АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого - судді Макарчука М.А.

Суддів Прядкіної О.В., Дряниці Ю.В.

При секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною cкаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.Полтави Полтавської області від 27 жовтня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2010р. ОСОБА_2 вернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір,укладений ним з ВАТ КБ «Надра» 23 серпня 2006р. з підстав його укладання в іноземній валюті, а не в валюті України та за відсутності у банка індивідуальної ліцензії на здійснення операцій в валюті.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави Полтавської області від 27 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржено ОСОБА_2, який в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

-2-

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав :

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між банком та 23.08.2006р. укладений кредитний договір № 414/06-А про надання грошових коштів для придбання автотранспортного засобу в сумі 6307 доларів США з оплатою 10 відсотків річних терміном до 23 серпня 2011р.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в) ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року за № 1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України

-3-

Про систему валютного регулювання і валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Згідно з ліцензією, виданою відкритому акціонерному товариству комерційному банку Надра Національним банком України 26 жовтня 1993року за № 21 та дозволом (а.с. 39-41) та відповідач має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Таким чином,суд дійшов вірного висновку про законність надання відповідачем позивачу кредиту в іноземній валюті із зобовязанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті

Посилання в апеляційній скарзі на незаконність здійснення банком валютно обмінної операції згідно меморіального ордеру від 23.08.2006р. не може бути прийняте до уваги, так як зазначені дії банку здійснені відповідно до п.3.1 кредитного договору.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процессуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.303,304,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Полтави Полтавської області від 27 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом 20 днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

С У Д Д І