Справа № 2-2297/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

16 червня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Залєвській Я.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про зміну умов кредитно-заставного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 26 січня 2010 року звернувся до суду з позовом до відповідача про зміну умов кредитно-заставного договору. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що 24 липня 2008 року між ним та ЗАТ «Приватбанк» було укладено кредитно-заставний договір, згідно з яким позивач отримав кредит в загальному розмірі 12 055,97 доларів США для придбання легкового автомобіля ВАЗ 111840 СПГ, який став предметом застави. Умови договору виконував до грудня 2008 року, але у звязку з економічною кризою утворилася заборгованість по кредитному договору. Просив банк розглянути пропозицію щодо зміни умов виплати кредиту та валюти кредитування, але було відмовлено. Вважає, що договір має бути змінений.

В поданій до суду позовній заяві просив суд зобовязати публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» змінити умови кредитно-заставного договору від 24 липня 2008 року, змінивши валюту кредитування, збільшивши строк кредитування з одночасним зменшенням щомісячного платежу з урахуванням розміру процентної ставки за гривневим кредитом, що діяла на момент укладення договору, включивши щорічний страховий внесок в щомісячний платіж з кредитом на 12 місяців, звільнивши позивача від будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, що виникли до дати реструктуризації. Просив також зобовязати відповідача провести перерахунок сплачених ним сум по договору у відповідності до курсу долара США, який існував на час укладення договору за еквівалентом, вираженим у національній валюті, а також зробити перерахунок залишку заборгованості по цьому курсу в національній валюті.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечувала, вважає, що відсутні підстав для зміни договору, позивачем не доведено істотну зміну обставин.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 24 липня 2008 року між ПАТ «Приватбанк» та позивачем ОСОБА_1 укладено кредитно-заставний договір № PLKPAK36850136, за умовами якого позивачу було надано кредит в розмірі 12055,97 доларів США з датою погашення 23 липня 2013 року за процентною ставкою 15 % річних для придбання автомобіля.

Також судом встановлено та не оспорювалося позивачем, що ОСОБА_1 кредитні кошти були отримані в повному обсязі.

Відповідно до ст. 652 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду заяві, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Як встановлено судом, сторони по справі взаємної згоди щодо можливої зміни умов договору не досягли.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Тобто, згідно з вимогами закону, передбачено обовязкову сукупність таких умов.

Як вбачається з укладеного між сторонами договору, його пунктом 6.3.1. сторони передбачили право відповідача в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах в Україні у відповідній валюті (за статистикою НБУ).

Оскільки сторони при укладенні договору передбачили можливість зміни зазначених обставин, суд приходить до висновку, що посилання позивача ОСОБА_1 на те, що в момент укладення договору сторони виходили з того, що зміна обставин не настане, є безпідставним.

Посилання позивача на те, що відсутність зазначеного в договорі гривневого еквіваленту є підставою для визнання договору недійсним не заслуговує на увагу.

Згідно з нормами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Як встановлено судом, кредитно-заставний договір укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Порядок та умови здійснення банками банківської діяльності, операцій з валютними цінностями, в тому числі шляхом надання валютних кредитів, встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Як встановлено судом, відповідач ЗАТ КБ «Приватбанк» на час укладення спірного договору згідно наданих ліцензій мав право здійснювати банківські операції, в тому числі з валютними цінностями.

За таких обставин, посилання позивача на відсутність в договорі гривневого еквіваленту на заслуговує на увагу.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з метою подолання негативних наслідків фінансової кризи» від 23 червня 2009 року надано право комерційним банкам проводити за погодженням із кожним позичальником у термін до 31 грудня 2010 року реструктуризацію заборгованості за кредитами позичальників - фізичних осіб.

Нормами зазначеного Закону надано саме право банку, а не обовязок на проведення реструктуризації, тому твердження позивача ОСОБА_1 про те, що банки мають провести таку реструктуризацію, не заслуговує на увагу.

Встановивши дані обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, про відсутність сукупності підстав, встановлених ст. 652 ЦК України, для зміни кредитно-заставного договору від 24 липня 2008 року № PLKPAK36850136 за рішенням суду, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

При вирішенні справи судом враховується, що станом на 15 червня 2010 року позивач припинив виконувати свої зобовязання за договором кредиту, має прострочену заборгованість в розмірі 2628,69 доларів США.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про зміну умов кредитно-заставного договору відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає чинність після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Головуючий Н.Л.Яковенко

16.06.2010