Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-710/2010 Головуючий у 1-й інстанції Артюх К.В.
Категорія - цивільна Доповідач - Лакіза Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2010 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Шевченка В.М., Євстафіїва О.К.,

при секретарі: Марченко О.О.,

за участю; представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року по справі за позовом ВАТ „Комерційний банк „Актив-банк" до ОСОБА_5. ОСОБА_4, ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_4, що стягується, визначивши дану заборгованість в розмірі фактично несплаченої суми тіла кредиту та процентів за користування кредитом, які обліковувались банком в якості боргу за кредитним договором на день подання до суду позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржуване рішення змінити в частині визначення розміру заборгованості ОСОБА_5, що стягується, визначивши дану заборгованість в розмірі фактично несплаченої суми тіла кредиту та процентів за користування кредитом, які обліковувались банком в якості боргу за кредитним договором на день подання до суду позовної заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_5 на користь ВАТ „КБ „Актив банк" заборгованість за кредитним договором №. 041 і/02 від 11.04.2006 року в сумі 943797 грн. 37 коп., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ВАТ „КБ „Актив банк" заборгованість за кредитним договором № 0411/01 від 11.04.2006 року в сумі 944080 грн. 89 коп. Судом першої інстанції вказано про проведення стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: аежиле приміщення загальною площею 485,4 кв.м., що розташовано за адресою: м.Чернігів, вул. Щорса, 22, що належить ОСОБА_5М, ОСОБА_4. ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі -продажу нерухомого майна, посвідченого 11.04.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим №447 та зареєстрований за ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_1 КП „ОСОБА_6 МЕТІ" ОСОБА_6 міської ради 19.04.2006 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №444, реєстраційний №8367578. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. Крім того, стягнуто з ОСОБА_5 та з ОСОБА_4 на користь ВАТ „КБ „Актив банк" судові витрати по 910 грн. з кожної. В решті частини позовних вимог відмовлено.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_4 та ОСОБА_5М зводяться до того, що рішення суду прийнято без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм чинного законодавства, Апелянти зазначають, що розрахунок, з яким погодився суд першої інстанції, розрахований невірно. Судом не взято до уваги, що позивач не повідомляв апелянтів про розірвання договору в односторонньому порядку, умов змін до укладеного кредитного договору стосовно строків повернення кредиту з апелянтами не погоджував, а кінцевий термін погашення кредиту відповідно до договорів визначений 08.04.2011 року. Апелянти вважають, що в зв'язку з ненастанням строку повернення кредиту у позивача не було правових підстав для звернення до суду з позовом про дострокове стягнення отриманого кредиту.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що рішення суду прийнято з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права. Зокрема, судом порушено положення ст.599 ЦК України та ст.ст. 3, 17 Закону України „Про іпотеку"- Апелянт зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки в частині 1/3, що їй належить, є незаконним та необгрунтованим, оскільки заборгованість за кредитним договором відсутня, а тому іпотека припиняється із припиненням основного зобов'язання. Також визнання судом боржників майновими поручителями за кредитними договорами є порушенням норм цивільного законодавства. В рішенні суду не встановлено вини ОСОБА_1, чим порушено конституційний принцип доведення судом вини особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом по справі встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 13.04.2006 року між ТОВ „КБ „Актив-банк" та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 0411/01, відповідно до якого банк зобов'язався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 185000 доларів США зі салатою за користування кредитом 15% річних, а ОСОБА_4 зобов'язалася погашати кредит за наступним графіком: починаючи з квітня 2007 року щомісячно, не пізніше п'яти днів місяця, частинами не менше 3854 доларів США та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 8 квітня 2011 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши 11.04.2006 року ОСОБА_4 кредит в сумі 185000 доларів США. 21.02.2007 року між банком та ОСОБА_4 було підписано договір про внесення змін до вищевказаного кредитного договору, відповідно до яких суму кредиту було зменшено до 159990 грн. зі сплатою за користування кредитом 14% річних. ОСОБА_4 було погашено 794109,87 доларів США.

