ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-179/10
провадження № б/н 83
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2010 р.Дарницький районний суд міста Києва в складі

судді Вовка Є.І.

при секретарі Іващенко К.В.

за участю сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Державного підприємства "Укржитлосервіс" про визнання ордеру частково недійсним та виселення,

ВСТА НОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся від свого імені до Дарницького районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів, в якому просив: визнати ордер НОМЕР_1 виданий 20 серпня 1996 року на підставі розпорядження Міністра Кабінету України №15-88 від 4 травня 1996 року - недійсним в частині пунктів 2, 3, а саме відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4; виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були безпідставно та всупереч вимогам законодавства (в тому числі, на підставі підробленої ОСОБА_3 довідки) внесені до ордеру НОМЕР_1 від 20 серпня 1996 року та отримали житло в квартирі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення позову.

Представник відповідача Державного підприємства "Укржитлосервіс" не заперечував проти задоволення позову.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Проаналізувавши наведені дані, письмові заперечення відповідачів та пояснення позивача, всі матеріали справи, в тому числі, копії: талону єдиного відомчого ордеру НОМЕР_1 від 20 серпня 1996 року на кв.АДРЕСА_1 (т.1 а.с.90); заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2008 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну договору найму жилого приміщення, а також рішення Апеляційного суду м. Києва та Верховного Суду України по цій же справі (т.1 а.с.129-131, 133), суд вважає встановленими такі факти:

в талоні єдиного відомчого ордеру НОМЕР_1 від 20 серпня 1996 року на З кімнатну кв.АДРЕСА_1, зокрема зазначені: 1.ОСОБА_2; 2.ОСОБА_3; З.ОСОБА_4;

рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2008 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зміну договору найму жилого приміщення, яке набрало законної сили, встановлено, що кв.АДРЕСА_1, складається з трьох кімнат, а також, зокрема вирішено: змінити договір найму житлового приміщення кв.АДРЕСА_1; виділити в користування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ізольовані кімнати жилою площею 17,5 кв.м та 10 кв.м, а ОСОБА_2 виділити в користування ізольовану житлову кімнату жилою площею 13,4 кв.м; решту приміщень залишити в загальному користуванні.

Відповідно до положень ч. 1 ст.З ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Проте, позивачем не надано доказів про те, що визнання вказаного ордеру частково недійсним стосується порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, саме позивача, крім і ' про відсутність зв"язку між вказаною

вимогою та правами позивача свідчать і встановлені судом, вищевикладені фактичні обставини, а тому вищезазначена вимога позивача про визнання вказаного ордеру частково недійсним не підлягає задоволенню.

З положень ст.117 ЖК України вбачається, що особи підлягають виселенню з жилого приміщення у випадку визнання ордеру недійсним, а тому не підлягає задоволенню і вимога позивача про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки доводи позивача, надані ним документи, в тому числі, дані висновку старшого наукового співробітника ОСОБА_5 (т.1 а.с. 190-200) не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі належить зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 209, 214, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі.

Судові витрати по справі зарахувати в доход держави.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя