РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2010р. справа № 2-2470//10

Харківський районний суд Харківської області у складі судді: САВЧЕНКО Г.М. при секретарі: ОСТРОВСЬКІЙ А.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду в с. Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості:

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики від 04.02.08р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 87544грн., судові витрати судовий збір у сумі 876грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2500грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 252грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.02.08р. між нею та відповідачем укладений договір позики, згідно умов якого вона передала відповідачу в позику грошову суму у розмірі 76000 грн., а відповідач прийняв грошову суму та зобовязався повернути в строк до 04.07.08р. Про отримання грошей ОСОБА_2 написав письмову розписку від 04.02.08р. У встановлений договором строк відповідач зобовязання не виконав та зобовязаний сплатити грошову суму з урахуванням індексу інфляції 3% річних та судові витрати, а саме витрати по сплаті держмита в сумі 876,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 252,00 грн.

В судове засідання зявився представник позивача за довіреністю ОСОБА_3, який підтримав позовні вимоги. Позивач та відповідач в судове засідання не зявились, про причини неявки не повідомили.

Вислухавши пояснення представника позивача, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні 28.07.10р. представник позивача ОСОБА_3 в своїх поясненнях стверджував, що 28.02.08р. між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_4 передала відповідачу в позику грошову суму у розмірі 76000 грн., а відповідач прийняв грошову суму та зобовязався повернути в строк до 04.07.08р. Про отримання грошей ОСОБА_2 написав письмову розписку від 04.02.08р. У встановлений договором строк відповідач зобовязання не виконав та зобовязаний сплатити грошову суму з урахуванням індексу інфляції 3% річних та судові витрати, а саме витрати по сплаті держмита в сумі 876,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 252,00 грн.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1, ч.2 1047ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем, на підтвердження тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, до суду не наданий договір позики від 04.02.08р. та у своєму позові позивач не просить визнати дійсним договір позики, на підтвердження укладення якого та його умов може бути представлена розписка позичальника від 04.02.08р.

Оскільки позивачем не виконано вимоги ст.60 ЦПК України, не надано до суду докази на підтвердження позовних вимог, суд вважає необхідним відмовити за ненаданням доказів в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 04.02.08р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 87544грн., судових витрат судового збору у сумі 876грн.,

витрат на правову допомогу у розмірі 2500грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду прави у розмірі 252грн.

Керуючись ст.ст.60,64,208,209,212,213,215,218 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047 ЦК України;

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу за договором позики від 04.02.08р. з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 87544грн., судових витрат судового збору у сумі 876грн., витрат на правову допомогу у розмірі 2500грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 252грн.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк і встановлений ст.294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Г.М.САВЧЕНКО