Справа № 2-192/2010
Провадження № 2-192/2010
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23 грудня 2010 року Баришівський районний суд Київської області в складі головуючого судді Єременка В.М..
при секретарі Котенко Л.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом стверджуючи, що 28.04.2009 року відповідачка ОСОБА_2 в якості позики отримала грошові кошти в сумі 29 000 гривень, про що склала відповідну розписку. Згідно взятого на себе зобовязання, відповідач повинен був повернути всю грошову суму, отриману від позивача, не пізніше 01.11.2009 року, але відповідачка не повернула грошові кошти до вказаної дати. На численні звернення, відповідачка весь час надавала обіцянки повернути кошти в найближчий термін, але в останній час стала уникати будь якого контакту та ігнорувати телефонні дзвінки. Таким чином, не повернувши грошові кошти в строк до 01.11.2009 року відповідачка порушила свої зобовязання по поверненню коштів у сумі 29 000 грн., що призвело до порушення прав позивача.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином інфляція за прострочений період становить 580 грн., три відсотки річних від простроченої суми боргу становить 145 грн., таким чином загальна сума боргу складає 29 725 грн. 00 коп. Просить суд стягнути 29 725 грн. та 295 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді сплачені позивачем при подачі позовної заяви.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що відповідачка розписку писала в смт. Баришівка в парку 28.04.2009 року, о котрій годині він не памятає. Він приїздив до смт. Баришівки щоб передати відповідачці грошові кошти і отримати розписку. До цього відповідачка кілька разів в нього позичала грошові кошти в сумі близько 5 000 грн., на лікування розписку відповідачка не писала, а гроші повернула через місяць. З ОСОБА_2 він познайомився через подругу її мами. Він працював в туристичній компанії, а ОСОБА_2 там проходила практику за кілька місяців до написання розписки. У відповідачки це було навчання у туристичній сфері, вона виконувала там дрібні доручення, спілкувалася з клієнтами туристичного агентства, відповідала на телефонні дзвінки. На практиці вона була декілька місяців, з якого по який час він не памятає. Відповідачка їздила до інших туристичних агенств, їздила в рекламний тур за рахунок агенції в Крим знайомитись з готелями. Вона кошти не отримувала, за навчання гроші він з неї не брав. ОСОБА_2 брала 29 000 грн. для лікування. В замін на отримання грошових коштів, вона пропонувала віддати йому свій паспорт, але він відмовився. Перевозити грошові кошти з одного до іншого агентства він ОСОБА_2 не доручав. Доручав тільки дрібні грошові суми від 100 грн. до 10 000 грн. Відповідачка, коли брала грошові кошти то говорила, що в неї в смт. Баришівка є земельна ділянка яка в процесі продажу. Відповідачка приїздила до нього в офіс в листопаді місяці, тоді він і зрозумів, що грошові кошти він не отримає від неї. Одного разу коли він телефонував до неї, то чоловік її у грубій формі відповів, що грошові кошти вони повертати не будуть. Після того він намагався вирішити дане питання через маму ОСОБА_2. ЇЇ мама обіцяла вирішити питання про повернення боргу, але одного разу повідомила, що ОСОБА_2 чоловік забороняє їй це зробити. Позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 29 000 гривні основного боргу, 862 грн. 3 % річних від простроченої суми, 3393 гривні витрат від інфляції, а загалом стягнути 33 255 грн., 295 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді сплачені позивачем при подачі позовної заяви.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 29 000 гривні основного боргу, 862 грн. 3 % річних від простроченої суми, 3393 гривні витрат від інфляції, а загалом стягнути 33 255 грн., 295 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти заявленого до неї позову та пояснила, що з ОСОБА_1 вона знайома більше 3 х років. Спочатку вона була на практиці в одній туристичній компанії, де позивач працював менеджером, потім, туристична компанія закрилася і вона 7 місяців працювала в туристичній компанії «Метрополь ОСОБА_4» менеджером по туризму. Вона закінчила Київський професійний педагогічний коледж ім. А. Макаренка в 2007 році по спеціальності агент з туризму. Деякий час вона з позивачем не спілкувалася, доки він не відкрив свою фірму. Вони випадково з позивачем зустрілися, і він запросив її на каву, під час розмови позивач розповів, що він відкрив свою фірму і працює там один, тому запропонував їй роботу. 29.03.2008 року вона віддала йому трудову книжку, яка знаходилася в нього до 26.09.2009 року до цього часу вона працювала в позивача. Заробітну плату вона отримувала на руки ( в конвертах) в різних розмірах. ЇЇ це влаштовувало. Позивач платив мінімальну зарплату в розмірі 500 грн., а з 01.01.2009 року і до цієї суми нараховувалися відсотки. Бували випадки, що брала в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1000 грн., 5000 грн., 250 грн., а він відраховував від зарплати цей борг.
Відповідачка ОСОБА_2 О,М, в послідуючі судові засідання на виклики неодноразово не з»являлася без поважних причин.
Розписку про отримання 29 000 грн. вона писала біля Баришівської ЦРЛ, не 29.04.2009 року, а 08.05.2009 року. 26.04.2009 року позивач попросив її завести оплату за путівку від імені туристів в іншу туристичну компанію, в розмірі 26 840 грн. В дорозі її обікрали, коли вона вийшла з метро то її сумка була розкрита і грошей в ній не стало. В міліцію вона заяву не писала, так як розгубилася. В сумці також не стало свідоцтва про закінчення коледжу. Вона хотіла все пояснити Позивачу, але він не хотів її слухати. На наступний день її поклали в лікарню, так як була загроза зриву вагітності. Вона спочатку відчувала свою вину, через те, що пропали гроші. Її мама їздила розмовляти з ОСОБА_1, але він їй почав погрожувати, потім телефонував їй та погрожував, говорив щоб вона віддала паспорт. Вона писала розписку під диктовку ОСОБА_5, він сказав щоб вона поставила дату 28.04.2009 та м. Київ в розписці. Вона не погоджується віддавати всю суму, а може віддати лише половину. Позивач обіцяв їй, що він її оформить на роботу офіційно, але цього так і не зробив. До міліції вона не зверталася про те, що ОСОБА_1 їй та її мамі погрожує. Позивач пропонував її мамі розстрочку по поверненню грошових коштів строком на 2 роки, мама погодилася, але чоловік відповідачки сказав, що вони нічого не винні. Прошу суд в задоволенні позову відмовити.
Представник відповідачки ОСОБА_6 заперечував проти заявленого позову та пояснив, що боргових відносин не існує, тому що правовідносин реально не існувало, так як договір повинен бути реально укладений, а також те, що гроші ОСОБА_2 у позивача не позичала.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 позичив гроші відповідачці ОСОБА_2 в сумі 29 000 грн. в кінці квітня місяця 2009 року. Вони приїхали в смт. Баришівку на його автомобілі, де віддали гроші та отримали розписку у відповідачки. Ніякого тиску на відповідачку з їхнього боку не було при передачі грошей був присутній гр. ОСОБА_7 та Колюх . Розписку писали на лавочці, при цьому відповідачка запитувала у нього якої форми писати розписку, він в загальних рисах їй пояснив, що потрібно писати в розписці, а тому з його боку ніякого тиску на відповідачку, щодо написання розписки не було. Гроші були купюрами по 200 грн., відповідачка всі гроші перерахувала, а куди поклала потім він не памятає, тоді вони отримали розписку та поїхали до м. Київ. Відповідачці момент потрібні були гроші на лікування. Чи були між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 трудові відносини йому не відомо, а також те чи отримувала відповідачка заробітну плату.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що в минулому році, а саме в квітні місяці до нього звернувся ОСОБА_1, та попросив його поїхати до знайомої, яка просить у нього значну грошову суму, а тому йому потрібні свідки при передачі грошей. Наприкінці квітня 2009 року вони приїхали зустрітися з відповідачкою в парку, десь в другій половині дня, до цього дня він раніше її не знав. Позивач та відповідачка розмовляли про суму грошових коштів між собою. Він же дізнався про суму грошових коштів з розписки. Відповідачка розписку писала з своєї ініціативи, їй її ніхто не диктував. Він після того, як відповідачка написала, розписку прочитав і підписав, ніякого тиску не було на відповідачку. Йому здалося, що між позивачем та відповідачкою були довірливі відносини. Відповідачка також пропонувала віддати, якийсь документ ОСОБА_1, як гарантію, повернення коштів, але позивач відмовився. Відповідачка також повідомила, що у неї є державні акти на землю. Він не рахував гроші, але гадає, що купюри були крупні, тому що відповідачка швидко їх перерахувала, а він як свідок підписав розписку. Про те, що відповідачка працює у ОСОБА_1 йому нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що у кінці серпня місяця 2009 року, повертаючись з роботи їй зателефонувала подруга ОСОБА_10 та повідомила, що в її дочки ОСОБА_11 під час проїзду в метро викрали 28 000 грн. Коли вона приїхала додому то запитала ОСОБА_2 чи це правда, та відповіла, що так і те, що в міліцію заяви вона не писала. Наступного дня вона поїхала до позивача, якого вона до цього вже знала. ОСОБА_1 їй повідомив, що вони повинні повернути всю суму грошей, а також те, що ці гроші знаходяться у її дочки. Вона сказала що на протязі певного часу вони ці грошові кошти виплатять. З ОСОБА_1 домовилася, що через 2 дня знову приїде до нього та укладе угоду. Вона почала збирати гроші, та на збирала 9 000 грн., але до неї приїхав її зять ОСОБА_12 і повідомив, що ці гроші ніхто ОСОБА_1 не позичав, а вони в ОСОБА_2 були викрадені. ОСОБА_1 до неї телефонував, а зять їй сказав, що це їх сімейні проблеми і, що вони їх самі вирішуватимуть. ОСОБА_1 їй дзвонив не одноразово, разів 5 та писав смс повідомлення, не одноразово погрожував та говорив, щоб подумали, як вони будуть далі проживати в смт. Баришівка. Заяву ні вона ні її дочка ОСОБА_11 в міліцію на ОСОБА_1 не писали про те, що він їм погрожує. Про те, що до дочки приїздив ОСОБА_1 для того, щоб вона написала розписку вона повідомила в вересні місяці. Розписка була написана дочкою, заднім числом. ОСОБА_11 у ОСОБА_1 ніяких грошових коштів не брала, а тому вона їх йому не винна, а ті 28 000 грн. у неї викрали з сумки, тому злочин було скоєно по відношенні до ОСОБА_2, і вона повинна була звернутися з заявою до працівників міліції, але вона цього не зробила.
Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що 28.04.2009 року його дружина ОСОБА_2 приїхала з роботи і розповіла, що у неї викрали гроші. Він запитав у неї чи зверталася вона в міліцію, на що вона відповіла, що ні, бо її директор сказав, що це робити не потрібно, через деякий час її було звільнено з роботи. Після цього дружина знаходилася на збережені плоду в Баришівькій ЦРЛ. 08.05.2009 року вона йому зателефонувала, щоб він під»їхав. Коли він приїхав, то помітив автомобіль позивача в якому знаходилося 3-4 чоловіка. Дружина йому повідомила, що її погрожували та заставили написати розписку. Він не знає, чи дружина раніше позичала грошові кошти в позивача чи ні, але в даному випадку вона не повинна нічого повертати позивачу, так як грошові кошти в неї викрали.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_2 та її чоловіка він знає майже рік. Про те, що в ОСОБА_2 викрали гроші він теж знає, але не памятає якого це числа відбулося. До нього телефонувала ОСОБА_2 та просила приїхати. Вона тоді була знервована та говорила, що до неї приїхав колишній керівник і заставив написати розписку. Стосовно погроз він нічого не чув. Всі обставини він знає тільки зі слів.
Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що більше року тому він допомагав відповідачці організовувати екскурсію на фабрику ялинкових іграшок. Він своїм автомобілем возив 4-6 пасажирів. Він знає, що відповідачка винна гроші, але які саме та за що не знає. Чоловік відповідачки є його товаришом, а позивача він ніколи не бачив.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивачка, відповідачку, представника відповідачки, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що 28.04.2009 року відповідачка ОСОБА_2 в якості позики отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 29 000 гривень, про що склала відповідну розписку. Згідно взятого на себе зобовязання, відповідач повинен був повернути в строк грошову суму, отриману від позивача, не пізніше 01.11.2009 року, але відповідачка не повернула грошові кошти до вказаної дати. На численні звернення, відповідачка весь час надавала обіцянки повернути кошти в найближчий термін, але в останній час стала уникати будь якого контакту та ігнорувати телефонні дзвінки. Таким чином, не повернувши грошові кошти в строк до 01.11.2009 року відповідачка порушила свої зобовязання по поверненню коштів у сумі 29 000 грн., що призвело до порушення прав позивача. На судові розгляди справи зявлялася не завжди та намагалася затягувати розгляд справи.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави.
А тому суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті державного мита в сумі 145 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді сплачені позивачем при подачі позовної заяви.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Встановлене судом підтверджується письмовими матеріалами справи:
-ксерокопією розписки від 28.09.2009 року;
-ксерокопією паспорта ОСОБА_2 серії СМ № 679416 від 12.01.2005 року
-іншими матеріалами справи.
Керуючись ст. ст. 11, 16, 530, 526, 625 ЦК України,
ст. 3, 4, 5, 15, 88, 109, 118-120, 137, 224, 228 ЦПК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована і проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 33 255 (тридцять три тисячі двісті пятдесят пять) гривень, 295 грн. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді сплачені позивачем при подачі позовної заяви.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя Баришівського
районного суду ОСОБА_15