Фрунзенський районний суд м.Харкова
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 грудня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова
в складі головуючого судді Сілантьєвої Е.Є.
при секретарі Винокуровій О.С.
розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Харкова у порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фрунзенської районної у м. Харкові ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Фрунзенської районної у м. Харкові ради, Управління комунального майна та приватизації житлового фонду, комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», СГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про визнання ордеру на право зайняття житлової кімнати недійсним, скасування рішення в частині визнання особи наймачем, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, зобовязання анулювати реєстрацію права власності, зобовязання анулювати реєстрацію за місцем проживання, визнання права користування житлом, зобовязання укласти договір найму, зобовязання взяти на реєстраційний облік.
Позивач звернувся до суду з позовом, який у ході судового розгляду доповнив та просить визнати недійсним ордер ВАТ «ХЗТД» № 550 від 08.11.2000 року на імя ОСОБА_3 на право зайняття житлової кімнати № 92 у гуртожитку по вул. Харківських Дивізій, 17/1, скасувати рішення Фрунзенської районної у м. Харкові ради в частині визнання ОСОБА_3 наймачем зазначеної кімнати, визнати недійсним свідоцтво на право власності на спірне житло за відповідачами, зобовязати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати реєстрацію права власності на спірне житло за відповідачами, зобовязати СГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області анулювати реєстрацію відповідачів за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92, визнати за позивачем право користування житловою кімнатою за зазначеною адресою, зобовязати Фрунзенську районну у м. Харкові раду укласти з позивачем договір найму зазначеної кімнати та відкрити особовий рахунок на його імя, зобовязати СГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області поставити позивача на реєстраційний облік за зазначеною адресою.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 1985 року він перебував у трудових відносинах з ВАТ «ХЗТД», був звільнений за власним бажанням 31.01.1998 року. 25.01.1990 року позивачу був виданий ордер на право зайняття житлової кімнати № 92 у гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1. У листопаді 1998 року, у звязку з тяжкою хворобою матері та необхідністю здійснювати за нею постійний нагляд, позивач виїхав з м. Харкова у Вовчанський район. Приїхав у 2005 році у м. Харків за місцем реєстрації, позивач зясував, що він був визнаний таким, що втратив право користування житловою кімнатою, за зазначеною адресою, знятий з реєстраційного обліку, у спірній кімнати проживає інша сімя. 18.12.2002 року рішенням Харківської міської ради будинок № 17/1 по вул. Харківських Дивізій був виключений з числа гуртожитків та переданий до фонду міста, Фрунзенській міській раді було дозволено закріпити за мешканцями квартир житлову площу, яку вони займають. 18.02.2003 року рішенням Фрунзенської районної у м. Харкові ради ОСОБА_3 визнаний наймачем кімнати № 92 у гуртожитку по вул. Харківських Дивізій, 17/1, у подальшому ця кімната була приватизована родиною ОСОБА_3, отримано свідоцтво про право власності. Позивач вважає, що його незаконно позбавили права користування житловим приміщенням та зняли з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду від 06.12.2002 року у подальшому було скасоване, позовна заява ВАТ «ХЗТД» до ОСОБА_2 була залишена без розгляду. Таким чином, на теперішній час не існує підстав, за якими позивач не має права користування спірною житловою кімнатою.
Позивач та представник позивача у ході розгляду справи підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили позов задовольнити.
Відповідачі у ході розгляду справи заперечували проти задоволення позовних вимог, надали суду письмові заперечення, в яких посилалися на наступне. ОСОБА_3 з 1978 року працював на заводі «ХЗТД», проживав у гуртожитку за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 57 та перебував на квартирному обліку. У звязку з тим, що сімя з чотирьох чоловік проживала у одній кімнаті, а також у звязку з тяжкою хворобою дитини, ОСОБА_3 звернувся до адміністрації та профспілкової організації заводу з клопотанням про розширення житлової площі. ОСОБА_3 була запропонована кімната № 92 у цьому гуртожитку, в якій протягом 4 років ніхто не проживав. З 2000 року відповідачу проживають у спірній кімнаті на підставі рішення адміністрації та профспілкової організації ВАТ «ХЗТД», сплачують комунальні платежі. Позивачу було повідомлено про те, що кімнату, де він зареєстрований але не проживає буде передано сімї ОСОБА_3, на що позивач погодився. Частина речей ОСОБА_2 зі спірної кімнати була вивезена представниками заводу, частину своїх речей позивач вивозив особисто. При цьому у розмові з ОСОБА_3 позивач розповів, що він одружився, проживає разом із дружиною у приватному будинку і кімната у гуртожитку йому не потрібна. Рішенням суду від 06.12.2002 року позивач був визнаний таким, що втратив право користування житловою кімнатою за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92 та знятий з реєстраційного обліку. Про існування такого рішення позивачу було повідомлено відповідачем ОСОБА_3 при усній розмові, при цьому позивач наголосив, що кімната йому не потрібна. У встановленому порядку відповідачі були поставлені на реєстраційний облік за зазначеною адресою та у подальшому спірна кімната була приватизована. Крім того, відповідачі просили відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. У листопаді 2000 року відповідачі вселилися у спірну кімнату, отримали ордер на право її зайняття, про що позивачу було відомо, оскільки він особисто забирав свої речі та звільняв кімнату. Також, відповідачі зазначали, що позивач втратив право користування житловою кімнатою, оскільки з 1998 року не перебував у трудових відносинах з ВАТ «ХЗТД», був звільнений за власним бажанням, а при таких обставинах, він мав бути виселений з кімнати без надання іншого житлового приміщення, але він сам звільнив житлову кімнату та примусове виселення було непотрібно. Крім того, позивачі наголошують, що позивач має інше місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, його житлові права не порушуються, у той час, коли відповідачі не мають іншого місця проживання, зняті з квартирного обліку та будуть позбавлені права власності.
Представник відповідача ОСОБА_7 районної у м. Харкові ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення від 18.02.2003 року № 35/20 було прийнято згідно діючого законодавства та з урахуванням наданих ВАТ «ХЗТД» та заявником ОСОБА_3 документів в установленому порядку.
Треті особи у судове засідання не зявилися, надали суду заяви, якими вони просять розглянути справу у їх відсутність, ухвалити рішення на розсуд суду.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач працював на посаді слюсаря ВАТ «ХЗТД» у період часу з 1985 року по липень 1996 року. На балансі ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» перебував гуртожиток за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1.
На підставі спільного рішення адміністрації профспілкового комітету та комітету комсомолу від 11.01.1990 року позивачу був виданий ордер № 107 від 25.01.1990 року, за яким позивач із сімєю з 2 чоловік отримав право зайняття житлової кімнати № 92 у гуртожитку за зазначеною адресою.
З листопада 1998 року позивач проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_8 Гурієвною, здійснював догляд за нею, що підтверджується довідкою виконавчого комітету сільської ради Вовчанського район Харківської області від 05.12.2005 року № 896.
Судом встановлено, що за клопотанням відповідача ОСОБА_3 про розширення житлової площі, останньому було видано ордер № 550 від 08.11.2000 року на право зайняття житлової кімнати № 92.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2002 року ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. № 92 та знятий з реєстраційного обліку за зазначеною адресою на тих підставах, що ОСОБА_2 не проживає за місцем реєстрації без поважних причин з 1998 року.

Рішенням Харківської міської ради № 116 від 18.12.2002 року будинок № 17/1 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкова був виключений з числа гуртожитку ВАТ «ХЗТД», дозволено ВАТ «ХЗТД» та Фрунзенському райвиконкому закріплювати за мешканцями будинку № 17/1 по вул. Харківських Дивізій займану ними площу та відкрити особові рахунки у встановленому порядку.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові ради № 35/20 від 18.02.2003 року за зверненням ОСОБА_3 виключені кімнати № 57,92 у будинку готельного типу № 17/1 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові з числа гуртожитку ВАТ «ХЗТД», ОСОБА_3 визнаний наймачем кімнат № 57,92 за зазначеною адресою. Начальник КЖЕП-197 зобовязаний укласти з ОСОБА_3 договір найму на зазначені кімнати, до якого включити дружину наймача ОСОБА_4 та дітей ОСОБА_9, ОСОБА_6

Як вбачається з довідки житлово-комунального відділу ВАТ «ХЗТД» за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 57, 92 зареєстровані та постійно проживають відповідачі по справі.

У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідачами було приватизоване займане ними житло, 25 серпня 2005 року отримано свідоцтво про право власності на житло № 8-05-254557.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2006 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2002 року, за яким ОСОБА_2 був визнаний таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням скасовано.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 березня 2006 року позовну заяву ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без розгляду.

Таким чином, позивачем не було втрачено право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92.

Згідно ст.. 59 ЖК України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадку порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення.

При таких обставинах, вимога про визнання ордеру № 550 від 08.11.2000 року на право зайняття відповідачами житлової кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові підлягає задоволенню, у звязку з тим, що на момент видачі такого ордеру позивачем не було втрачено право користування зазначеною житловою кімнатою, ОСОБА_2 перебував на реєстраційному обліку за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92.

Підставою для визнання ОСОБА_3 наймачем кімнат № 57,92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1, укладення з ним договору найму на зазначені кімнати, поставлення на реєстраційний облік та подальшою приватизацією житлового приміщення за зазначеною адресою було рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06.12.2002 року.

Скасування вищезазначеного рішення є підставою для скасування рішення Фрунзенської районної у м. Харкові ради в частині визнання ОСОБА_3 наймачем спірної квартири, а також визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Щодо застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно ст.. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, у період часу з 1998 по 2005 рік позивач перебував за межами м. Харкова,

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 було відомо про видачу відповідачам ордеру на право зайняття кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій в м. Харкові у 2002 році та подальшого закріплення зазначеного житла за відповідачами.

Суд обчислює строк, коли позивач дізнався про порушення своїх житлових прав з дня винесення судом ухвали про залишення без розгляду позовної заяви ВАТ «Харківський завод тракторних двигунів» до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме з 16 березня 2006 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовні вимоги ОСОБА_2 не відносяться до окремих видів вимог, визначених ст.. 258 ЦК України, щодо яких застосовується спеціальна позовна давність.

При таких обставинах, враховуючи дату звернення позивача до суду із зазначеним позовом, суд вважає позовні вимоги такими, що заявлені у межах позовної давності.

Суд не приймає доводи відповідачів про те, що позивач втратив право користування житловою кімнатою за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92 у звязку зі звільненням з підприємства за власним бажанням, оскільки це не є предметом спору та виходить за межі позовних вимог.

Враховуючи ту обставину, що ордер № 107 від 25.01.1990 року, за яким позивач отримав право зайняття житлової кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові не був визнаний недійсним, позивач не втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням, суд вважає за необхідне, відповідно до положень ст.. 61 ЖК України, зобовязати Фрунзенську районну у м. Харкові раду укласти з ОСОБА_2 договір найму зазначеного житлового приміщення.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 33, 47 Конституції України, ст. ст. 8, 10., 11, 60, 61, 79-81, 88, 209, 212-216, 224-226 ЦПК України, ст. 59 ЖК України, ст..ст. 261, 257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Визнати недійсним ордер відкритого акціонерного товариства «Харківський завод тракторних двигунів» № 550 від 08.11.2000 року на імя ОСОБА_3 в частині права на зайняття житлової кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові.

Скасувати рішення Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 18.02.2003 року № 35/20 в частині визнання ОСОБА_3 наймачем кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 8-05254557 від 25.08.2005 року в частині визнання за ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 право власності на кімнату № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові.

Зобовязати комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати реєстрацію права власності ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 на кімнату № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові.

Зобовязати СГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області анулювати реєстрацію ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловою кімнатою № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові.

Зобовязати Фрунзенську районну у м. Харкові раду укласти з ОСОБА_2 договір найму житлової кімнати № 92 по вул. Харківських Дивізій, 17/1 в м. Харкові та відкрити особовий рахунок на його імя.

Зобовязати СГІРФО Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області поставити ОСОБА_2 на реєстраційний облік за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, 17/1, кімн. 92.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: