Апеляційний суд Кіровоградської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : Кіселика С А ,

суддів : Кодрула М.А., Суржика М.М.

при секретарі Донець А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Бобринецької районної державної адміністрації на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2010 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2009 року Бобринецька районна державна адміністрація звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди землі та зобовязання повернути земельну ділянку позивачу обґрунтовуючи його тим, що між останнім та Червонодолинською сільською радою 13.06.2001 року було укладено терміном на пятнадцять років договір оренди землі, що зареєстрований 24.06.2001 року у Бобринецькому районному відділі земельних ресурсів за №2, площею 200 га, розташованої на території Червонодолинської сільської ради, з метою використання для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та з оплатою орендної плати в розмірі 1% від грошової оцінки землі щороку. Оскільки відповідно до нової редакції Земельного Кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002 року, землями державної власності за межами населених пунктів розпоряджаються місцеві державні адміністрації, тому Бобринецькою РДА, на підставі ст..23 Закону України «Про оренду землі» та Указу Президента України №92 від 02.02.2002 року з відповідними змінами, було запропоновано відповідачу ОСОБА_4 протягом 2008-2009 років переглянути розмір орендної плати в сторону збільшення до 3 %, шляхом укладення додаткових угод. Проте відповідач залишив без розгляду дані пропозиції, таким чином позбавивши позивача можливості отримання більшого прибутку. Тому позивач вирішив звернутися до суду за захистом порушених прав, а саме для дострокового розірвання договору оренди землі від 13.06.2001 року укладеного між ним та відповідачем.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2010 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апелянт просить його скасувати з тих підстав, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом порушені норми матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Зокрема апелянт зазначив, що суд не взяв до уваги письмові докази позивача, які підтверджують невиконання відповідачем статті 23 Закону України «Про оренду землі» стосовно перегляду орендної плати. Не врахував суд зміни в умовах господарювання згідно яких середній розмір по орендній платі за земельні ділянки державної власності становить 2,62%, а середня вартість одного гектара ріллі виросла з 184 грн. до 281 грн. Ці зміни позивач вважає істотною зміною обставин в розумінні ст.. 652 ЦК України. Не звернув суд увагу на данні про збитковість діяльності орендаря та не дав належної оцінки доказам про систематичну недоплату орендної плати яка становить 832 грн.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Правовідносини, що виникають між сторонами в сфері оренди земельних ділянок регулюються нормами ЦК України, ЗК України, Закону України «Про оренду землі» (далі по тексту Закон) та договором.

Позивач, не оспорюючи законність надання відповідачу ОСОБА_5 селищною радою в оренду земельної ділянки розміром 200 гектарів на строк 15 років, просить розірвати існуючий договір оренди земельної ділянки з підстав небажання відповідача, на вимогу позивача, збільшити розмір орендної плати. При цьому позивач посилається на положення ст.. 23 Закону, відповідно якої орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності, які передані в оренду для сільськогосподарського використання, переглядаються один раз на три роки в порядку встановленому законом або договором.

Оскільки порядок перегляду орендної плати існуючим договором оренди землі, який позивач просить розірвати, не передбачено, то позивач послався на Указ Президента України від 02.02.2002 року ( зі змінами внесеними Указом Президента України від 19.08.2008 року № 725).

Суд першої інстанції проаналізувавши положення зазначеного Указу Президента дійшов правильного висновку, що він стосується підвищення рівня соціального захисту селян власників земельних ділянок і земельних часток (паїв) під час оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) і до правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем не регулюють.

Будь якого іншого визначеного законом порядку перегляду орендної плати позивач не зазначив.

Натомість частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 розділу 4 договору оренди землі від 13 червня 2001 року передбачено, що зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін.

Позивач вимагаючи розірвати договір оренди землі послався на положення ч.2 ст. 652 ЦК України і зазначив, що договір має бути розірвано судом оскільки сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися.

Дослідивши доводи апелянта колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не надано жодного доказу щодо істотної зміни обставин які б суд міг прийняти як підставу для розірвання договору.

Пунктом 1 розділу 2.3 Договору оренди землі передбачено, що орендна плата може бути змінена у звязку із знеціненням грошової одиниці, однак позивач ставлячи питання перед відповідачем про зміну орендної плати посилається на необхідність збільшення її розміру взагалі з 1% до 3% оціночної вартості орендованої земельної ділянки, а не у звязку із знеціненням грошової одиниці.

Бажання позивача штучно підвищити орендну плату за землю, не проводячи при цьому зі свого боку, як власник землі, ніяких дій які б відповідали необхідності збільшення ціни ( як то збільшення родючості землі, тощо) і посилаючись при цьому на статистику переукладення договорів по Бобринецькому району Кіровоградської області, колегія суддів не вбачає тими обставинами відповідно до яких можливе розірвання договору оренди.

Правильну оцінку суд першої інстанції дав і факту незначної недоплати орендної плати.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача дана недоплата виникла не у звязку із несплатою орендарем орендної плати, а у звязку із помилками які були допущені при обчисленні суми необхідної для сплати з урахуванням коефіцієнта інфляції.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду, які ґрунтуються на всебічно досліджених доказах наданих суду сторонами.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Бобринецької районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :