Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 квітня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Гарванко М.М.

з участю адвоката ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відібрання, повернення дитини та визначення її місця проживання; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася з позовом, з врахуванням збільшених вимог, прийнятих судом, до ОСОБА_2 про відібрання і повернення їй малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначення його місця проживання разом з нею, посилаючись на те, що вона має всі умови для виховання сина. На ґрунті неприязних відносин між сторонами відповідач чинить їй перешкоди в цьому, викрав у неї сина. Просила задовольнити її вимоги.

ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання ОСОБА_5 разом з ним, посилаючись на те, що дитина, проживаючи з колишньою дружино, не мала належних умов догляду, на даний час проживає разом з ним, має нормальні умови для виховання; зміна місця проживання травмуватиме дитину. Мати дитиною не цікавиться, не бере участі в її вихованні. Просив задовольнити його вимоги.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2009 року задоволено позов ОСОБА_4 Відібрано малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від його батька ОСОБА_2 та передано його матері ОСОБА_4 Визначено місце проживання малолітньої дитини сторін разом з матір»ю ОСОБА_4 В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Рішення в частині відібрання дитини і повернення його матері звернено до негайного виконання.

Рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню, оскільки суд вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, хоч такі є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. При вирішенні спору суд допустив порушення норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що він є батьком малолітнього ОСОБА_5 Між ним та матір»ю дитини - ОСОБА_4 шлюб розірвано в судовому порядку. Вони проживають окремо. Їх спільна дитина після народження проживала в їх сім»ї у с.Бджільна Теплицького району Вінницької області. Дружина неодноразово залишала двохрічну дитину одну вдома, залякувала її, не надавала дитині належного догляду та виховання, що негативно відобразилося на здоров»ї дитини та її розвитку. Згодом вона почалася вдаватися до погроз йому, що залишить дитину на вулиці, телефонувала вночі та повідомляла, що залишила дитину на вулиці і щоб він забирав сина. Він неодноразово вночі виїжджав у Вінницьку область, де його не допускали до дитини. 11 жовтня 2007 року, коли він прибув в судове засідання, де розглядалася справа про розірвання шлюбу між сторонами, він попросив дружину надати йому можливість побачитися з дитиною, щоб передати синові гостинці і поспілкуватися з ним. На це прохання дружина відповіла відмовою та повідомила, що дитина хворіє, другий тиждень нічого не їсть крім чаю. Він, будучи стурбованим таким повідомленням, розуміючи небезпеку ситуації, викликав бригаду швидкої допомоги за місцем проживання дитини, яку дружина не допустила до дитини. Тому він прийняв рішення про поселення сина за місцем свого проживання, де він може надати йому належний догляд, турботу, розвиток. Він є батьком дитини, не позбавлений батьківських прав і згідно чинного законодавства має як обов»язок так і право на виховання своєї дитини, її утримання, турботу про її духовний та фізичний розвиток. Він забрав сина і оселив його в с.Піски за місцем свого проживання. За час проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його проживання, на протязі понад двох років, значно покращився стан здоров»я дитини, яка нормально розвивається, перестала боятися, здригатися вночі, плакати. Він регулярно обстежує сина в медичних установах, виконує рекомендації лікарів, психологів, регулярно оздоровлює дитину. При вирішенні цього спору суд не виходив з інтересів малолітньої дитини, положень та принципів закону. Зміна місця проживання дитини, її оточення, призведе до її душевних страждань, може бути серйозною травмуючою подією для дитини. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог і заперечень проти позовів; висновки суду по суті позову не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; суд безпідставно надав перевагу матері дитини перед батьком, недооцінив можливостей і внеску останнього у виховання дитини; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні цього спору колегія суддів виходить з інтересів малолітнього ОСОБА_5, положень та принципів Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенції ООН про права дитини, прийнятої та відкритої для підписання, ратифікації та приєднання 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, Європейської соціальної хартії, яка вступила в силу 1 липня 1999 року, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, Сімейного кодексу України, згідно з якими дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для

її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім»ї, родини, свого народу, своєї Батьківщини, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Право на виховання дитини є одним із найважливіших батьківських прав. Водночас, це право є і обов»язком.

Стаття 157 цього Кодексу передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою.

Встановлено, що сторони з 7 листопада 2003 року до 11 жовтня 2007 року перебували в шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується копіями свідоцтв про народження, розірвання шлюбу та рішенням суду (т.1 а.с.3,4,15). Після укладення шлюбу сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, де після народження зареєстрована і проживала дитина. Батьками дитини до розірвання шлюбу між ними не визначене місце проживання дитини. Батько дитини під час розгляду справи про розірвання шлюбу не проживав в с.Бджільна, але він не переставав проявляти інтерес до життя і розвитку дитини. Зокрема, 10 жовтня 2007 року, коли вже сторони фактично не проживали разом, він звертався до органу опіки і піклування Теплицької райдержадміністрації про встановлення йому часу побачень з дитиною, можливості її оздоровлювати, оскільки в добровільному порядку йому це не дозволяють. У задоволенні цієї заяви було відмовлено в зв»язку з тим, що шлюб між сторонами не розірвано. (т.1 а.с.11-14). На даний час батьки дитини проживають окремо.

Батько дитини - ОСОБА_2 забезпечений житлом, має на праві власності житловий будинок в с.Піски Пустомитівського району Львівської області, де наявні належні умови для проживання дитини, що стверджується актами обстеження таких, правовстановлюючими документами на житло (т.1 а.с.65-66). ОСОБА_2 працює, має постійний дохід (т.1 а.с. 67,206).

Колегія суддів, виходячи з аналізу доказів по справі, робить висновок, що батько дитини характеризується позитивно (т.1 а.с. 56-64, 166-171, 207-208). В матеріалах справи наявні характеризуючі матеріали на батька дитини, які містять протилежні відомості. Зокрема, характеристика на аркушах справи 6, 21 не може бути прийнята судом, оскільки така не підписана, скріплена печаткою Свято - Михайлівського храму в с. Мочулка Теплицького району, де сторони не проживають і позивач не служив. Виконавчим комітетом Бджільницької сільської ради видано довідки-характеристики щодо сторін, які не містять об»єктивних даних, оскільки достовірно встановлено, що станом на 16 жовтня 2007 року дитина не проживала в Бджільна, хоч про це вказано в характеристиці матері (т.1 а.с.22-23).

З актів обстеження житлових умов матері дитини вбачається, що власного житла ОСОБА_4 не має, проживає в будинку, який належить ОСОБА_6 Сім»я, у якій проживає ОСОБА_4, матеріально забезпечена (т.1 а.с.17,18). Мати дитини характеризується позитивно ( т.1 а.с.24-25).

Згідно актів обстеження житлово-побутових умов від 29 жовтня та 27 листопада 2007 року, 15 квітня 2008 року комісією Пісківської сільської ради Пустомитівського району, та Пустомитівської районної державної адміністрації, яка спілкувалася під час цього і з дитиною, вбачається, що батько забезпечив всі умови для життя і розвитку дитини (т.1 а.с.55,155,156).

По справі встановлено, що дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, тривалий час - з 11 жовтня 2007 року дотепер проживає разом з батьком в с.Піски Пустомитівського району. Дитина утримується та виховується в належних умовах, забезпечена всім необхідним. Разом з батьком дитина відвідує музеї, виставки, вистави у театрі та цирку. Це свідчить про те, що дитині забезпечений належний догляд, гармонійний розвиток. До дитини з боку членів сім»ї, у якій вона проживає, проявляється турбота про її утримання, виховання, фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. У дитини склався певний порядок життя, до якого вона звикла і добре себе почуває, вона прихильна до батька.

Згідно висновку кабінету практичної психології та соціальної роботи Львівського обласного інституту післядипломної педагогічної освіти від 1 квітня 2010 року ОСОБА_5 має інтелектуальний розвиток, що відповідає віковій нормі, його переважаючий емоційний стан є позитивним, має теплі стосунки з батьком, які проявляються через щире спілкування, взаємну довіру, підтримку, прихильність. Роль батька для дитини є дуже важливою. Зміна соціального середовища може негативно вплинути на загальний емоційний стан дитини та спровокувати стресовий розлад, що в цілому негативно вплине на загальний психічний розвиток особистості (т.2 а.с. 29 ), що колегія суддів бере до уваги в сукупності з іншими доказами по справі.

