АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-9442/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Костюченко Н.Є.,

суддів - Кочкової Н.О., Пищиди М.М.,

при секретарі - Кононенко І.О.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Кріт-Регіон» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 червня 2010 року по цивільній справі за позовом приватного підприємства «Кріт-Регіон» до ОСОБА_2, третя особа Сектор громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області про виселення з жилого приміщення та зобовязання зняти із реєстрації -

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі приватне підприємство «Кріт-Регіон» просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 червня 2010 року, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог, та постановити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права (а.с.119-122).

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що ОСОБА_2 проживає у гуртожитку кімнаті № 36 по вул.. Б.Хмельницького у м. Дніпропетровську, документів про підстави її заселення у гуртожиток не збереглося. До 2008 року гуртожиток належав ВАТ «Будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд». Згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 липня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, частина гуртожитку (літера А-5 2, 3, 4, 5 поверхи) по вул.. Богдана Хмельницького, 14, в якій проживає відповідачка, перейшла у власність ОСОБА_4. У свою чергу ОСОБА_4 23 березня 2009 року передала зазначене нерухоме майно в управління приватному підприємству «Кріт-Регіон», а договором від 3 лютого 2010 року передбачено право управителя предявляти позови про виселення від свого імені (а.с.11-12, 105).

В уточненій позовній заяві від 19 січня 2010 року позивач посилався на ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», якою встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом 1 місяця з дня отримання цієї вимоги. З вимогою про виселення відповідачка була ознайомлена 18 грудня 2009 року, однак, кімнату № 36, яку вона займає - не звільнила, договір найму (оренди) житлового приміщення - не уклала. Крім того, відповідачка не сплачує встановлену позивачем вартість плати за користування житлом і комунальними послугами, станом на 1 квітня 2009 року має заборгованість у сумі 8 450гр. 44коп; ні власник, ні управитель не мають можливості поселити у вказане приміщення інших осіб і отримати вигоду від майна (ст.. 1034 ЦК України); власник та управитель мають право вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні та розпорядженні майном (ст.. 391, 396 ЦК України). Тому позивач звертається до суду з позовом про примусове виселення відповідачки без надання іншої житлової площі, зняття її з реєстрації та стягнення понесених судових витрат (а.с. 2-6, 85-88).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції послався на те, що відповідачка заселилась та була зареєстрована у вказаному гуртожитку до укладення договору іпотеки від 23 січня 2008 року, реєстрацію відповідачки суд розцінив як реєстрацію договору найму кімнати у гуртожитку у встановленому законом порядку, позивач не надав суду доказів про те, що ОСОБА_4 не було відомо про наявність договору найму кімнати у гуртожитку. Всі ці обставини, згідно із ч.3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», на думку суду свідчать про те, що договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку, що є підставою для відмови у позові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в рамках заявлених позовних вимог, а згідно із ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом встановлено, що житлове приміщення, у якому проживає відповідачка кімната № 36 по вул.. Б.Хмельницького, 14 у м. Дніпропетровську, знаходиться у гуртожитку (а.с.10, витяг із реєстру прав власності на нерухоме майно від 13 серпня 2008 року), куди ОСОБА_2 поселилась та була зареєстрована у 1996 році у звязку із роботою у тресті «Дніпроважбуд» (звільнена у 2001 році у звязку із ліквідацією підприємства, а.с.42).

Згідно із главою 4 розділу 3 Житлового Кодексу України порядок надання житлової площі у гуртожитку та виселення із гуртожитків регулюються ст.. 127-132 ЖК України, однак, позивач на вказані норми житлового законодавства як на підставу для виселення не посилався.. Норми ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», та статті 391, 396, 1034 ЦК України, на які посилався позивач як на підставу своїх позовних вимог не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони виникли у звязку із заселенням відповідачки у гуртожиток у звязку із трудовими відносинами із трестом «Дніпроважбуд», якому раніше належав гуртожиток. Тому суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував ст. 109 ЖК України щодо виселення на письмову вимогу кредитора - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказана норма не регулює виселення із гуртожитків.

Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи керувався Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», який не поширюється на гуртожитки, що знаходяться на законних підставах у приватній власності, - спростовуються рішенням суду від 3 червня 2010 року (а.с.115-116), у мотивувальній частині якого таке посилання відсутнє.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обгрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Кріт-Регіон» - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 3 червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Судді: