ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-14/10
провадження № б/н 46
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2010 р.Дарницький районний суд м. Киева в складі: головуючого - судді ЦИМБАЛ I.К. при секретарі - БАРВИЦЬКІЙ М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про поділ спільного сумісного майна -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, який неодноразово уточнювала у судовому засіданні, про поділ спільного сумісного майна, посилаючись на те, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1972 року, який у 1981 році було розірвано внаслідок сварки, проте через незначний час сторони примирились та продовжили проживати разом, вести спільне господарство, підтримувати шлюбні стосунки внаслідок чого у сторін у 1987 році народився син і вони проживали разом до березня 2005 року. Позивач зазначає, що за час спільного проживання без реєстрації шлюбу сторонами за рахунок їх спільної праці було набуте майно, а саме будівельні матеріали, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0,0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 та площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, зазначені земельні ділянки; будівля овочесховища загальною площею 801,3 кв.м. розташована за адресою АДРЕСА_3; будівля холодильника овочевої бази з прибудовою та навісами, будівля засолочного цеху з тамбуром, будівля картоплеочищувального цеху, будівля тарного складу, вбиральня, градирня, ворота, огорожа, замощення, будівля вагової, навіс над вагами розташовані за адресою АДРЕСА_4 в будинку АДРЕСА_5, яку відповідач продав, а грошові кошти від продажу у сімейний бюджет не повернув. Враховуючи те, що відповідач у березні 2005 року залишив родину та пішов проживати з іншою жінкою, сторони припинили будь які відносини як подружжя і позивач виявила бажання вирішити питання матеріального характеру, а саме поділити майно набуте за час спільного проживання сторін, як подружжя без реєстрації шлюбу. Проте відповідач відмовився у добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу майна та зазначив, що за законодавством тойдишніх часів позивач не має право на вище вказане майно, оскільки останнє зареєстровано на відповідача, а шлюб давно розірваний, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач просить виділити їй у власність вище вказані будівельні матеріали та земельні ділянки у м. Києві, оскільки вона проживає разом із сином, який живе поруч, опікується земельними ділянками тощо, а відповідачу виділити грошові кошти, які він отримав від продажу квартири та залишив собі, а також будівлі овочесховища, які знаходяться у Донецькій області, оскільки відповідач опікується ними та господарює, крім того останній постійно проживає у тому регіоні.

В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали з підстав наведених вище та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та пояснили, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі який у 1981 році було розірвано внаслідок сварки, проте через незначний час сторони примирились та продовжили проживати разом вести спільне господарство, підтримувати шлюбні стосунки внаслідок чого у сторін у 1987 році народився син і вони проживали разом до 1997 року, після чого відповідач пішов із сім'ї та почав проживати з іншою жінкою від якої у 1998 році також народився син і з цього часу сторони не підтримували будь яких стосунків, відповідач спілкувався тільки з дітьми від першого шлюбу. Крім того, відповідач та його представник зазначив, що до правовідносин, що склалися між сторонами необхідно застосувати законодавство, яке діяло на час їх існування, тобто Кодекс про шлюб та сім'ю України та Закон України «Про власність», які в свою чергу не передбачали поділу майна осіб, які проживали разом як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, адже такі спори підлягали вирішенню у відповідності із вище вказаним законом, зокрема таке майно можна було б ділити, при встановленні, що члени сім'ї об'єдналися для спільної праці. Крім того, відповідач зазначив, що усе купував за власні кошти. Щодо грошових коштів від продажу квартири АДРЕСА_5, відповідач зазначив, що частину коштів витратив на швейні машинки для доньки, яка мала намір займатися відповідним бізнесом, а решту коштів загалом на дітей. Враховуючи наведене, відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог. В подальшому відповідач та його представник у судові засідання не з'являлись, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи / І. 111 а.с. 31 1/, про поважність причин неявки суд не повідомили. Так, 02.06.2010 року згідно акту секретаря судового засідання Барвіцької М.Т. вбачається, що судовий розгляд справи 02.06.2010 року було призначено о 09.30 год., проте у зв'язку з виробничою нарадою суддів, секретарем було оголошено, що розгляд справи буде розпочато 02.06.2010 року о 09.50 год., проте відповідач та його представники не відреагували на зазначене повідомлення та залишили зал судового засідання. Враховуючи наведене, суд вважає, що неявка відповідача та його представників до суду о 09.50 год. 02.06.2010 року, про що останні були повідомлені належним чином, відбулась не з поважних причин, атому вважав за можливе продовжити судовий розгляд справи у відсутність останніх проти чого не заперечувала позивач та її представник. Крім того, суд вважає, що така поведінка відповідача та його представників направлена на затягування розгляду справи, що порушує право позивача передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 27.01.1981 року з 23.12.1972 року /Т.І а.с. 1 1/.