Колегія суддів прийшла до висновку, що по справі не надано переконливих доказів того, що ОСОБА_4 з боку сім»ї батька дитини чиняться перешкоди в спілкуванні з дитиною та її вихованні. Рішенням виконавчого комітету Пісківської сільської ради Пустомитівського району від 19 травня 2008 року задоволено заяву ОСОБА_4, затверджено висновок опікунської ради № 2 від 19 травня 2008 року про встановлення часу побачень ОСОБА_4 з ОСОБА_5 Встановлено час зустрічей матері з дитиною у 1 і 3 суботу місяця з 12 до 14 години. У цьому висновку ОСОБА_4 роз»яснено судовий порядок вирішення цього питання у тому разі, якщо будуть чинитися перешкоди у зустрічах у визначений час (т.1 а.с.375-376). Наявними в матеріалах справи актами про неможливість зустрічей ОСОБА_4 з сином стверджується, що такі зустрічі не відбулися 6 грудня 2008 року у першу суботу місяця (т.1 а.с.252) через відсутність дитини в с.Піски, також 16 грудня 2008 року 3 вівторок і 14 липня 2009 року 2 вівторок місяця (т.1 а.с.367-368). Тобто, доведено, що один раз ОСОБА_4 намагалася зустрітися з дитиною у визначений опікунською радою день, не встановлено у який час. Для вирішення спору щодо участі у вихованні дитини, якщо такий виник, у передбаченому ст. 159 СК України судовому порядку ОСОБА_4 не зверталася.

Згідно висновків органів опіки і піклування за місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 Пісківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 27 листопада 2007 року та Пустомитівської районної державної адміністрації від 15 квітня 2008 року, дитина проживає з батьком, де їй забезпечено всі необхідні умови проживання і виховання (т.1 а.с.155,184), з чим слід погодитися, враховуючи інші докази по справі.

Колегія суддів не може взяти до уваги протилежний висновок Пустомитівської районної державної адміністрації як органу опіки і піклування від 18 червня 2009 року (т.1 а.с.327) згідно з яким рекомендовано визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір»ю, оскільки зміна місця проживання дитини не обгрунтована жодними об»єктивними доказами по справі. На час складання цього висновку дитина продовжувала проживати з батьком і обставини не змінилися. Очевидно, наявність протилежного висновку без зміни обставин справи і умов проживання та виховання дитини, пояснюється виникненням упередженого ставлення до розгляду цієї справи з боку службових осіб Пустомитівської райдержадміністрації, що встановлено Пустомитівським районним судом та відображено в окремій ухвалі цього суду, яка не оскаржувалася (т.1 а.с. 197-198).

Відповідно до ст.ст. 160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується з врахуванням ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров»я та інших обставин, що мають істотне значення для справи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що місце проживання малолітнього ОСОБА_5, з врахуванням його віку, стану здоров»я, встановлених по справі обставин, прихильності дитини до батька, слід визначити з батьком, що не позбавляє матір права спілкуватися з дитиною, брати участь у її утриманні та вихованні; здійснювати в повному обсязі всі свої права і обов»язки щодо дитини.

Вимога ОСОБА_4 про відібрання дитини від ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, оскільки він є батьком дитини, не позбавлений батьківських прав щодо неї.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини. Відібрання дитини в передбаченому ст. 163 СК України порядку передбачене від інших осіб, а не від батьків. Вимоги ст. 162 СК України (правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків при визначенні місця проживання дитини) застосовуються до випадків, коли порушено вимоги закону або рішення суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Рішення суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 до виникнення цього спору не існувало. Вимоги закону щодо місця проживання цієї дитини з її батьком не порушені. Оскільки місце проживання дитини до 11 жовтня 2007 року не було визначене, а батьки мають рівні права щодо своєї дитини, то безпідставним є твердження про викрадення дитини її батьком у даному випадку.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об»єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися. Проте суд першої інстанції вирішив спір без належного обґрунтування своїх висновків з посиланням на норми закону, з врахуванням наданих по справі доказів.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у цьому рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 про відібрання дитини ОСОБА_5 від батька ОСОБА_2, повернення його матері та визначення місця проживання дитини з матір»ю.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком ОСОБА_2 в с.Піски Пустомитівського району Львівської області (будинок № 75 А).

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: