АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3689/10 Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2010 року м. Полтава

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Антонова В.М.

Суддів: Лобова О.А., Пікуля В.П.

при секретарі: Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Із рішенням суду не погодилась позивачка, в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира № 71 в буд. № 61/52, корпус 1 по вул. Красіна в м. Кременчуці.

Відповідно до договору дарування від 02.04.2009 року позивачка подарувала вказану квартиру своєму сину ОСОБА_3

Проте, згодом відносини між нею та сином погіршились, та вона вирішила визнати договір дарування недійсним, оскільки син перестав піклуватись про неї та допомагати.

Як на підставу свого звернення до суду, посилалась на те, що через похилий вік та юридичну необізнаність, а також враховуючи родинні відносини з відповідачем, помилилась та невірно сприйняла наслідки укладеної угоди, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування.

Зазначена обставина, на думку апелянта, має істотне значення, а отже суд повинен був з огляду на положення ст. 229 ЦК України, визнати оспорюваний договір недійсним.

Проте, зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судов практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що помилка дійсно мала місце, а також що вона мала істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка не надала жодного належного доказу того, що помилка при укладенні договору, на яку вона посилається, дійсно мала місце.

Крім того, як вбачається із доводів позовної заяви та апеляційної скарги, ОСОБА_2 сама була ініціатором укладення оспорюваного договору, сама збирала докменти , необхідні для його укладення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не містять у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: