У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Луньо К.А.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення сум по договору позики -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 користь ОСОБА_3 199 980,42 грн., з яких 194 155,75 грн. є основним боргом, а 5 824,67 грн. - проценти та річні. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_1

В апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповно зясованих обставинах. Зазначає, що визнає суму боргу в сумі 76250 грн. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що між сторонами укладено договір позики від 29 листопада 2007 року. Предметом позики є 202 000 грн., що еквівалентно 40 000 доларів США (а.с.8). Відповідач зобовязалася за цим договором повернути позичену суму грошових коштів не пізніше 1 червня 2008 року.

Договір укладено в письмовій формі та посвідчено нотаріально, що відповідає вимогам ст.1047 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Таким чином, договір вважається укладеним, ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання виконані повністю.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений в письмовій формі, то він не може бути спростований свідченнями свідків. Суд зробив висновок, що сам договір є достатнім та вважається єдиним доказом позики грошових коштів у розмірі визначеному договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, яка передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач частково виконала взяті на себе зобовязання та повернула частину отриманих згідно договору коштів у розмірі 15 760,83 доларів США. У відповідача виник та триває обовязок повернути позивачеві позичені грошові кошти відповідно до договору у повному обємі. За умовами договору сторони виразили грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті в розмірі 40 000,00 доларів США.

Статтею ст.509 ЦК України визначено, що зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст.З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Стаття 524 ЦК України передбачає, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виконане у грошовій одиниці України. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, то підлягає сплаті у гривнях, визначається відповідно до офіційного курсу відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статті 625,1050 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З врахуванням доказів по справі та вимог закону, суд прийшов до висновку, що позивачем підставно та обґрунтовано нараховано 3% річних.

На підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність, взаємний звязок у сукупності, встановлених судом обставини, суд прийшов до висновку про підставність вимог позивача, які підлягають судовому захисту.

Виходячи з вимог ст.ст.15,16 ЦК України, якими передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення цього суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Розподіл судових витрат суд провів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Жовківського районного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: