Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 року Кіровський районний суд міста Кіровограда в складі

головуючого: Куценка О.В.

при секретарі: Стойко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності на 21/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вулиці Пляжна в м. Кіровограді в рівних частках кожному.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 15 вересня 2010 року між ними та відповідачем було укладено договір купівлі продажу 21/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вулиці Пляжна в м. Кіровограді.

На виконання умов договору позивачі сплатили відповідачу обумовлену суму коштів за частину будинку та отримали від нього правовстановлюючі документи на відчужене майно. Згідно умов договору відповідач зобовязувалась в семиденний термін посвідчити вказаний договір нотаріально після того, як зберуть всі необхідні документи. Після спливу вказаного строку на письмову пропозицію позивачів посвідчити договір нотаріально відповідач відповів відмовою.

Просять визнати дійсним вказаний договір купівлі-продажу, визнати за ними право власності на 21/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вулиці Пляжна в м. Кіровограді в рівних частках кожному.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно и між відповідачем та позивачами було укладено вказаний договір купівлі-продажу. На час укладення договору відповідач не знав, що існують перешкоди для нотаріального посвідчення договору, через ту обставину, що земельна ділянку під новозбудованими сінами не приватизована та він не може отримати сертифікат відповідності.

Зазначила, що враховуючи значні витрати часу та коштів на отримання державного акту, відповідач не має намір цього робити та посвідчувати даний договір. Не заперечували проти того, що до підписання договору позивачі повністю розрахувалися з відповідачем та отримали від нього правовстановлюючи документи на відчужений обєкт.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню за таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 15 вересня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі продажу 21/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вулиці Пляжна в м. Кіровограді.

Вказані 21/50 частини житлового будинку належали відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 1990 року та зареєстрованого в реєстрі за № 1894.

Відповідно до ч. 4 ст. 30-1 ЗУ «Про планування і забудову територій» прийняття в експлуатацію збудованих до 31 грудня 2008 року без залучення підрядних організацій приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами, які споруджувалися без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких обєктів у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади з питань будівництва та архітектури, за наявності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий обєкт.

Судом також встановлено, що співвласниками даного житлового будинку є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується технічним паспортом.

6 квітня 1998 року померла ОСОБА_6, спадкоємцем якої є ОСОБА_5, що підтверджується довіреністю від 24.03.2010 року посвідченою нотаріусом нотаріального округу м. Омська та зареєстрована в реєстрі за № 2985, який до цього часу не оформив свої спадкові права.

Відповідно до п.2.1. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею(в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 04.05.1999 р. № 43, роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку включають в себе, зокрема, встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки.

Згідно п. 2.4. Інструкції для перенесення в натуру (на місцевість) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж і площі ділянки.

Таким чином, для складання державного акту на землю необхідно попередньо провести кадастрову зйомку. Відповідно до п.б ч.2 ст.198 ЗК України кадастрова зйомка включає, зокрема, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Зі змісту зазначеного вбачається, що для отримання на ім'я відповідача державного акту на право власності на земельну ділянку необхідно погодити її межі зі співвласником даної земельної ділянки, що є неможливим, так, як на даний час одного із співвласника немає в живих, тому договір купівлі-продажу, укладений між позивачами та відповідачем, неможливо оформити нотаріально.

В той же час, на виконання умов договору купівлі-продажу позивачі сплатили відповідачу обумовлену суму та отримали від нього правовстановлюючі документи на відчужене майно, що підтверджується п.п. 3, 6 договору та не заперечувалося представником відповідача в судовому засіданні.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, фактично умови договору купівлі-продажу, укладеного між позивачами та відповідачем були виконані в повному обсязі, а саме позивачі передали відповідачу за відчужуване майно суму, обумовлену договором та прийняли вказане майно.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.2 п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно врахувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. В той же час, ч. 3 зазначеної норми встановлює, що при розгляді таких справ суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливості, а також чи немає інших підстав нікчемності такого правочину.

Таким чином, зазначена норма встановлює, що за наявності всіх вище перелічених підстав суд може визнати правочин не посвідчений нотаріально дійсним.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України для визнання судом договору, не посвідченого нотаріально, дійсним необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: досягнення сторонами договору згоди щодо всіх істотних умов договору, підтвердження такої домовленості письмовими доказами, повне або часткове виконання договору сторонами та ухилення однієї зі сторін від нотаріального посвідчення договору.

Домовленість щодо істотних умов договору купівлі-продажу між позивачами та відповідачем (предмет договору, його ціна) підтверджена письмовим текстом самого договору, виконання умов договору, а саме повний розрахунок та прийняття майна в користування підтверджується п.3 та п.6 договору та поясненнями представника відповідача, факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору підтверджується листом від 24.09.2010 року з пропозицією позивачів посвідчити договір нотаріально та листом від 28.09.2010 р. з відмовою відповідача посвідчити нотаріально договір.

З зазначеного вище вбачається, що в даному випадку наявні всі необхідні умови для визнання договору купівлі-продажу дійсним, тому суд вважає за можливе визнати договір купівлі-продажу, укладений між позивачами та відповідачем дійсним.

Згідно ст. 120 ЗК України у разі переходу права власності на житловий будинок, до набувача переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розташований.

Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе задовольнити позов.

Керуючись ст.ст. 220, 334, 655, 656, 657 ЦК України, ст.ст. 208, 209, 213, 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі продажу 21/50 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вул. Пляжна в м. Кіровограді, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 15 вересня 2010 року.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності на 21/50 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель № 46, на вул. Пляжна в м. Кіровограді, в рівних частках кожному.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Кіровського О. В. Куценко

районного суду

м.Кіровограда