Справа № 2-954/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2010 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого - судді Мички Б.Р.

при секретарі Диді М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договору поруки недійсними,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 7 138, 92 доларів США та судових витрат: 570, 40 грн. судового збору та 120, 00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідно до укладеного договору від 30.01.2008р. ОСОБА_1 отримав строковий кредит в розмірі 10 000, 00 доларів СІЛА шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок відкритий ПАТ КБ „Приватбанк зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.01.2010р. Для забезпечення належного виконання даного договору було укладено договір поруки №1 і №2 від 30.01.2008 року, згідно якого відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 взяли на себе обовязок відповідати за зобовязання ОСОБА_1 по виконанню умов кредитного договору. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором станом на 09.12.2009 р. утворилася заборгованість1 в розмірі 7 138, 92 доларів СІЛА, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів. Уточнивши вимоги в частині суми боргу, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість станом на 12.10.2010р. в сумі 9 324, 63 долари СІЛА та судові витрати.

Звернувшись із зустрічним позовом ОСОБА_1, просить визнати недійсним кредитний договір від 30.01.2008 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», а також договора поруки №1 і №2 від 30.01.2008р. укладені між банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зважаючи на те, що договір кредиту був укладений в іноземній валюті, а не в національній грошовій одиниці, зумовило істотну зміну становища щодо!виконання боргового зобовязання, а саме із підвищенням курсу іноземної валюти змінюється сума боргу. Окрім того, визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті, є порушенням його права на виплату боргу у доступній валюті (гривні). Вважає таку умову договору несправедливою, такою, що погіршує становище позичальника, тим самим порушує право споживача. Таким чином, кредитний договір повинен бути визнаний недійсним, спричинивши недійсність правочинів щодо його забезпечення.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, зустрічний позов не визнав.

Відповідач ОСОБА_4 в саговому засіданні вимоги зустрічного позову підтримав, заперечив проти стягнення заборгованості* на користь банку з покликанням на викладені в зустрічному позові обгрунтування.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, причин своєї неявки не повідомили.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідача за первісним позовом - ОСОБА_3, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги, ПАТ КБ «ПриватБанку» слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо 1 інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.1048 ЦК України передбачають, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, шо встановлені договором.

Виходячи з положень ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму і позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо І договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті ! 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1052 ЦК у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 30.01.2008р. між ЗАТ КБ «Приват Банк» (далі - Банк), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (далі - Позичадьник) було укладено кредитний договір № 204378-cred, згідно якого Банк за наявності вільних грошових коштів зобов'язується надати Позичальникові строковий кредит в розмірі 10 000, 00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картрахунок №462557, відкритий Приватбанком для Позичальника зі сплатою 24 % річних за користування кредитом, а Позичальник повернути одержаний кредит до 15.01.2010 p., сплатити відсотки згідно встановленого графіку визначеного додатком №1 до договору. ;

В порядку забезпечення виконання договору кредиту між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були укладені договори поруки №1 та №2 від 30.01.2008 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач, ОСОБА_1, належним чином не виконав зобовязання, у звязку з чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 12.10.2010р. становить 9 324, 63 доларів США, з них: 5 367,12 доларів США - заборгованість за кредитом; 3 587, 76 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 31, 29 долари США - штраф (фіксована частина), відповідно до п.5.10 умов та правил надання банківських послуг та 338, 46 долари США - штраф (процентна складова).

З огляду на те, що ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів по кредиту та нарахованих відсотків, не повернув отриманий кредит, не виконавши взятих за договором зобовязань, суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором в сумі 9 324, 63 доларів США підлягає стягненню в користь позивача солідарно з відповідачів ОСОБА_1, як позичальника, та ОСОБА_2, ОСОБА_4, як поручителів.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до 4.2 ст.192 та ч.З ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом; Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статті 47,49 Закону України «Про баш|и і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Згідно із ліцензією, виданою ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» Національним Банком України №92 від 19.03.1992р. (а.с.ЗЗ) та дозволами з додатками

(а.с.33-38), банк має право здійснювати банківські операції, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

Покликання відповідача ОСОБА_1 у зустрічному позові на несправедливість умов договору про покладення на позичальника ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним є помилковим, оскільки відповідно до п.З ст.З та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, ви^эг розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

Укладений кредитний договір, був добровільно підписаний відповідачем ОСОБА_1, що в судовому засіданні відповідачем не оспорювалось, розяснено наслідки валютного ризику, а відтак останній погодився зі всіма вказаними істотними умовами.

Таким чином, права ОСОБА_1, як споживача при укладенні та виконанні договірного зобовязання порушені не були.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід солідарно стягнути понесені позивачем судові витрати: судовий збір в розмірі 570, 40 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120, 00 гривень.

На підставі На підставі ст.ст.192, 230, 533, 553, 554, 1048-1050, 1052, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст., 11, 60, 79, 88, 209, 21^215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 324, 63 (девять тисяч триста двадцять чотири) доларів 63 центів США.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в розмірі 570, 40 грн. та судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 120 грн.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий