Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
справа № 2-314/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Кругового О.О., при секретарі - Кривої Н.С., за участю представника позивача - ОСОБА_1, за участю відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в солідарному порядку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до кредитного договору укладеного банком та відповідачем ОСОБА_2 (далі відповідач №1) відповідач №1 отримала строковий кредит у розмірі 20000гривень шляхом перерахування кредит них коштів на картрахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2010 року. Відповідно до умов укладеного договору погашення заборгованості здійснюється за Графіком погашення кредиту та процентів. Окрім того, між банком та відповідачем ОСОБА_3 (надалі відповідач №2) укладений договір поруки. Станом на 29.07.09року у відповідача №1 перед банком заборгованість за кредитом у сумі 12239,80гривень, 684,88 заборгованість за процентами за користування кредитом, штраф у розмірі 500гривень, як фіксована частина, 646,23 гривень штраф, як процентна складова. Просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку 14070,91 гривень та судові витрати сплачені банком при подачі позову, а також накласти арешт на майно боржників.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідачі з позовними вимогами погодилися частково, не заперечували щодо стягнення з них суми заборгованості за кредитним договором та судових витрат, однак зазначили, що вимоги позивача щодо накладення арешту на майно не обґрунтовано оскільки частина майна є предметом іпотеки у іншого банку про що надали договір іпотеки, інші їм не належить, грошових коштів на рахунках не мають, тому в зазначеній частині у задоволенні позову слід відмовити.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та аналізуючи все у своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу та відповідачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов до висновку про необхідність у частковому задоволенні позовних вимог за наступних обставин.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що між Банком та відповідачем укладений кредитний договір № 224725 від 25.04.08року за яким відповідач №1 отримала строковий кредит у розмірі 20000гривень шляхом перерахування кредит них коштів на картрахунок зі сплатою відсотків

за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.04.2010року(6-8).

Між банком та відповідачем надалі відповідач №2 укладений договір поруки за умовами якого відповідач бере на себе зобовязання щодо виконання забезпеченого зобовязання.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі.

Відповідач у свою чергу, належним чином не виконував умови розрахунків за кредитним договором, перед банком заборгованість за кредитом у сумі 12239,80гривень, 684,88 заборгованість за процентами за користування кредитом, штраф у розмірі 500гривень, як фіксована частина, 646,23 гривень штраф, як процентна складова.

Як передбачає ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Приймаючи рішення по суті заявлених вимог, суд керується положеннями ст. 530 ЦК України, яка передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідно до вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлено договором.

Згідно з вимогами ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання і при цьому порушенні наступають правові наслідки встановлені договором або законом.

На підставі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідки порушення Боржником зобов»язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Враховуючи те, що відповідач №1 не виконав взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по банківському кредиту, а субсидіарний відповідач №1 також не виконав своїх зобовязань щодо задоволення вимог Банку, суд приходить до висновку можливість задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачів у солідарному порядку суми заборгованості у розмірі 14070,91 гривень.

Однак інші позовні вимоги, суд вважає не обґрунтованими та не доведеними суду, оскільки відповідно до копій договору іпотеки від 18.05.2007року, квартира №22 в будинку №6 пор вул.. Садовниченко в м. Павлограді є предметом іпотеки за договором укладеним з ДОД «Райффайзенбанк Аваль», автомобіль ЗПЗ зареєстрований за ОСОБА_3 знаходиться у заставі в Укрсиббанку, а житло що розташоване за адресою вул.. Садовниченко /6/81 взагалі не належить відповідачам. Окрім того банком не надано жодного документу на -підтвердження наявності в у відповідача №2 грошових коштів на рахунках, а тому вимоги банку у зазначеній частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача суд присуджує понесені і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4-6, 57-60, 81, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк рах. № 3111 МФО № 305299 в рахунок заборгованості за кредитним договором № 224725 від 25.04.08року 14070,91 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк рах. № 0001 МФО № 305299 в рахунок сплачених судових витрат 149 (сто сорок девять ) гривень 25 копійок.

В іншій частині позову у задоволенні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: О.О. Круговий