Рівненський міський суд Рівненської області
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2010 pоку м. Рівне
Рівненський міський суд у складі :
головуючого судді Кучиної Н.Г.
при секретареві Цимбалюк А.І.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики.
Позивач звернувся в суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення позики. В обґрунтування позову покликається на те, що в вересні 2008 року ОСОБА_1 за усною домовленістю із ОСОБА_2 надала під реалізацію товар, на загальну суму 7390 грн. Однак ОСОБА_2, всупереч досягнутим домовленостям, повернула позивачу лише частину коштів. На даний час заборгованість становить 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят гривень 00 коп.) грн., яку згідно розписки від 11.11.2008 року відповідач зобов'язалася повернути до 20 листопада 2008 року. У вказаний термін борг позивачу не повернутий. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти, однак заборгованість в добровільному порядку не погашена. На неодноразові звернення 04.06.2009 року ОСОБА_2 надала ще одну розписку, згідно якої остання зобов'язується віддати борг. 19.11.2009 року направлено лист - вимогу, на яку відповідь не отримано.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив суд, стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят гривень 00 коп.) гривень, 3% річних із суми боргу 56,10 (п'ятдесят шість гривень 10 коп.) гривень, інфляційні втрати в сумі 217,00 (двісті сімнадцять гривень 00 коп.) гривень та судові витрати по справі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в справі судові повідомлення, причину неявки, суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224ЦПК України.
Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сукупністю досліджених в справі доказів, які неоспорені відповідачем та визнаються судом достовірними встановлено, що в вересні 2008 року ОСОБА_1 за усною домовленістю із ОСОБА_2, надала під реалізацію товар, на загальну суму 7390 грн. Однак ОСОБА_2, всупереч досягнутим домовленостям, повернула позивачу лише частину коштів. На даний час заборгованість становить 1750 (одна тисяча сімсот п'ятдесят гривень 00 коп.) грн., яку згідно розписки від 11.11.2008 року відповідач зобов'язалася повернути до 20 листопада 2008 року.
Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З оглянутої в судовому засіданні оригіналу розписки, вбачається, що 11 листопада 2008 року ОСОБА_2 взяла в борг у позивача, грошові кошти у загальній сумі в розмірі 1750 (одну тисячу сімсот пятдесят) грн. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, що були передані йому та у строк та в порядку, що встановлені договором.
ОСОБА_2 зобовязувалась повернути гроші не пізніше 20 листопада 2008 року. Однак, у терміни визначені у розписці, кошти не повернула.
Вказану обставину отримання ОСОБА_2 коштів у позику підтверджує написана останньою розписка від 04.06.2009 року.
Таким чином, оцінюючи викладене і ту обставину, що наявність розписки у позикодавця свідчить про невиконання зобовязання позичальником, доказів про повернення грошей до суду не надходило, суд приходить до переконання що між сторонами було укладено договір позики.
На підставі до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Крім того, зі змісту постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 26 грудня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_2 дійсно отримала позику у розмірі 1750 грн.
Відповідно до п.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суму заборгованості з 21 листопада 2008 року (моменту виникнення заборгованості згідно розписки від 11.11.2008 року) слід збільшити на індекс інфляції. Сума інфляційних втрат становить 217,00 гривень і розраховувалася у наступному порядку 217,00 = 1750* (112,4%-100)/100, де 1750,00 - сума заборгованості, 112,4% - зведений індекс інфляції за період листопад 2008 - листопад 2009 р. Крім того, на підставі вказаних положень відповідачу додатково нараховано 56 грн. 10 коп. відсотків річних.
За наведених обставин, оцінкою досліджених доказів у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у сумі 1750 (однієї тисячі сімсот п'ятдесяти гривень 00 коп.) гривень, 3% річних із суми боргу 56,10 (п'ятдесят шість гривень 10 коп.) гривень, інфляційні втрати в сумі 217,00 (двісті сімнадцять гривень 00 коп.) гривень є обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.
Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 113 (сто тринадцять) грн. 00 коп. ( судовий збір) та 7 (сім) грн. 50 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України.
Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, ст.549,550,624,625,1046,1048,1049,1050 ЦК України, суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення позики задовольнити в повному обсязі.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 1750 (однієї тисячі сімсот п'ятдесяти гривень) грн. 00 коп., 3% річних із суми боргу в сумі 56,10 (п'ятдесят шість) грн. 10 коп., інфляційні втрати в сумі 217,00 (двісті сімнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по справі в розмірі 113 (сто тринадцять) грн. 00 коп. ( судовий збір) та 7 (сім) грн. 50 коп. витрати на інформаційно технічне забезпечення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Рівненського міського суду Кучина Н.Г.