11.04.2006 року між ТОВ „КБ „Актив-банк" та ОСОБА_5укладено кредитний договір № 0411/02, відповідно до якого банк зобов'язався надати ОСОБА_5 кредит в сумі 185000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом 15% річних, а ОСОБА_5 зобов'язалася погашати кредит за наступним графіком: починаючи з квітня 2007 року щомісячно, не пізніше п'яти днів місяця, частинами не менше 3854 доларів США та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 8 квітня 2011 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши 11.04.2006 року ОСОБА_5 кредит в сумі 185000 доларів США. 21.02.2007 року між банком та ОСОБА_5 було підписано договір про внесення змін до вищевказаного кредитного договору, відповідно до яких суму кредиту було зменшено до 184123 грн. зі сплатою за користування кредитом 14% річних. ОСОБА_5 було погашено 79439,41 доларів США.

24.05.2006 року між банком та відповідачами було укладеного договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_4 по кредитному договору №0411/01 від 11.04.2006 року, ОСОБА_5 по кредитному договору №0411/02 від 11.04.2006 року, ОСОБА_1 по кредитному договору №0411/03 від 11.04.2006 року передали в іпотеку Іпотекодержателю належне їм на праві власності нежиле приміщення загальною площею 485,4 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 22. Даний предмет іпотеки зареєстровано за відповідачами ОСОБА_6 МБТІ 19.04.2006 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №444 реєстраційний №8367578. 14.12.2006 року між сторонами було підписано договір про внесення змін до договору іпотеки, яким внесені зміни щодо оцінки предмета іпотеки, а 21.02.2007 року внесен зміни до кредитних договорів.

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитними договорами заборгованість ОСОБА_4 станом на 02.11.2009 року становить 118113,46 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 944080 грн. 89 коп., заборгованість ОСОБА_5 станом на 02.11.2009 року становить 118077,99 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 943797 грн. 37 коп.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що солідарна відповідальність відповідачів кредитними договорами не передбачена, але обумовлена Договором іпотеки та ст.ст. 578, 583, 589, 590 ЦК України, відповідно до яких позивач має право предявити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, співвласниками якого являються відповідачі.

З даними висновками погоджується апеляційний суд, оскільки такий висновок повністю відповідає матеріалам справи та грунтується на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.1 Договору іпотеки, іпотекодавці ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_1 передали в іпотеку належне їм на праві власності нежиле приміщення загальною площею 485,4 кв.м„3 яке розташоване за адресою: м. Чернігів, вул. Щорса, 22, в забезпеченая зобов'язань за трьома кредитними договорами. Згідно з п.3.1. Договору іпотеки, зобов'язання, забезпечені іпотекою, вважаються виконаними, якщо наявне повернення суми кредиту, своєчасно та в повному обсязі сплачені проценти та виконані інші зобов'язання, що випливають з усіх трьох кредитних договорів разом. Крім того, відповідно до п.4.2 Договору іпотеки банк, як іпотекодержатель, має право звернути стягнення на заставлене майно до настання строку погашення кредиту у випадку прострочки сплати процентів за користування коштами, наданими хоча б за одним з трьох укладених з відповідачками кредитних договорів. Виходячи з наведеного, відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_1 взяла на себе зобов'язання нести відповідальність перед кредитором в межах вартості заставного майна за виконання зобов'язань за всіма трьома кредитними договорами, а не лише за укладеним нею кредитним договором № 0411/03.

Оскільки право позикодавця достроково витребувати у позичальників суму кредиту та процентів за користування ним у випадку наявності простроченої заборгованості за процентами передбачене ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів" та п. 3.2.4 Кредитних договорів. Банком дотримані умови кредитних договорів про письмове попередження позичальників про дострокове витребування кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, про що свідчать наявні в справі письмові докази.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційних скарг не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: