Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2 - 2222
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 року Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Е.

при секретарі Корягіній Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в ОСОБА_1 цивільну справу за позовом прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління юстиції у Запорізькій області, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області до ОСОБА_2 Геннад йовича про стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням,

встановив :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що наказом начальника Запорізького обласного управління юстиції ОСОБА_3 № 1/ 207 від 29.09.2002 року було звільнено з посади заступника начальника- начальника відділу ДВС Заводського РУЮ ОСОБА_1 ОСОБА_4на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Комунарського райсуду м.Запоріжжя 25.03.2003 року ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької областО8.07.2003 року вказане рішення було скасовано.

10.06.2004року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі знову було відмовлено, рішенням апеляційного суду Запорізької області. Від 22.12.2004 року вищевказане рішення Комунарського райсуду ОСОБА_1 було скасовано, постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково- визнано неправильнім звільнення, стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2002 року по 25.08.2003 року у сумі 4 138 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

16.12.2005року Запорізьким обласним управлінням юстиції на виконання вказаного рішення ОСОБА_4 було перераховано 4138 грн. 75 коп. і 1000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2007 року за касаційною скаргою ОСОБА_4, рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою апеляційного суду від 30.10.2007 року рішення Комунарського районного суду ОСОБА_1 від 10.06.2004 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 28.05.2008 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2007 року скасовано, справу направлено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду для розгляду у порядку КАС України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2009 року рішення Комунарського райсуду ОСОБА_1 від 10.06.2004 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконним звільнення, змінено підстави та час звільнення, покладено зобов»язання на Головне управління юстиції в Запорізькій області зробити відповідний запис у,,трудовій книжці ОСОБА_4, стягнуто за користь ОСОБА_4 середній зародок » час вимушеного прогулу у сумі 1263 грн. 95 коп., в іншій частині позові відмовлено.

На виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року та постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2009 року Головним управлінням юстиції у Запорізькій області відшкодовано ОСОБА_4 5 402 грн. 70 коп. суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральну шкоджу 1000 грн., а всього 6 402 грн. 70 коп.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, вказана сума повинна бути стягнута о особи, винної у незаконному звільненні, а саме з начальника управління ОСОБА_3, тому просив суд стягнути з відповідача 6 402 грн. 70 коп.

У судовому засідання представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Крім того, пояснив суду, що прокуратурою Запорізької області строк звернення до суду не пропущено, оскільки відповідно по п.6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов»язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов»язання, тому не ставить перед судом клопотання про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом.

Представник Головного управління юстиції у Запорізькій області до суду не з»явився, про слухання справи сповіщався належним чином, позов в його інтересах заявлено прокуратурою Запорізької області, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаного представника.

Представник Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області підтримав позов і вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на користь Головного управління юстиції у Запорізькій області.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечує. Суду пояснив, що вказаними рішеннями провина ОСОБА_3 у незаконному звільнені не доведена, звільнення не визнано незаконним.

06.12.2005 року ОСОБА_4 будо сплачено Управлінням юстиції 5 138 грн. 75 коп.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення суми, прокуратура Запорізької області просить їх стягнути у порушення ст. 227 КЗпП України

Відповідно до ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, тому вважає, що строк позовної давності скінчився 06.12.2008 року, тому наполягає на відмові у позові позивачу за пропуском строку позовної давності.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв»язку з наступним.

Наказом начальника Запорізького обласного управління юстиції ОСОБА_3 № 1/ 207 від 29.09.2002 року було звільнено з посади заступника начальника- начальника відділу ДВС Заводського РУЮ м.Запоріжжя ОСОБА_4на підставі п.6 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Комунарського райсуду м.Запоріжжя 25.03.2003 року ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі було відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької област08.07.2001 року вказане рішення було скасовано.

10.06.2004року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі зьову було відмовлено, рішенням апеляційного суду Запорізької області. Від 22.12.2004 року вищевказане рішення Комунарського райсуду ОСОБА_1 було скасовано, постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково- визнано неправильнім звільнення, стягнуто з Запорізького обласного'управління юстиції на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2002 року по 25.08.2003 року у сумі 4 138 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

16.12.2005року Запорізьким обласним управлінням юстиції на виконання вказаного рішення ОСОБА_4 було перераховано 4138 грн. 75 коп. і 1009 грн. моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06.07.2007 року за касаційною скаргою ОСОБА_4, рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою апеляційного суду від 30.10.2007 року рішення Комунарського районного суду ОСОБА_1 від 10.06.2004 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 28.05.2008 року ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 30.10.2007 року скасовано, справу направлено до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду для розгляду у порядку КАС України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.03.2009 року рішення Комунарського райсуду м.Запоріжжл від 10.06.2004 року скасовано, позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано незаконним звільнення, змінено підстави та час звільнення, покладено зобов»язання на Головне управління юстиції в Запорізькій області зробити відповідний запис у трудовій книжці ОСОБА_4, стягнуто за користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 1263 грн. 95 коп., в іншій частині позові відмовлено.

На виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року Головним управлінням юстиції у Запорізькій області відшкодовано ОСОБА_4 5 402 грн. 70 коп. суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральну шкоджу 1000 грн., а всього 6 402 грн. 70 коп.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, суд покладає на посадову особу, винну у незаконному звільненні чи переведенні працівника на іншу роботу, обов»язок відшкодувати шкоду, завдану підприємству, установі, організації у зв»язку з оплатою працівнику часу вимушеного прогулу чи часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов»язок покладається, якщо звільнення чи переведення виконані з порушенням закону, або якщо власник чи уповноважений ним орган затримали виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно зі ст. 257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як вбачається з вищевказаного, 10.06.2004 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі було відмовлено, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року вищевказане рішення Комунарського райсуду ОСОБА_1 було скасовано і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково- визнано неправильним звільнення, стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2002 року по 25.08.2003 року у сумі 4 138 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

16.12.2005 року Запорізьким обласним управлінням юстиції на виконання вказаного рішення ОСОБА_4 було перераховано 4138 грн. 75 коп. і 1000 грн. моральної шкоди.

Вказаним рішення визнано звільнення ОСОБА_4 незаконним, змінено підстави та час звільнення, покладено зобов»язання у виконанні запису у трудовій книжці ОСОБА_4 та стягнуто на його користь 1263 грн. 95 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 1000 грн. моральної шкоди, також стягнуто судові витрати.

З часу перерахування ОСОБА_4 вказаної суми грошових коштів, сплгнуз строк, визначений ст. 257 ЦК України, оскільки до суду вказану позовну заяву прокуратурою Запорізької області подано 02.03.2010 року.

На питання суду щодо заявлення клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, представник прокуратури пояснив, що таке клопотання позиЕ2-:ем заявлятися не буде, оскільки позивач вважає, що ним не пропущено стрс:-- позовної давності, бо останнє рішення щодо поновлення ОСОБА_4 на робот: прийнято 03.03.2009 року.

Грс~зві кошти на користь ОСОБА_4 перераховані 06.12.2005 року.

З такими доводами представника позивача суд погодитися не може, оскільки відповідно до п. 6 ст. 261 ЦК України, по регресним зобов»язанням перебіг строку позовної давності починається з дня виконання основного зобов»язання.

10.06.2004року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_4 у позові про поновлення на роботі було відмовлено, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.12.2004 року ^вищевказане рішення Комунарського райсуду м.Запоріжжя було скасовано і постановлено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково- визнано неправильнім звільнення, стягнуто з Запорізького обласного управління юстиції на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2002 року по 25.08.2003 року у сумі 4 138 грн. 75 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

16.12.2005року Запорізьким обласним управлінням юстиції на виконання вказаного рішення ОСОБА_4 було перераховано 4138 грн. 75 коп. і 1000 грн. моральної шкоди, тобто основне зобов»язання було виконано 16.12.2005 року, оскільки, як вбачається, інші позовні вимоги стосувалися зміни підстави та часу звільнення, покладання зобов»язання у виконанні запису у трудовій книжці ОСОБА_4

Доводи представника позивача про те, що строк позовної давності позивачем не пропущено, протиречать вищевказаному.

Крім того, про порушення інтересів держави, оскільки позов заявлено прокуратурою Запорізької області в інтересах Головного управління юстиції у Запорізькій області, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області, прокуратурі повинно бути відомо з 14.12.2005 року, з дня перерахування грошових коштів.

На роз»яснення суду відносно права позивача на подання клопотання про поновлення строку, судом отримані письмові пояснення, з яких вбачається, що позивач вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений, клопотання про поновлення строку звернення до суду заявлено позивачем не було.

Керуючись ст. 257 ЦК України, ст..ст. 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги прокуратури Запорізької області в інтересах Головного управління юстиції у Запорізькій області, Головного управління Державного казначейства України у Запорізькій області до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі протягом десяти днів апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя Гнатик Г. Є.