До реєстрації шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4, яку відповідач в подальшому визнав своєю дитиною. Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/. Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу і 25.03.1987 року у сторін народився син ОСОБА_5 а.с. 10/, з яким вони проживали до 2000 року у м. АДРЕСА_6, оскільки в подальшому останній переїхав до старшої сестри ОСОБА_4, де він навчався у гімназії «Діалог». До цього часу сторони проживали у м. Донецьку за іншими адресами у будинках, які з часом набували та відчужували. Зазначені обставини підтверджується довідкою з Куйбишевського міського управління / Т.І а.с. 50/, де зазначено, що відповідач проживав у АДРЕСА_6 і у 2002 році змінив місце проживання, у зв'язку з чим його особова справа щодо зберігання мисливської зброї, направлена до Дарницького РУГУ МВС України в м. Києві, довідкою з гімназії /а.с. 259/, ксерокопією паспорта відповідача з відмітками про реєстрацію, рішеннями виконавчого комітету, довідкою, ордером /Т.І а.с. 147, 160, 161, Т. II а.с. 7/.

У 2000 році сторони придбали квартиру АДРЕСА_5, де до 2002 року робився ремонт, після закінчення якого сторони переїхали до м. Києва проживати за вище зазначеною адресою, що також підтверджується договором купівлі - продажу вказаної квартири, довідкою громадського квартального комітету у м. Донецьк, довідкою ТОВ «РАДА 2», договором купівлі - продажу будинку АДРЕСА_6, довідкою форми № 3, довідкою з податкової інспекції, де відповідачем була зазначена адреса місця мешкання квартира АДРЕСА_5 /Том 1 а.с. 87. 88. 89. 102, 111, 255/. Крім зазначених доказів, факт спільного проживання сторін також підтверджується тим. що останні спільно відпочивали з онучкою /а.с. 156/. Також з оглянутої у судовому засіданні цивільної справи № 2-189/05 за позовом ОСОБА_2 до «Київавтотранссервіс», третя особа ОСОБА_6, про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, яка розглядалась Дарницьким районним судом м. Києва, вбачається, що у 2003 році позивачка потрапила у Д ГП, в результаті якої останній були спричинені збитки, з матеріалів справ вбачається, що позивач, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_4, уповноважила відповідача, який мешкає за адресою: АДРЕСА_4 керувати транспортним засобом / справа № 2-189/05 а.с. 26/. Також з протоколу судового засідання / справа № 2-189/05 а.с. 56 зворотня сторона/, вбачається, що при наданні пояснень суду ОСОБА_3, зазначав, що ОСОБА_6 створив незручності для всій родини, у зв'язку з операцією дружини, який тоді було 54 роки, приходилося винаймати таксі, щоб їздити до лікарні на огляд та аналізи. Враховуючи, що відповідач був одружений двічі, другій дружині ОСОБА_7. з якою він зареєстрував шлюб у 2008 році на час ДТП, тобто 2003 рік було 29 років, оскільки остання народилась 17.07.1974 року /Т. 11 а.с.6/, тоді як позивачу було 54, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 під час судового розгляду справи 24.05.2004 року зазначав, про ОСОБА_2, як власну дружину, якій на час ДТГІ дійсно було 54 майже 55 років і остання дійсно хворіла /справа № 2-1 89/05 а.с. 27/, отже наведене повністю спростовує доводи відповідача відносно часу припинення спільного проживання.

Після переїзду до м. Києва, 17.01.2002 року сторонами з метою побудувати будинок для проживання усієї родини, була придбана земельна ділянка з будинком за адресою: АДРЕСА_1 та НОМЕР_3, яка була в подальшому зареєстрована за відповідачем, видані державні акти на земельні ділянки, оформлений технічний паспорт на будинок Том 1 /а.с. 104, 108-1 10, 112- 115. 117 -121/.

21.05.2004року відповідач продав кватиру АДРЕСА_5 сторони разом із дітьми переїхали проживати у будинок по АДРЕСА_1, який в подальшому, а саме 07.07.2005 року відповідачем був подарований разом із частиною земельної ділянки сину ОСОБА_5 а.с.33. 35/.

В подальшому сторонами було розпочато будівництво приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0,0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_4 та площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, який на даний час не введений у експлуатацію не зареєстрований у відповідному державному органі, а тому в силу ч. ч. 2, 3 ст. 33 1 ЦК України вважається будівельними матеріалами.

Крім того, 18.07.2002 року відповідачем за його довіреністю придбано будівлю холодильника овочевої бази з прибудовою та навісами, будівлю засолочного цеху з тамбуром, будівлю картоплеочищувального цеху, будівлю тарного складу, вбиральню, градирню, ворота, огорожу, замощення, будівлю вагової, навіс над вагами розташовані за адресою АДРЕСА_4/Т.І1І а.с. 132-135/.

29.12.2004року відповідачем було придбано будівлю овочесховища загальною площею 801,3 кв.м. розташовану за адресою АДРЕСА_3.

Вище зазначені обставини у їх сукупності також підтверджуються показами свідків ОСОБА_8,ОСОБА_9ОСОБА_10, ОСОБА_11 , які показали, що сторони проживали разом однією сім'єю до березня 2005 року, оскільки на свято восьмого березня 2005 рік відповідач пішов з родини і дані покази відповідачем не були спростовані в ході судового розгляду справи, а отже суд дійшов висновку про те. що факт спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1981 року до березня 2005 року і придбання вище вказаного майна в цей період повністю знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне зважити на ту обставину, що 09.06.2004 року, 28.07.2004 року та 20.08.2004 року відповідачем було придбано в'язальні машини донці ОСОБА_4 /Т.І а.с. 245 -252/, що підтверджує доводи відповідача про те, що частина коштів від продажу квартири АДРЕСА_5 були витрачені саме на придбання вказаного майна, що позивачем не спростовано, а саме 120600 грн., проте доказів, що відповідач витратив частину коштів на погреби родини з якою він фактично проживав, відповідач суду не надав.

Як зазначалось вище, 25.07.2008 року, відповідач уклав шлюб із ОСОБА_12, яка до реєстрації шлюбу народила від нього сина ОСОБА_13, що підтверджується свідоцтвом про визнання батьківства та копією свідоцтва про народження виданого повторно /Т. II а.с. 4 -6/. Відповідач стверджує, що з 1997 року він проживав без реєстрації шлюбу із ОСОБА_7, посилаючись на договори оренди житлових приміщень, довідку з ЖЕКУ та акт про його проживання із ОСОБА_14 та спільним сином останньої із відповідачем /Т. II а.с. 9-11,122/. Проте суд вважає дані докази неспроможними, оскільки останні спростовуються вище зазначеними доказами та встановленими обставинами, зокрема з вказаних документів не можна зробити категоричний висновок про те, що відповідач постійно проживав із ОСОБА_7 та їх сином. На думку суду такі обставини свідчать про те, що відповідач жив подвійним життям, та винаймав квартиру ОСОБА_7 для її проживання та проживання їх дитини, приховуючи дані обставини від позивача та їх дітей. Крім того, довідка з ЖЕК № 201 та акт комісії, як вбачається складені у 2006 та 2008 рр. про обставини, які відбувалися у період з 30.07.2003 року по 29.06.2004 рік, а отже невідомо, яким чином у 2006 та 2008 роках були встановлені обставини проживання відповідача з ОСОБА_7 та їх дитиною за адресою по проспекту Григоренка у зазначений період, оскільки відомостей, що особи, які видавали дані документи працювали у той час у даній житлово-експлуатаційній конторі в матеріалах справи відсутні, як то відсутні і відомості про те, що працівники ЖЕК -201. які складали та видавали дані документи особисто заходили до квартири АДРЕСА_7, зокрема в акті зазначено, що останній складений на вимогу відповідача із слів сусідки, а тому суд оцінює дані документи критично. Також вбачається, що відповідач зазначає у заявах до різних органів державної влади місце мешкання (проживання), а не реєстрації, як будинок АДРЕСА_5, а в подальшому після придбання земельної ділянки з будинком за адресою: АДРЕСА_1 та НОМЕР_3, адресу мешкання АДРЕСА_1 в м. Києві /Т. II а.с. 33, 37, 43, 45, 47/.

Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», від 07.02.1991 року, (який діяв до 27.04.2007 року, тобто на час виникнення відповідних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Таким чином вище вказана норма закону підлягала застосуванню, в частині, що не суперечить чинному законодавству України, а саме Сімейному Кодексу України (далі - СК України) та Цивільному Кодексу України (далі - ЦК України), які набрали чинності 01.01.2004 року, а отже правовідносини, щодо поділу майна, придбаного після вступу в дію СК України та ЦК України, підлягають регулюванню останніми, зокрема ст. 74 СК України, тоді як правовідносини сторін, що виникли до набрання чинності вище вказаним законодавством підлягає регулюванню законодавством, яке діяло на той час, оскільки законом не передбачено зворотної дії у часі крім випадків, коли відповідний закон скасовує або пом'якшує відповідальність. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи спільне проживання сторін без реєстрації шлюбу з 198 і року по березень 2005 рік, народження дитини у 1987 році не може бути залишено поза увагою та оцінено судом, як те, що сторони не об'єдналися після розлучення для створення сім'ї та спільної праці, тим більш, що законодавство, яке діяло до набрання чинності СК України, не дає чіткої регламентації такому положенню, як спільна праця, адже з копії трудової книжки позивача /Т. Ill а.с. 318-320/ та довідок про доходи відповідача, свідоцтва СПД /Т.І а.с. 255,256/, а також особистими поясненнями відповідача, про те, що раніше останній обіймав посаду на державній службі, що визнано учасниками процесу та не потребує доказуванню в силу ст. 61 ЦПК України, вбачається, що сторони працювали, а отже можна зробити висновок, що сторони після розірвання шлюбу об'єдналися, жили разом подружнім життям від якого у них народився син, спільно працювали та набували майно, у зв'язку з чим останнє також підлягає поділу, оскільки під час спільного проживання сторони не укладали будь яких угод щодо розподілу набутого майна під час спільного проживання без реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 22 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право па шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» № 1 1 від 21.12.2007 року (далі - ППВСУ№ 1 І),вартість майна, що підлягає поділ), визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно звіту про оцінку майна будівлі овочесховища загальною площею 801,3 кв.м. розташовану за адресою АДРЕСА_3, будівлі холодильника овочевої бази з прибудовою та навісами, будівлі засолочного цеху з тамбуром, будівлі картоплеочищувального цеху, будівлі тарного складу, вбиральні, градирні, воріт, огорожі, замощення, будівлі вагової, навісу над вагами, що розташовані за адресою АДРЕСА_4 вартість останніх становить 2236610 грн. /а.с. 68 157/.

Згідно звіту про оцінку будівельних матеріалів, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0,0500 га„ по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 та площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2, вартість будівельних матеріалів становить 1849700 грн. вартість земельної ділянки площею 0,0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_5 1 становить 108550 грн.. вартість земельної ділянки площею 0.0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий помер: НОМЕР_2 становить 216450 грн. /Т. Ill а.с. 197-307/.

Враховуючи те, що відповідачем не надано контр оцінки вище вказаного майна, хоча останній в судовому засіданні заперечував проти вище визначеної вартості, суд вважає, що при поділі майна необхідно виходити

з вище вказаних висновків про оцінку останнього.

При поділі вище вказаного майна, суд вважає за необхідне поділити останнє максимально урівнявши частки сторін, зважаючи на те, що відповідно до копії трудової книжки позивача, остання припинила трудову діяльність у 1997 році, тоді як відповідач продовжував працювати був зареєстрований як СПД та отримував прибутки, що не оспорено учасниками процесу. Також суд вважає, що поділ майна про який просить позивач буде порушувати права відповідача в частині позбавлення його власності, зокрема земельної ділянки у м. Києві, де ним також може бути побудовано окремий житловий будинок, використавши будівельні матеріали, які суд з урахуванням того, що останні не можна виділити в натурі вважає за необхідне поділити по ? їх частини кожному, виділивши ідеальні долі у даних будівельних матеріалах, тим більш, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що у відповідача є на праві власності будь яке житло або земельні ділянки, які він може використати для будівництва житлового будинку. Доводи позивача щодо постійного місця проживання відповідача у м. Донецьку суд не приймає до уваги з підстав наведених вище.

Таким чином, виходячи із загальної вартості майна, суд вважає, що з урахуванням наведеного буде справедливим поділ по відношенню до обох сторін за яким необхідно визнати в порядку поділу майна сторін право власності 1/2 частину будівельних матеріалів, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0.0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_5 1 та площею 0.0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за позивачем та на1'/2 частину будівельних матеріалів, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871.20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0.0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 та площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за відповідачем; визнати право власності на земельну ділянку площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за позивачем та право власності на земельну ділянку площею 0.0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1 за відповідачем; визнати право власності на будівлю овочесховища загальною площею 801,3 кв.м. розташовану за адресою АДРЕСА_3 за позивачем; визнати в порядку поділу майна будівлю холодильника овочевої бази з прибудовою та навісами, будівлю засолочного цеху з тамбуром, будівлю картоплеочищувального цеху, будівлю тарного складу, вбиральню, градирню, ворота, огорожу, замощення, будівлю вагової, навіс над вагами розташовані за адресою АДРЕСА_4 за відповідачем. Стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію від продажу квартири АДРЕСА_5 в розмірі 386700 грн.. оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що 120600 грн. відповідачем було витрачено на придбання в'язальних машин донці, а отже суд вважає, що дані кошти були витрачені на потреби родини сторін, тоді як відповідачем не надано інших доказів того, що решту грошових коштів від продажу вказаної квартири було витрачено на такі потреби, крім того ці обставини були підтверджені свідками допитаними у судовому засіданні. Таким чином, на долю відповідача припадає більша частина майна виходячи з його вартості, проте як зазначалося раніше виходячи з положення про ступень участі сторін коштами і особистою працею в придбанні майна, суд вважає, що такий розподіл буде справедливим і не порушуватиме права сторін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 80, 84, 88, 209, 212-218

ЦП К України, суд -

В И Р І III И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу майна право власності ? частину будівельних матеріалів, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: площею 0,0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_4 та площею 0.0997 га. но АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за ОСОБА_2 та на ? частину будівельних матеріалів, які були використані у процесі будівництва приватного житлового будинку площею 871,20 кв.м. розташованих на земельних ділянках: плошею 0.0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_5 1 та площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за ОСОБА_3.

Визнати в порядку поділу майна право власності на земельну ділянку площею 0,0997 га. по АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_2 за ОСОБА_2 та право власності на земельну ділянку площею 0.0500 га., по АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_4 за ОСОБА_3.

Визнати в порядку поділу майна право власності на будівлю овочесховища загальною площею 801.3 кв.м. розташовану за адресою АДРЕСА_3 за ОСОБА_2.

Визнати в порядку поділу майна будівлю холодильника овочевої бази з прибудовою та навісами, будівлю засолочного цеху з тамбуром, будівлю картоплеочищувального цеху, будівлю тарного складу, вбиральню, градирню, ворота, огорожу, замощення, будівлю вагової, навіс над вагами розташовані за адресою АДРЕСА_4 за ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого у АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_2, проживає АДРЕСА_1 компенсацію від продажу квартири АДРЕСА_5 в розмірі 386 00 триста вісімдесят шість тисяч сімсот/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого у АДРЕСА_8 на користь ОСОБА_2, проживає АДРЕСА_1 судові витрати у розмірі І 730 /одна тисяча сімсот тридцять/ три.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бутиподана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий