Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 2-76/2010
Провадження № 26
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2010р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

при секретарі Степановій Л.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в селищі Компаніївка цивільну справу за позовом прокурора Компаніївського району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_1 районної державної адміністрації та ОСОБА_1 селищної ради до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Компаніївського району Кіровоградської області звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 районної державної адміністрації та ОСОБА_1 селищної ради до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування шкоди. В обґрунтування вимог посилається на те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 РДА Кіровоградської області 01.06.2004 року укладений договір оренди земельної ділянки для рибогосподарських потреб. Договором заборонена зміна її цільового призначення. Відповідач використовує орендовану земельну ділянку не за цільовим призначення, а саме побудував житловий будинок в прибережній захисній смузі, чим завдав ОСОБА_1 селищній раді шкоду в розмірі 145 грн. 01 коп. Просить зобовязати відповідача знести будівлю або здійснити її перебудову та відшкодувати шкоду, завдану використанням земель водного фонду не за цільовим призначенням.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав, суду пояснив, що неодноразовими перевірками Держземінспекцією та ДАБК в ОСОБА_1 районі встановлено, що ОСОБА_2 побудував на орендованій земельній ділянці, а саме на прибережній захисній смузі, будівлю без відповідного дозволу. Вважає, що цим змінив її цільове призначення. «Методикою розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу», визначено розмір шкоди, яку заподіяв відповідач ОСОБА_1 селищній раді в розмірі 145 грн. 01 коп.

Представник ОСОБА_1 селищної ради ОСОБА_3 позов підтримав, просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 РДА Кіровоградської області ОСОБА_4 позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач позов не визнав. Суду пояснив, що між ним та ОСОБА_1 селищною радою укладений договір оренди землі, куди входить земля під ставом та прибережна захисна смуга (пасовище). Став використовує для риборозведення. Для забезпечення своєї господарської діяльності біля ставу, на скалі, побудував тимчасову одноповерхову споруду з лампача, низ споруди укріпив камінням, без закладення фундаменту. Споруду використовує для зберігання сітей для вилову риби та інших приладь, необхідних для обслуговування ставу та розведення риби та для відпочинку охорони ставу. На розміщення цієї споруди отримав в 2005 році дозвіл ОСОБА_1 селищної ради. Суду пояснив, що погоджувався з висновками Держземінспекцією та ДАБК в ОСОБА_1 районі, сплачував штрафи, які вони накладали із-за юридичної необізнаності та небажанням сперечатися з представниками інспекцій. Вважає, що цільове призначення земельної ділянки не змінював. Зазначає, що споруда на весні 2010 року використовувалась як цілодобовий водомірний пост для спостереження за рівнями води у місці злиття двох річок, що зазначено у водогосподарському паспорті, оскільки розташована саме на місці злиття двох річок.

Заслухавши пояснення прокурора, сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 1.06.2004 року між ОСОБА_1 РДА Кіровоградської області та ОСОБА_2 укладений договір оренди землі, обєктом якого є земельна ділянка розташована на території ОСОБА_1 селищної ради площею 11,4693 га, в тому числі під ставком 8.8116 га та прибережної захисної смуги (пасовища) - 2.5182 га (а.с. 7-10).

Земельна ділянка передана відповідачу для рибогосподарських потреб.

Згідно водогосподарського паспорта ставок розташований на річці Камишуватка, яка впадає в річку Сугоклію, в місці злиття з правою притокою Камяний (а.с. 40,41).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_1 селищної ради від 24 червня 2005 року ОСОБА_2 наданий дозвіл на встановлення тимчасової господарської споруди на орендованій ним земельній ділянці, яка знаходиться на території ОСОБА_1 селищної ради (а.с. 36).

Прокурор посилається на те, що відповідач, побудував будівлю на прибережній захисній смузі, чим змінив цільове призначення земельної ділянки та порушив режим її використання.

Крім того, прокурор зазначає, що побудований житловий будинок є самочинним будівництвом, посилаючись на протокол від 06.05.2009 року, складений інспектором ДАБК.

Статтею 19 ЗК України визначені основні категорії земель за цільовим призначенням.

Договором цільове призначення земельної ділянки визначено як «землі іншого сільськогосподарського призначення». Згідно дозволу на спеціальне водокористування цільове призначення землі визначено як «земля водного фонду» (а.с. 43,44). Представник ОСОБА_1 селищної ради пояснив, що в договорі цільове призначення землі як «іншого сільськогосподарського призначення» визначено помилково, із-за некомпетентності особи, яка складала текст договору.

Суд не погоджується з визначеним договором оренди цільовим призначенням земельної ділянки, оскільки, відповідно до ст.ст. 19, 58 ЗК України зазначена земля належить до земель водного фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗК України громадянам органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватись на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Відповідачем земельна ділянка отримана в оренду для рибогосподарських потреб.

Не цільовим використанням земельної ділянки визнається фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки в користування, в тому числі оренду .

ОСОБА_2 використовує землі водного фонду для - риборозведення, на підтвердження чого надав суду акти про виконання робіт з випуску водних живих ресурсів за 2004, 2008, 2009 роки, тобто за цільовим призначенням (а.с. 37, 38, 39).

За таких обставин не можна погодитися з доводами прокурора, що ОСОБА_2 змінив цільове призначення земельної ділянки.

Статтею 61 ЗК України встановлені обмеження у використанні земельних ділянок прибережних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах, а саме п. «г» ч. 2 цієї статті забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

На підтвердження факту нецільового використання земельної ділянки та порушення режиму її використання прокурор посилається на протокол про адміністративне правопорушення № 705/43 від 14.04.2009 року, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 1.03.2006 року, акт обстеження земельної ділянки від 13.04.2009 року, складений інспектором Компаніївського міжрайонного відділу контролю за використанням та охороною земель, на протокол інспекції ДАБК від 1.03.2006 року.

Так, в протоколі про адмінправопорушення від 1.03.2006 року складеного інспектором ДАБК відносно ОСОБА_2 зазначено, що ним порушенні державні будівельні норми, а саме, що на прибережній захисній смузі побудував господарську будівлю без дозволу на виконання будівельних робіт, а в приписі від 1.03.2006 року інспектор пропонує відповідачу в судовому порядку вирішити питання про узаконення будівлі (а.с. 11, 12).

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 1.03.2006 року, та приписі від того ж числа складених начальником відділу земельних ресурсів, зазначено, що ОСОБА_2 провів самочинне будівництво господарських споруд (а.с. 14,15).

В протоколі № 705/43 від 14.04.2009 року та акті обстеження земельної ділянки № 2 від 13.04.2009 року, складеного начальником відділу земельних ресурсів зазначено, що на земельній ділянці прибережної захисної смуги ОСОБА_2 збудований житловий будинок, чим змінено цільове призначення земельної ділянки (а.с. 16, 19).

Із зазначених вище протоколів, актів та приписів не можна зробити висновок, який саме обєкт побудований ОСОБА_2 в межах прибережної захисної смуги. В різних документах особи, що проводили перевірки визначають споруду по різному, а саме: «житловий будинок», «господарська споруда», «господарські споруди», «господарська будівля». В актах реагування відсутні данні з якого матеріалу побудована споруда, її висота, чи закладений фундамент, для яких потреб вона використовується. Тільки в акті обстеження земельної ділянки № 2 від 13.04.2009 року зазначений розмір 6х4 м та площа 0,0024 га, (а.с.19).

«Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000», «Рекомендаціями зі страхування ризиків у будівництві», затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва № 230 від 30.05.2008 року, визначені поняття «житловий будинок», «будівля», «будівлі», «споруди», «споруда», які різняться між собою і для розміщення, будівництва прийняття в експлуатацію та використання яких законодавством встановлені різні процедури, правила забудови, державні стандарти та режими використання.

Від правильного визначення обєкта збудованого відповідачем залежить і правильне визначення законодавства та норм, якими необхідно керуватися при розгляді даного питання.

В судовому засіданні відповідач не заперечив той факт, що ним побудована споруда в межах прибережної захисної смуги, але послався на те, що це тимчасова одноповерхова, господарська споруда, розміром 6х4 м., висотою до 4 м., з лапмача, без закладення фундаменту. Крім того, наголосив на тому, що на розміщення споруди 24.06.2005 року отримав дозвіл ОСОБА_1 селищної ради і використовує її в своїй рибогосподарській діяльності.

Пунктом 2 «Порядку розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності» затвердженого постановою КМУ визначено, що стаціонарна мала архітектурна форма це тимчасова одноповерхова споруда соціально-культурного, побутового, торговельного та іншого призначення для провадження підприємницької діяльності висотою не вище ніж 4 метри, що має по зовнішньому контуру площу близько 30 кв. метрів, виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту. Розміщення малої архітектурної форми здійснюється на підставі рішення відповідної селищної ради.

Наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва № 230 від 30.05.2008 року затвердженні «Рекомендації зі страхування ризиків у будівництві» в яких є визначення поняття «споруда» - обємна, площинна або лінійна наземна чи підземна будівельна система, призначена для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення обладнання, матеріалів та виробів, тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів та вантажів тощо.

Дозвіл ОСОБА_1 селищною радою Компаніївського району Кіровоградської області виданий відповідачу на встановлення саме тимчасової господарської «споруди», яка з врахуванням визначення поняття «споруда» може бути лінійною, будівництво якої в прибережній захисній смузі дозволено (ст. 61 ЗК).

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Прокурор не надав суду належних доказів того, який саме обєкт збудований відповідачем в прибережній захисній смузі, і які б спростували докази надані відповідачем, щодо цього. Тому суд дійшов висновку, що споруда яку побудував відповідач є стаціонарною малою архітектурною формою, на розміщення якої є відповідний дозвіл селищної ради, і яка використовується для забезпечення рибогосподарської діяльності відповідача, що відповідає вимогам чинного законодавства.

За цих же обставин не можна погодитися з думкою прокурора, що зазначена споруда є самочинним будівництвом, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом може бути визнано нерухоме майно, а не тимчасова споруда.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЗК України обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим. Режим господарської діяльності на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж річок, навколо водойм та на островах встановлюється законом (ч. 4 ст. 61 ЗК).

Водним Кодексом України, а саме ст. 46 визначені два види водокористування загальне і спеціальне.

Відповідачу наданий дозвіл на спеціальне водокористування (а.с. 43-47), яке, згідно ч. 2 ст. 48 ВК України здійснюється фізичними та юридичними особами, в тому числі, і для задоволення рибогосподарських потреб.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи прокурора, що будівництвом тимчасової господарської споруди у прибережній захисній смузі відповідач, порушив встановлений режим господарювання.

За таких обставин вимоги прокурора, щодо зобовязання відповідача усунути порушення земельного законодавства шляхом знесення будівлі задоволенню не підлягають.

При розрахунку шкоди завданої використанням земельної ділянки водного фонду не за цільовим призначенням позивач користувався «Методикою визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу» затвердженою постановою КМУ № 963 від 25.07.2007 року. З листа Держземінспекції вбачається, що зазначена методика застосовується виключно за переліком порушень, зазначених у назві Методики.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не змінював цільового призначення орендованої земельної ділянки водного фонду, а тому зазначена Методика не може бути застосована.

За цих же обставин вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої використанням земельної ділянки водного фонду не за цільовим призначенням у сумі 145 грн. 01 коп. задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 19, 58, 59, 61 ЗК України, ст.ст. 46, 48 ВК України, керуючись ст.ст. 208-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову прокурора Компаніївського району Кіровоградської області в інтересах ОСОБА_1 районної державної адміністрації та ОСОБА_1 селищної ради до ОСОБА_2 про зобовязання вчинити певні дії та відшкодування шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Компаніївського

районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5