АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Петренко І.О.

суддів Болтунової Л.М., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 1983 р. по листопад 2007 р. У листопаді 2007 р. йому була встановлена 3 група інвалідності і призначена пенсія в розмірі 468 грн. 76 коп., з якої утримують аліменти на неповнолітнього сина. Крім того, він повинен постійно приймати ліки, щомісячно відвідувати офтальмологічний центр у м.Одеса. З урахуванням того, що відповідачка має можливість надавати йому матеріальну допомогу просив стягнути з неї аліменти на його утримання.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2010 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки на її утриманні знаходиться повнолітня дочка, яка продовжує навчання та неповнолітній син.

Даний висновок є законним та обґрунтованим.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1983 року по 2007 рік. Від шлюбу мають двох дітей: доньку Віталію, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно ч.1, 2, 3, 4 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Оцінивши усі докази у сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач як інвалід 3 групи є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги, однак з урахуванням того, що на утриманні відповідачки є дочка, яка потребувала матеріальної допомоги, оскільки навчалася, а для забезпечення оплати навчання відповідачка укладала договори кредиту, яки виплачує досі, на та неповнолітній син, вона не в змозі надавати матеріальну допомогу позивачу.

Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що позивач, маючи 3 групу інвалідності, що дозволяє працювати, не докладав жодних зусиль для працевлаштування та поліпшення свого матеріального становища. Також, судом було встановлено, що відповідачка відмовилася від подальшого стягування аліментів на неповнолітнього сина, у зв'язку з чим, постановою державного виконавця від 15.10.2010 р. виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів.

Судді: