦРБ і поставила ОСОБА_12 на облік.

Свідок ОСОБА_11, яка була присутні в судовому засіданні суду пояснила, що вона є лікарем епідеміогол Ширківської СЕС. В 1997 році на них надійшов позитивний результат на ВІЛ інфекцію ОСОБА_6 за лабораторним номером № 1002. у зв'язку з цим СЕС повинна була провести епідеміологічне розслідування так, як ОСОБА_6 в цей час перебував під вартою то до СЕС він прибув в лютому 1998 року. При проведенні розслідування було встановлено, що контактною особою була його дружина ОСОБА_12 На неї було заповнено карта під кодовим № 102. Діагноз на антитіла ВІЛ встановлював лікар інфекціоніст згідно результатів Криворізького центру МК фіз кабінету. Потім ОСОБА_12 була поставлена на облік у фіз кабінеті Широківської ЦРЛ, як ВІЛ інфікована.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідачів, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 21.07.1997 року Широківською центральною районною лікарнею у ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, було проведено забір крові і направлено її для обстеження на наявність антитіл до ВІЛ до лабораторії СНІД Криворізької місько': станції переливання крові, яка була на той час єдиною лабораторією по обстеженню на антитіла до ВІЛ по м. Кривого Рогу.

24.07.1997року №54, 30.07.1997 року № 89 проведено лабораторне обстеження і отримано первинний позитивний скринінговий результат.

Як було встановлено в ході розгляду даної справи, та не заперечується відповідачами, позивачка по справі звернулася до кабінету довір:-: відповідача - ОКЗ «Криворізький міський центр профілактики та боротьби з Снідом» де у неї здійснили забір крові.

Дану сироватку крові було доставлено до лабораторії ОКЗ «Криворізької станції переливання крові» під кодом 102(споживач: ін'єкційних наркотиків) для відповідного дослідження. 30.10.1997 року тз

31.10.1997року, було проведено відповідні дослідження та результати нз ВІЛ-інфекцію двічі виявилися позитивними, у зв'язку із цим сироватка кров була направлена для дослідження в референт-лабораторію м. Києва.

Таким чином, сам забір крові для проведення її дослідження із мето:-: виявлення наявності чи відсутності у позивачки ВІЛ-інфекції, це вже є медичний огляд пацієнта в розумінні діючих на той час Правил медичног: огляду з метою виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини, обліку, медичного обстеження та профілактичного нагляду за ВІЛ-інфікованим: затвердженими Постановою КМУ від 10.08.1992 року за р. № 460.

Відповідно до ч.І даних Правил медичний огляд це лабораторне дослідження крові або інших біологічних рідин з метою виявлення заражень:: ВІЛ. Ч. З даних правил, яка передбачає порядок проведення медичног: огляду з метою виявлення ВІЛ-інфікованих зазначає, що медичні працівник::, які здійснюють забір крові мають створювати безпечні умови для запобігань - шкоди здоров'ю обстежуваних. Таким чином, сам забір крові, це вже медичний огляд пацієнта.

Як вбачається з копії довідки від 24.04.2008 року видано:-:' Широківською районною лікарнею, гр. ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, 02.11.1997 року поставлена на облік ОКЗ «Криворізький центт профілактики та боротьби зі Снідом», 30.01.1998 року ОСОБА_12 поставлена на облік в центральній базі даних м. Києва, та 02.03.1998 року ОСОБА_12 поставлена облік в Широківській центральній райони:: лікарні на захворювання СНІД (а.с. 16).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про охорону здоров'я", кожні:: громадянин України має право на охорону здоров'я, що передбача-:: достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров'я і здоров : населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та її ступінь.

Відповідно до ст. 4 Закону України " Про охорону здоров'я", основним принципом охорони здоров'я в Україні є встановлення відповідальності за порушення прав і законних інтересів громадян у галузі охорони здоров'я.

Позивачка в судовому засіданні поясняла, що вона та її чоловік у зв'язку з встановленням їм хвороби на СНІД залишилися без матеріальної підтримки, без підтримки держави, медиків, переживаючи за здоров'я дітей вимушені були припинити проживання на Україні, та переїхали жити до Росії. З копії акту від 27.05.2008 року завіреного депутатом селищної ради Данильченко О.А., вбачається що ОСОБА_12 та ОСОБА_6 дійсно не проживали за адресою: АДРЕСА_1 з 01.08.2002 року по травень 2008 року (а.с.11).

Крім того проживаючи на території Російської Федерації, ОСОБА_12 було пройдено медичний огляд, як вбачається з медичної довідки від 22.01.2007 року антитіла ВІЛ не знайдено (а.с. 18).

З довідки № 125 від 11.04.208 року вбачається, що ОСОБА_12 була знята з обліку по інфекційним захворюванням 30.04.2008 року відповідно обстеженню на наявність АЪ п Виг. Результат негативний (а.с. 17).

Під час судового слідства ОСОБА_12 22.04.2010 року було пройдено медичні обстеження. З довідки № 721 про результати тесту на ВІЛ антитіла до ВІЛ не виявлені, а також з довідки № 1268 про наявність на антитіла до вірусу імунодефіцита людини 1 і 2 типів методів імуноферментного аналіза - результат негативний (а.с.115).

Судом на адресу державної установи «Інститут епідеміології та інфекційних хвороб ім. Л.В. Громашевського Академії медичних наук України» було надано запит в якому було запропоновано надати суду інформацію стосовно дослідження сироватки крові ОСОБА_12 (а.с.142).

На адресу суду 17.08.2010 року надійшла відповідь на вказаний запит. Як вбачається зі змісту останньої, сироватка крові за № К-1657 ОСОБА_12 надійшла в лабораторію діагностичних досліджень Інституту 14.11.1997 року та була досліджена на наявність антитіл до ВІЛ 17.11.1997 року. При одночасному дослідженні на тест-системах був отриманий позитивний результат, на підставі чого зроблено висновок, що даний зразок (№ К-1657) містить антитіла до ВІЛ. Процедура дослідження була виконана у відповідності до діючих вимог щодо проведення підтверджуючих досліджень.

Крім того директором інституту Марієвським В.Ф. було зазначено те, що за результатами власних спостережень та даними світової літератури не існує жодного випадку вилікування від ВІЛ-інфекції. Результати дослідження зразка сироватки крові № К-1657, отримані у лабораторії Криворізької станції переливання крові (наведені у судовому запиті) та лабораторії діагностичних досліджень їхнього Інституту свідчать про високу імовірність наявності антитіл до ВІЛ у даному зразку. Можливість отримання такого

результату аналізу внаслідок наявності у обстежуваної особи ініпня захворювань маловірогідна.

Суд, оцінивши сукупність всіх доказів, які мають суттєве значення и і розгляду справи прийшов до висновку,що позивачці було встанови;:- невірний діагноз, та таким чином спричинено моральну шкоду, яка не могла не відобразитися на її психологічному стані здоров'я.

Суд вважає, що відповідач а саме ОКЗ «Криворізький міський центр профілактики та боротьби зі Снідом» направив на станцію переливання крс сироватку крові не належної ОСОБА_12, що підтверджується так: результатами аналізів ОСОБА_12, відповідно до яких у неї не буг з виявлено захворювання на ВІЛ. Як видно з пояснення представнн:- - відповідача ОКЗ «Криворізький міський центр профілактики та боротьби : Снідом» - результати могли бути хибними, що такі результати могли бут н виявлені у позивачки на фоні інших захворювань.

Із інформації Науково-дослідного інституту епідеміології та інфекційні: хвороб ім.. Громашевського, референс - лабораторія якого здійснювач остаточне дослідження сироватки крові позивачки, зазначено, що результат: дослідження крові свідчать про високу імовірність наявності антитіл до ВІЛ у даному зразку. Крім того у даній відповіді зазначено, що не існує жодного випадку вилікування від ВІЛ. Можливість отримання такого результату аналізу у обстежуваної особи в результаті інших захворювань малоімовірна Така відповідь, повністю спростовує нічим не обґрунтовані припущення відповідача ОКЗ «Криворізький міський центр профілактики та боротьби зі Снідом».

Таким чином, суд вважає, що для дослідження могли бути направлені зразки крові неналежної ОСОБА_12

У зв'язку із обстеженням зразка сироватки крові на рівні м. Києва, про виявлені у ОСОБА_12 результати обстеження, було проінформовано обласну Санепідемстанцію та Міський центр по профілактиці та боротьбі зі Снідом. Відповідно до п.23 Правил, вказані установи, а саме обласна санепідемстанція чи міський центр про профілактиці та боротьбі зі Снідом в свою чергу інформують про таких осіб лікувально-профілактичний заклад, що здійснюватиме медичний нагляд.

Таким чином, правила не містять в собі обов'язку у зв'язку із виявленням ВІЛ -інфекції образу ставити на облік особу як ВІЛ-інфіковану.

Натомість в п.24 правил зазначено, що особи з позитивними результатами підлягають обов'язковому медичному обстеженню.

Відповідно до п.25 Правил зазначено, що медичне обстеження здійснюється в Українському центрі по профілактиці та боротьбі зі Снідом з метою остаточного встановлення або виключення діагнозу ВІЛ-інфекції шляхом поглибленого клінічно-лабораторного обстеження пацієнта.

