Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-7356-2010 рік

05 листопада 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Хоменко Н.Ю., Романцові М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача - адвоката Остапулі Н.П.,

за участю відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, витребування квартири від добросовісного набувача та про визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2010 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 20.02.2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, витребувати зазначену квартиру у відповідача ОСОБА_3 , визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

В обґрунтування позову він вказав на те, що з 20 вересня 1997 року по 09 лютого 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 . Під час шлюбу, 20 квітня 2007 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на відповідачку. Згідно ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2009 року було затверджено мирову угоду, згідно якої, в рахунок стягнення боргу, ОСОБА_4 передала у власність рідному брату - ОСОБА_2 спірну квартиру, а згодом, за договором дарування, останній, передав зазначену квартиру своїй матері - ОСОБА_3 . Вважає, що спірна квартира є майном, набути ним та його бувшою дружиною ОСОБА_4 за час шлюбу, а отже є їхньою спільною сумісною власністю, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаною позовною заявою.

В судовому засідання позивач, представник позивача, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що на придбання зазначеної квартири він давав гроші своїй сестрі - ОСОБА_4 у розмірі 10000 доларів США, а коли у нього виникла потреба в грошах, сестра віддала йому спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, в своїх поясненнях посилалась на те, що її син ОСОБА_2 за своїм власним бажанням подарував їй квартиру АДРЕСА_1 , оскільки гроші на придбання цієї квартири він давав її доньці та його сестрі - ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, посилаючись на те, що дійсно квартира АДРЕСА_1 була куплена нею та її бувшим чоловіком ОСОБА_1 під час їхнього шлюбу і 1/2 частина спірної квартири належить йому.

Представник третьої особи - Першої Павлоградської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши позивача, представника позивача, заперечення відповідачів, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

У судовому засіданні встановлено, що 20 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений шлюб (арк.с.9).

Під час шлюбу, 20 квітня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 (арк.с.43,59), яка відповідно до ст.60 СК України, є майном, набутим на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з довідки №12512 від 15.09.2010 року, виданої КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», 20.04.2007 року квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 03.03.2007 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою (арк.с.7).

25 лютого 2009 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, постановленою у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, остання, в рахунок погашення суми боргу передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (арк.с.12).

Згідно довідки №4531 від 12.04.2010 року, виданої КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», квартира АДРЕСА_1 була зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі мирової угоди від 25.02.2009 року, затвердженої ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (арк.с.16).

Ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.02.2009 року, постановлена у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу, в подальшому, ухвалою апеляційного суду

Дніпропетровської області від 21.09.2010 року, була скасована з передачею питання щодо визнання мирової угоди на новий розгляд до суду першої інстанції (арк.с.11).

09 лютого 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний (арк.с.10).

Відповідно до вимог ч.І ст.60 СК України, ч.З ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно норм ч.І ст.70 СК України, ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Договору про поділ спільного сумісного майна подружжя, відповідно до ст.69 СК України, між сторонами, укладено не було.

За таких обставин, суд вважає, що відповідно до вимог ч.І ст.60, ч.І ст.70 СК України, позивач має право на '/г частину квартири АДРЕСА_1 як на частину майна, набутого подружжям за час шлюбу та визнання за ним права власності на зазначену частину спірної квартири.

Судом також встановлено, що 20 ІНФОРМАЦІЯ_1 2010 року ОСОБА_2 подарував своїй матері - ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченого 20 лютого 2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою (арк.с.44).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що відповідає положенням ч.І ст.317 ЦК України.

Відповідно до ч.І ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено право власності позивача на 1А частину квартири АДРЕСА_1 , договір дарування спірної квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 20 лютого 2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою є недійсним.

Також, відповідно до вимог ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте`безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Тому, вимога позивача про витребування у відповідача ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , також підлягає задоволенню.

Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.І ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача суд стягує сплачені судові витрати: судовий збір по справі у сумі 281 грн. 31 коп. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст. ст. 202, 203, 317, 388 ЦК України, ст. ст.10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, витребування квартири від добросовісного набувача та про визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити.

Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 20 лютого 2010 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою - недійсним.

Витребувати у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 281 (двісті вісімдесят одна) грн. 31 (тридцять одна) коп. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120 (сто двадцять) грн., а разом - 401 (чотириста одна) грн. 31 (тридцять одна) коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачи апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В. Токар