Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2-1566

2010 р.

21 грудня 2010 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Калиновського М.М.,

секретаря Равлюк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 про визнання недійсними в ? частинах договору дарування та договору купівлі-продажу житлового будинку, що у м.Снятин по вул. Шевченка, 307/а та за зустрічним позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно, суд-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання частково недійсним договору дарування будинку від 24.08.2006 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та частково недійсним договору купівлі-продажу будинку від 24.07.2010 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

У позовній заяві вказав, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі, за час якого вони побудували житловий будинок №307/а, що по вул.Шевченка у м.Снятин.

Однак, ОСОБА_2І, скориставшись його перебуванням за кордоном, у зв»язку з роботою, одержала свідоцтво про право власності на цілий будинок та незаконно 24.08.2006 року подарувала його ОСОБА_3, яка у свою чергу 24.07.2010 року продала його ОСОБА_4.

Зазначив, що рішенням Снятинського районного суду від 06.08.2007 року визнано недійсним в ? частині свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на спірний будинок та визнано за ним право власності на ? частину даного будинку.

Посилався на те, що від нього були скриті факти вчинення оспорюваних ним правочинів, і про укладення спірних договорів йому стало відомо у 2010 році, після повернення на Україну.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні заявлений позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила його задоволити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, подала зустрічну позовну заяву про визнання права власності на майно. У позовні заяві посилалась на те, що ОСОБА_3 на законних підставах відчужила ОСОБА_4 спірний будинок.

Крім того вказувала на те, що ОСОБА_1 не скористався вчасно правом державної реєстрації майна, тому його вимоги є безпідставними. Також зазначила, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 первісний позов не визнав, а зустрічний підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши докази по справі, встановивши дійсні обставини справи, приходить до висновку, що первісний позов слід задоволити частково, а у задоволенні зустрічного відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі побудували житловий будинок, що знаходиться у м.Снятині по вул.Шевченка, 307/а.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Статтею 369 ЦК України визначено, що право спільної сумісної власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та(або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Рішенням Снятинського районного суду від 06.08.2007 року, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, визнано незаконним в частині ? майна свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на житловий будинок по вул.Шевченка,307/а в м.Снятині та визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину будинковолодіння по вул.Шевченка,307/а в м. Снятині.

Встановлено, що ОСОБА_1, якому належить ? частини майна у спірному будинковолодінні, згоди ОСОБА_2 на укладення договору дарування з ОСОБА_3, щодо належної йому частки, не давав, тобто дане майно вибуло з його власності поза його волею.

У відповідності до статті 203 ч.1 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що спірний договір дарування, від 24.08.2006 року, житлового будинку слід визнати недійсним в ? частині.

Згідно п.2 ст.328 ЦК, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У судовому засіданні не здобуто доказів того, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, від 24.07.2010 року, житлового будинку, ОСОБА_4 було відомо, що ОСОБА_1 має частку у даному будинку, а також те, що ОСОБА_3 не мала права його відчужувати в цілому.

Таким чином, відповідно до вимог ст.388 ЦК України, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного будинку, і у неї не може бути витребуване дане майно.

Слід зазначити, що згідно вимог ст.216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано.

У відповідності до Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів, щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину.

У цьому разі майно чи його вартість може бути витребувано від особи, яка не є стороною правочину, шляхом подання віндикаційногопозову.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу від 24.07.2010 року житлового будинку слід відмовити та зазначити, що він має право на відшкодування вартості належного йому майна.

Позов ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_4 набула право власності на спірне майно та зареєструвала його у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Згідно вимог статтей 11, 57, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі викладеного,відповідно до ст.ст. 15,203,215,368,369,388 ЦК України, та керуючись ст.10, 11, 57, 60, 213-215 ЦПК України,суд-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати частково недійсним договір дарування житлового будинку №307/а по вул.Шевченка в м.Снятині Івано-Франківської області, який укладено 24.08.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ? частині даного будинку.

В решті позову відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_6, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Снятинський районний суд. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуючий: підпис

Суддя Снятитнського районного суду М.М.Калиновський