04.03.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-427 2010 р. Головуючий в І інстанції Охтень А. А.
Категорія: 20 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2010 року березня місяця «04» дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого - Прокопчук Л.П.

Суддів -Воронцовой Л.П., Вадзінського П.О.

при секретарі -Дибі Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - товарина фірма «Ва-Банк» про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 28 жовтня 2003 року за договором купівлі-продажу, посвідченим Товарною біржею «Ва-Банк» він купив у відповідачки домобудівлю №11-а по вул.Забарській в с.Забарино Голопристанського району за 7950 грн.

Оскільки договір був посвідчений не в нотаріальній конторі, а на товарній біржі, то розпорядитися належною йому домобудівлею він не може.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України просив визнати договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2003 року дійсним та визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно.

Рішенням Голопристанського районного суду від 23 листопада 2009 року позов задоволено.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2003 року домобудівлі №11-а по вул.Забарській с.Забарине Толопристанського району, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований Товарною біржею «Ва-Банк».

Визнано за ОСОБА_2 право власності на домобудівлю №11-а по вул.Забарській с.Забарине Голопристанського району, що складається з житлового будинку літ.«А», житлова площа 13,7 кв.м., загальна площа 34,5 кв.м, сарай літ.«Б», туалет літ.«В», помпа №1, огорожа №2.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені судовий збір та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 110 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 1300 грн., всього 1410 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила його в частині стягнення судових витрат скасувати.

Представник позивача на апеляційну скаргу подав письмові заперечення.

Також в поданій ним до апеляційного суду заяві просить справу розглянути у його відсутності.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав, викладених у ній. Наголосила на тому, що позивач ніколи не пропонував укласти договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія судців вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення судових витрат, ОСОБА_1 обґрунтовує свою позицію тим, що вона визнає за ОСОБА_2 право власності на проданий нею житловий будинок, однак вважає безпідставними посилання позивача та висновки суду першої інстанції про те, що вона ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

На думку колегії ці доводи відповідачки заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували такий висновок суду.

Оскільки правильність вирішення питання про судові витрати залежить від вирішення питання про визнання договору купівлі-продажу дійсним, то на думку колегії принцип диспозитивності у такому випадку не буде порушений і відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2003 року Товарною фірмою «Ва-Банк» був посвідчений договір купівлі-продажу, за яким позивач ОСОБА_2 купив у ОСОБА_1 домобудівлю №11-а по вул.Забарській в с.Забарино Голопристанського району.

Розпорядитися належним майном позивач не може, оскільки договір не посвідчений у нотаріальній конторі.

Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Момент вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку згідно зі ст.ст.640, 657 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, а тому підстав для задоволення позову ОСОБА_2 відповідно до вимог ч.2 ст.220 ЦК України немає т.я. такий договір підлягає і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є незаконним, а тому підлягає скасуванню з постановлення нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, в силу ст.ст.220, 640, 657 ЦК України, колегія суддів, -, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голопристанського районного суду від 23 листопада 2009 року скасувати, постановити нове.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.П.Прокопчук

Судді: Л.П.Воронцова, П.О.Вадзінський

Копія вірна ОСОБА_3

от