Відповідно до п.26 Правил зазначено, що госпіталізацію осіб, зазначених у п.4 Правил до Українського центру про профілактиці та

боротьбі зі Снідом проводить лікувальний заклад за місцем проживання або перебування обстежуваного.

Таким чином, відповідач, а саме Широківська центральна районна лікарня, повинні були не встановлювати діагноз, а після одержання із ^ обласної Санепідемстанції інформації про результати аналізів сироватки крові ОСОБА_12, яка хворіє на СНІД, забезпечити її госпіталізацію до Українського центру про профілактиці та боротьбі зі Снідом, де повинно було проводитися її обстеження.

Відповідно до п.27 Правил зазначено, що на підставі медичного обстеження комісія, до складу якої входять фахівці відповідного профілю, робить висновок щодо наявності (або відсутності) в обстежуваного ВІЛ- інфекції, який у письмовій формі направляється до обласних Санепідемстанцій та міського центру про профілактиці та боротьбі зі Снідом.

Відповідно до п.29 Правил зазначено, що після встановлення діагнозу ВІЛ-інфекції проводиться епідеміологічне розслідування з метою виявлення джерел і шляхів інфікування, а також осіб які мали ризик заразитися від інфікованої особи під час статевих чи медичних контактів.

Відповідно до п. ЗО Правил зазначено, що результати епідеміологічного дослідження заносяться до карт епідеміологічного розслідування, які знаходяться в обласних Санепідемстанціях, міських центрах про профілактиці і боротьбі зі Снідом і використовуються для заходів щодо запобігання поширенню ВІЛ-інфекції.

Розділ 5 Правил, а саме п. 32 зазначає, що реєстрації, як Віл-інфіковані підлягають особи із позитивними результатами медичного обстеження, і облік таких осіб здійснюється у територіальних лікувально-профілактичних закладах.

П. 32 Правил зазначає, що тільки у виняткових випадках при неможливості провести медичне обстеження, особа може бути зареєстрована як ВІЛ-інфікована на підставі тільки позитивного результату медичного огляду. Такий виняток у ситуації із ОСОБА_12 у судовому засіданні встановлено не було.

Суд приходить до висновку, що відповідачі по справі при виконанні свої трудових обов'язків порушили «Правила медичного огляду з метою виявлення зараження вірусом імунодефіциту людини, обліку, медичного обстеження та профілактичного нагляду за ВІЛ інфікованими» затверджені постанову КМУ від 10.08.1992 року № 460, віднеслися байдуже до виконання свої трудових обов'язків, а саме: відповідно п. 10 медичні працівники, які здійснюють забір крові мають створювати безпечні умови для запобігання заподіянню шкоди здоров»ю обстежуваних, не дотримання таких правил призвело до «плутанини» забору крові ОСОБА_12, що стало підставою встановлення невірного діагнозу.

Відповідно до ч.І ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.

Що стосується позовних вимог позивачки щодо стягнення на її користь моральної шкоди в сумі 100000 грн., суд керується роз'ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди».

Згідно п. З вищеназваної постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань чи інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.І ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Дійсно, діями відповідачів Обласним комунальним закладом «Криворізький центр профілактики та боротьби зі Снідом», Широківською центральною районною лікарнею ОСОБА_12 заподіяна моральна шкода. Оскільки ОСОБА_12 та її сім'я проживають в невеликому районі, інформація про її хворобу поширилася між їх рідними, знайомими та товаришами. У її сім'ї відбувалися конфлікти та скандали, адже подружжя підозрювали один одного у подружній зраді, мали місце депресії, хвилювання за стан здоров'я дітей. В наслідок такого діагнозу ОСОБА_12 втратила роботу, сім'я знаходилася в скрутному матеріальному стані. Крім того майже на шість років ОСОБА_12 покинула своє місце проживання та мешкала в Російській Федерації.

На підставі викладеного суд, виходячи із принципів розумності, об'єктивності та справедливості, вважає за необхідне зменшити розмір заявленої нею моральної шкоди.

На користь позивачки ОСОБА_12 суд вважає необхідним стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000 грн., що є відповідним тяжкості та тривалості перенесених нею страждань.

Керуючись Законом України «Про охорону здоров'я», постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з наступними змінами та доповненнями) «Про судову практику у справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди» ст.ст. 23,1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 215, 209,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_12 до Широківської центральної районної лікарні, Обласного комунального закладу «Криворізький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом», про відшкодування моральної шкоди спричиненої встановленням неправильного діагнозу - задовольнити частково.

Стягнути солідарно із Широківської центральної районної лікарні, Обласного комунального закладу «Криворізький центр з профілактики та боротьби зі СНІДом» на користь ОСОБА_12

компенсацію за спричинену моральну шкоду в результаті встановлення невірного діагнозу - 10000 (десять тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: Н. М. Грищенко