АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1441/10 Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого -АНТОНОВА В.М.

суддів - МАРТЄВАС.Ю.,ПІКУЛЯВ.П.

при секретарі - КОЛО ОСОБА_2

розглянула провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акйціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» про стягнення нарахованої , але не виплаченої заробітної плати , середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2010 року позовні вмоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ВАТ «ТРЗ» на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату в розміврі 2182,24 грн., розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку в сумі 8728,96 грн., а всього 10911,20 грн.

Вирішено питання щодо судових витрат.

У апеляційній скарзі порушене питання про скасування рішення з підстав невірного застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що останні підлягає задоволенню.

Виходячи з п.4 ст.309 ,ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом від 30.03.2009 року № 478 ОСОБА_3 була звільнена з зайцманої посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату.

На день звільнення з роботи ВАТ «ТРЗ» не виплатило їй заробітну плату в розмірі 2182,24 грн.

Крім того, місцевим судом встановлено, що на час розгляду справи сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, який відповідач позвинен сплатити позивачці становить 14990,56 грн.

Задовільняючи позовні вимоги частково, місцевий суд виходив із засад співмірності розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні із середнім заробітком.

Проте, з таким виасновком погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Як вбачається із матеріалів справи, спору між сторонами щодо розміру суми належної до виплати немає.

Отже, місцевим судом безпідставно було зменшено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307,п. 4 ст. 309, 315 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2010 року скасувати в частині стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, та постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Тепловозоремонтний завод» на користь ОСОБА_3 розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку в сумі 14990,56 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 28 січня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним чинності. , А

Головуючий у справі:

Судді:

З оригіналом згідно: