справа № 2-69/10
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

24 березня 2010 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бендик О.Г.,

при секретарі Жеребець І.А,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Броварської районної державної адміністрації Київської області, відділу освіти Броварської районної державної адміністрації, треті особи Броварська районна державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання недійсними договору передачі жилого будинку та свідоцтва про право власності №49 від 21 грудня 1992 року

встановив:

10 грудня 2008 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право власності №49 від 21.12.1992 року про належність будинку №15 (нині №23) по вул.Площа Перемоги в с Літки Броварського району Київської області ОСОБА_6 на правах особистої власності,, яке видане Броварською райдержадміністрацією Київської області на підставі договору передачі від 10 грудня 1992 року.

Послались на те, що ОСОБА_6 помер 16.10.2003 року.; квітня 2008 року від ОСОБА_4 до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області надійшла заява № 1882 про прийняття спадщини по заповіту, посвідченому 20.09.1996 року Літківською сільською радою за №897 згідно якого померлий заповів йому все своє майно.

Передача зазначеного будинку у особисту власність ОСОБА_6 здійснена з порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України», зокрема ч.2 ст.8, яка передбачає, що передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням повноваженого власника квартири (будинку, кімнати в гуртожитку), та порушенням їхніх прав, оскільки в будинку №15 (№23) по вул. Площа Перемоги в с. Літки Броварського району вони зареєстровані та постійно проживають: ОСОБА_7 з 1974 року, ОСОБА_2 з 1976 року, ОСОБА_1 з 1981 року.

2 квітня 2009 року позивачі доповнили позов вимогою про скасування договору від 10 грудня 1992 року, який був підставою видачі оспорюваного ними свідоцтва.

А в останніх своїх уточненнях позивачі змінили підстави позову, зазначивши що договір передачі жилого будинку №15 по вул, Площа Перемоги в с.Літки Броварського району від 10 грудня 1992 року було здійснено з порушенням установленого законом порядку та способу відчуження житла. Тому даний договір не відповідає вимогам закону, ущемляє їхні особисті та майнові права і визнати його недійсним позивачі просили за ст.48 ЦК (1963 року). А у звязку з незаконністю договору, просила визнати недійсним також і свідоцтво про право власності від 21 грудня 1992 року.

Також позивачі подали клопотання про поновлення їм строку позовної давності вказавши причинами його пропущення те, що про існування договору про передачу житлового будинку від 10.12. 1992 року та свідоцтва про право власності №49 від 21 грудня 1992 року їм відомо не було. Копію свідоцтва про право власності Броварська районна нотаріальна контора їм надала 21.11.2008 року після того як за заявою ОСОБА_4, яка надійшла до нотконтори 04.10.2008 року, стало відомо про наявність заповіту ОСОБА_6 Про зміст договору їм стало відомо в ході розгляду даної справи.

Представник Броварської районної державної адміністрації ОСОБА_8 в останні судові засідання не зявилась, подавши клопотання про розгляд справи за її відсутності. В наданому суду письмовому поясненні від 24.03.2010 року позов не визнала та заперечувала проти його задоволення зазначивши, що з 17 серпня 1952 року по 26 серпня 1983 року ОСОБА_6 працював на посаді вчителя математики в Літківській середній школі. Враховуючи, що ОСОБА_6 був ветераном Великої Вітчизняної війни, заслуженим вчителем, йому в 1973 році було надано діл проживання приміщення школи, яке вже не було придатне для навчання дітей. 09.09.1992 року ОСОБА_6 написав заяву на імя завідуючого Броварським РВНО ; про передачу йому у приватну власність даного будинку, що належав Броварському РВНО. 21 грудня 1992 року Броварською районною державною адміністрацією на імя ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право власності за №49 на спірний будинок, на підставі договору передачі від 10 грудня 1992 року.

Позивачі намагаються знайти підстави для скасування договору про передачу житлового будинку від 10 грудня 1992 року та свідоцтва про право власності №49 від 21 грудня 1992 року вважаючи, що вони видані в порядку приватизації. Але і договір, і свідоцтво не були оформлені та видані в порядку та на підставі Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, тому не можуть бути визнані недійсними та скасовані. Крім того Броварське РВНО не заперечувало проти того, щоб ОСОБА_6 викупив даний будинок та приватизував його, але невідомо чому померлий дане право не використав. Просила врахувати також, що строк позовної давності три роки позивачі на її думку пропустили без поважних причин.

Представник відділу освіти Броварської РДА Київської області в судове засідання не зявивсь. Надані відділом освіти письмові пояснення від 24 берези 2010 року за своїм змістом схожі з поясненнями представника Броварської РДА.

Представник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_9 проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що позивачі не мають права на безоплатне отримання будинку по вул. Площа Перемоги, №15 в с.Літки, так як будинок ОСОБА_9 ком В.П. не був ні викупленим, ні приватизованим, тому до них не може бути застосована ст. 15 Закону України Про власність та норми Закону України Про приватизацію державного житлового фонду. А при укладенні договору про передачу жилого будинку від 10 грудня 1992 року всі істотні умови, які можна поділити на 4 групи: 1) умови про предмет договору; 2) умови, що визначені законом як істотні; 3) умови, які є необхідними для договорів даного виду; 4) умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, були дотримані.

Ні один із пунктів договору не суперечить Закону. В договорі йдеться передачу ОСОБА_6 жилого будинку по його заяві від 09.09.1992 року. Крім того, позивачі пропустили строк позовної давності щодо визнання свідоцтва недійсним, так як 31 березня 2004 року вона дала позивачці ОСОБА_5 ксерокопію квитанції про сплату витрат за оцінку і виготовлення Броварським БТІ нових документів на будинок та копію оспорюваного свідоцтва з тим, щоб позивачка предявила їх представнику БТІ, коли той приїде описувати та оцінювати будинок.

Броварська районна державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Будь-які письмові пояснення по справі від даної третьої особи до суду не надійшли.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 з серпня 1952 року по серпень 1983 року працював на посаді вчителя математики в Літківській середній школі. В 1973 році йому надалось для проживання приміщення школи, яке вже не було придатне для навчання дітей та знаходилось під №15 ( змінено в подальшому на №23) по вул. Площа Перемоги в с.Літки Броварського району Київської області.

До складу сімї ОСОБА_6, які разом з ним проживали в будинку з дня його заселення та були зареєстровані в ньому входили: дружина ОСОБА_10 ( померла 16.11.2003 року), син ОСОБА_11 ( чоловік позивачка ОСОБА_5 та батько позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який помер 29.01.1996 року), а також з28.06.1978 року - невістка ОСОБА_3П.( позивачка), з 20.03.1971 року - внука ОСОБА_2 (позивачка, від імені якої діє ОСОБА_5 ), з дня свого народження 13.07.1981 року - внука ОСОБА_1 (позивачка, яка з 18.09.1998 року до 15.05.2003 року була тимчасово відсутньою у звязку з вибуттям на навчання в м.Київ), з 28.03.2002 року - правнука ОСОБА_12, з 23.06.2004 року - правнука ОСОБА_13

9 листопада 1992 року ОСОБА_6 на імя завідуючого Броварським РВНО ОСОБА_14 подав заяву, якою просив передати в особисту власність квартиру ( будинок), що належить Броварському РВНО, розташований в с.Літки по вул. Площа Перемоги, 15 з відміткою Не заперечуємо та підписами, вчиненими від імені повнолітніх членів його сімї ОСОБА_10, ОСОБА_11, а також ОСОБА_5, яка свій підпис на заяві заперечує.

10 грудня 1992 року Броварський районний відділ освіти в особі завідуючого ОСОБА_15, який іменується власник та ОСОБА_6 склали договір, змістом якого у відповідності до заяви ОСОБА_6 власник передає йому жилий будинок по вул. Площа Перемоги, 15 в с.Літки, який належав відділу освіти балансовою вартістю 2496 грн.

На підставі даного договору Державна адміністрація Броварського району грудня 1992 року видала ОСОБА_6 свідоцтво про право власності №49, яким посвідчила, що будинок №15 по вул.Площа Перемоги в с.Літки належить йому на правах особистої власності.

Дані обставини встановлені поясненнями сторін та третіх осіб, а також наявними у справі письмовими доказами: паспортами позивачів з відмітками по реєстрацію місця їхнього проживання, копією спадкової справи до майна померлого 16 жовтня 2003 року ОСОБА_6 (а.с.118-174), договором передачі жилого будинку від 10 грудня 1992 року, свідоцтвом про право власності №49 від 21 грудня 1992 року, копією заяви ОСОБА_6 09.11.1992 року.

Як зазначено в ст.4 ЦК (1963 p.), цивільні права і обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обовязки.

Відповідно до цього цивільні права і обовязки виникали, зокрема з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але такі які йому не суперечать.

Згідно діючої на час укладення оспорюваного договору редакція ст.91 ЦК 1965 року, яка виключена по Закону №3718-12 від 16.12.93 року, порядок передачі державних підприємств, будівель, споруд, обладнання і іншого майна, якевідносилось до основних засобів державних організацій, іншим державним організаціям, а також колгоспам і іншим кооперативним і громадським організаціям визначався законодавством Української PCP та Союзу PCP і був безоплатним.

Зазначене в цій статті державне майно не підлягало відчуженню громадянам крім окремих видів майна, продажа якого громадянам допускалась законодавством Української PCP та Союзу PCP.

Відповідно до ст. 15 Закону України Про власність від 7 лютого 1991 року №697-Х11, наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сімї мали право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України.

До таких інших підстав Законом України Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року №2482-Х11 віднесена приватизація державного житлового фонду, тобто відчуження шляхом безоплатної передачі квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.і.) державного житлового фонду на користь громадян, які їх займають.

mm

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні держаних підприємств, організацій, установ (ст.1, 6).

У відповідності з цим Законом передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку) в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (ст.8ч.2).

Згідно ст. 48 ЦК (1963 р.), недійсною є та угода, яка не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна сторона зобовязана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі-відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

За змістом ст.153 ЦК (1963 р.) договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній формі у належних випадках формі було досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Істотними є такі умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду.

З договору, укладеного 10.11.1992 року між Броварським районним відділом освіти та ОСОБА_6 про передачу ОСОБА_6 жилого будинку №15 вул. Площа Перемоги в с.Літки Броварського району Київської області вбачається, j що договір за своїм змістом не лише не відноситься до передбачених законом угод, а й являється таким, що суперечить закону.

В ньому йдеться лише про передачу ОСОБА_6 жилого будинку №15 по вул. Площа Перемоги в с.Літки Броварського району Київської області.

А про істотні його умови, зокрема про відчуження будинку, при тому в особисту власність ОСОБА_6, про передбачений законом і використаний спосіб І та порядок його відчуження, про рішення, на підставі якого Броварським.' районним відділом освіти була здійснена передача ОСОБА_6 будинку, договір не містить.

Оскільки на час укладення оспорюваного договору законом було передбачено викуп чи правитизацію квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність осіб, які постійно в них мешкають чи за якими зберігається право на : житло, договір про передачу ОСОБА_6 будинку від 10 грудня 1992 року є не передбаченою законом угодою, яка йому суперечить. Ця угода позбавила позивачів права на безоплатне отримання у спільну власність займаного ними житла шляхом його приватизації чи викупу, хоча вони мешкали в будинку разом з ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_16 та продовжують мешкати в ньому по теперішній час.

3 наведених підстав та враховуючи положення ч.1 ст.59 ЦК (1963 р.), згідно якої угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення, суд вважає оскаржувані договір і свідоцтво незаконними: договір- з моменту його укладення 10.11.92 року, а свідоцтво-з моменту його видачі 21.12.92 року.

Постановляючи рішення в частині, що стосується строків позовної давності суд виходить з того, що посилання позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про їх необізнаність з існуванням та змістом договору від 10 грудня 1992 року до розгляду справи в суді, а свідоцтва про право власності- до 21.11.2008 року в судовому засіданні ніким і нічим не спростовані. Станом на грудень 1992 року ОСОБА_2 ще не виповнилось 16 років, а ОСОБА_1-12 років. Згідно пояснень представника третьої особи ОСОБА_4 вона ксерокопію свідоцтва в 2004 році надала лише позивачці ОСОБА_5, а не всім позивачам, а про надання позивачам копії договору передачі будинку вона взагалі не посилалась. Тому причини пропущення позивачами трьохрічного строку звернення до суду, якщо його рахувати з грудня 1992 року, позивачі на думку суду пропустили з поважних причин.

На підставі ст.ст. 4, 48, 59, ч.1, 91, 153 ЦПК (1963 року), ст. 15 Закону України «Про власність», ст. ст. 1, 2, 6, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ч. 3 ст. 209, ст. ст. 213-215, 88 ЦПК України, суд

вирішив:

строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_5 поновити.

Договір (без номера) передачі будинка по вул. Площа Перемоги №15 в с.Літки у Броварського району, підписаний 10 грудня 1992 року Броварським районним відділом освіти в особі завідуючого ОСОБА_14 та ОСОБА_6, у відповідності з яким Броварський районний відділ освіти передав ОСОБА_6 жилий будинок по вул.Площа Перемоги, 15 в с.Літки Броварського району Київської області, а також свідоцтво про право власності №49, видане ОСОБА_6 21 грудня 1992 року на підставі даного договору представником Президента України в Броварському районі Слободянюк визнати недійсними.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а пеляційну скаргу-протягом двадцяти днів після подання заяви апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя