Апеляційний суд Тернопільської області
УхВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого Парандюк Т.С

Суддів Стефлюк О.Д. і ХрапакН.

при секретарі Прус Л.С.

за участі представника апелянта ОСОБА_1, та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на рішення Кременецького районного суду від 5 жовтня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» (далі Страхова компанія), ОСОБА_2, представництва товариства з обмеженою відповідальністю «ЄУ ОСОБА_4 З о.о.» (далі представництво) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 пред'явила зазначений вище позов. Вказала, що 14 лютого 2008 року на автошляху Почаїв-Зборів на в'їзді до села Розтоки Кременецького району сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, що належить представництву, скоїв на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров'я; понесла значні матеріальні витрати на лікування, втратила заробіток через 100%-ну втрату працездатності, зазнала моральних страждань.

Рішенням Кременецького районного суду від 9 жовтня 2009 року позов задоволено частково: cтягнуто зі Страхової компанії на користь ОСОБА_3 28 064 грн.79 коп. витрат на лікування, 9 785 грн. - збитків, понесених унаслідок втрати працездатності та 2 550 грн. - на відшкодування моральної шкоди. З представництва на її користь стягнуто 7 450 грн. на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі Страхова компанія просить рішення суду в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди, а також понесених судових витрат, скасувати, як незаконне і необгрунтоване, та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_3 в цій частині позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника

апелянта ОСОБА_1, який підтримує доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача ОСОБА_2, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходив з того, що як матеріальна так і моральна шкода завдана їй джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, що був учасником ДТП, у встановленому порядку застрахована, тому Страхова компанія повинна нести витрати по відшкодуванню шкоди.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 цієї ж статті ЦК встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, за змістом зазначеної норми закону володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії цього джерела, незалежно від наявності вини його володільця у заподіянні шкоди. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом установлено, що 14 лютого 2008 року ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_2, належним представництву, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка, всупереч п.4.14 ПДР, раптово вийшла з-за автобуса на проїжджу частину дороги, внаслідок чого отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до тривалого розладу здоров'я.

Постановою начальника слідчого відділу Кременецького РВУ МВСУ в Тернопільській області від 23 лютого 2008 року відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за відсутністю в його діях складу злочину. Проте, у постанові не вказано також, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілої.

З висновку автотехнічного дослідження від 22.02.08 р. вбачається, що з моменту виникнення небезпеки для руху водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості зупинити керований ним транспортний засіб і тим самим уникнути наїзду на пішохода.

5 вересня 2007 року представництво уклало зі Страховою компанією договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № ВВ/2353233). Ліміт відповідальності на одного потерпілого складає 51 000 грн. Строк дії договору з 30.09.07. по 29.09.08 рр.

За правилами ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору. Згідно з договором страхування, укладеним між представництвом та Страховою компанією, страхові виплати проводяться в разі настання страхового випадку.

Відповідно до ст.6 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору страхування, - страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу (а це зазначений вище автомобіль ДЕУ Ланос), і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Таким чином, суд обгрунтовано визнав ДТП, яка сталась 14.02.08 р. за участю забезпеченого страхуванням автомобіля ДЕУ Ланос, належного представництву, під керуванням водія ОСОБА_2, страховим випадком.

Суд підставно оцінив критично доводи представника Страхової компанії про відсутність страхового випадку, з причин відсутності вини в ДТП водія ОСОБА_2, який управляв забезпеченим страхуванням автомобілем.

Ст.32 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачила всі випадки, коли спричинену в ДТП шкоду страховик або МТСБУ не відшкодовує, проте такої підстави для відмови від здійснення страхової виплати, як відсутність вини водія автомобіля в скоєнні наїзду на потерпілого, у статті не зазначено. Не містить такої підстави і стаття 991 ЦК та договір, укладений між представництвом і Страховою компанією.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК у разі, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона також відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

За вказаних обставин висновок суду щодо підставності позову ОСОБА_3 до Страхової компанії про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є законним і обгрунтованим.

Посилання апелянта на ч.2 ст.1193 ЦК України, та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.92р., зокрема, що стосується врахування вини потерпілого про відшкодуванні завданої йому шкоди, у звязку з чим суд повинен був значно зменшити суму стягнень, на увагу не заслуговують, оскільки є недоречними. Відшкодування шкоди страховиком регулюється главою 67 ЦК (страхування), а не гл.82 ЦК (відшкодування шкоди), яка містить ст.1193 ЦК. А глава 67 ЦК України не передбачає врахування вини потерпілого при відшкодуванні завданої йому шкоди.

Доводи скарги щодо помилковості висновку суду про необовязковість подання Страховій компанії потерпілою ОСОБА_3 заяви про відшкодування шкоди та непредставлення відповідних документів, також не можуть бути взяті до уваги, як такі, що не відповідають дійсності. З тексту мотивувальної частини рішення видно, що суд критично оцінив аналогічні доводи Страхової компанії з підстав поважності причини пропуску строків для звернення ОСОБА_3 із заявою про відшкодування збитків, враховуючи важкість травм, отриманих нею в ДТП (втратила 100% працездатності, стала інвалідом 1-ої групи тощо), та невиплати страхового відшкодування на день постановлення страхового рішення.

За правилами п.1.2 ст.ЗЗ Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності...» якщо потерпілий і страхувальник з поважних причин не мали змоги виконати зазначені вище дії, вони мають підтвердити це документально. В матеріалах справи достатньо доказів поважності причин невчасного повідомлення Страховій компанії про завдану шкоду потерпілою ОСОБА_3

Колегія суддів бере до уваги і той факт, що про настання страхового випадку страховику було повідомлено представництвом ЄУ Фармація у встановлені законом і договором строки, чого представник апелянта не заперечував.

Не заслуговують на увагу і доводи щодо безпідставності стягнення на користь позивачки втраченого заробітку, нарахування його в пятикратному розмірі та неврахування отриманих нею сум пенсійних та лікарняних виплат, як такі, що не грунтуються на вимогах закону. Отримані потерпілою ОСОБА_3 виплати по листках непрацездатності та пенсія не є страховими виплатами, які повинні враховуватись при стягненні шкоди за правилами глави 67 ЦК.

Безпідставно зазначено апелянтом, що суд не перевірив законність експлуатації водієм ОСОБА_2 автомобіля, який був учасником ДТП. На 34 аркуші у справі знаходиться трудова угода, укладена 1 серпня 2007 року безстроково між представництвом і ОСОБА_2, за якою останній наймається на роботу в представництво на посаду менеджера з питань регіонального розвитку. Правомірність експлуатації ним автомобіля, належного представництву, в момент ДТП, власником не оспорюється.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» відхилити. Рішення Кременецького районного суду від 5 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_5