Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-6540/2010р. Головуючий у суді 1 інстанції- Баранець А.М.
Категорія- 27 Доповідач - Вербицький В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого судді - Вербицького В.С.

Суддів - Єгорової С.М., Дуковського О.Л.

При секретарі - Демешко Л.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Придніпровське регіональне управління « ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» про визнання недійсною додаткової угоди та зобов'язання провести перерахунок.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу та представника відповідача, яка заперечувала проти апеляційної скарги, колегія суддів судової палати,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила визнати недійсною додаткову угоду від 11.09.2008р. до кредитного договору від 11.07.2007р., як таку, що укладена ОСОБА_2 без її згоди.

При цьому позивачка посилалась на те, що додаткова угода до договору кредиту істотно порушує її права щодо спільної сумісної власності подружжя, суттєво впливає на її матеріальне становище. Зазначала, що відповідно до ст. 65 СК України вищеназваний договір чоловік міг укласти тільки з її згоди, проте такої згоди вона не давала.

Згідно матеріалів справи, на підставі доказів, які подали суду сторони, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що 11.07.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Придніпровське регіональне управління « ВАТ «Банк « Фінанси та кредит»та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 4/АV/5-07-07, за яким останній отримав кредитні ресурси в розмірі 88000.00 доларів США строком повернення до 11 липня 2014 року на умовах щомісячної сплати відсотків за процентною ставкою 13% річних.

За умовами додаткової угоди від 11.09.2008 року до кредитного договору сума процентної ставки була збільшена до 16 % річних з терміном остаточного погашення не пізніше 11 липня 2014 року.

Під текстом кредитного договору від 11.07.007р., підписаного представником ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позичальником ОСОБА_2, є заява, складена від імені позивачки ОСОБА_1, про те, що вона будучи дружиною ОСОБА_2, на підставі ст. 65 СК України підтверджує свою згоду з умовами кредитного договору.

Відповідно до п. 4.6 кредитного договору, передбачено право банку вимагати від позичальника зміни процентної ставки.

З матеріалів справи та пояснень сторін слідує, що ОСОБА_2 на добровільній основі та за власним бажанням, маючи достатньо часу для прийняття цього рішення, погодився укласти з установою банку додаткову угоду до кредитного договору від 11.07.2007 року про зміну процентної ставки.

Також позивачкою невірно сприйнято та оцінено своє право як одного з подружжя, передбачене ст. 65 СК України, щодо питання надання згоди під час укладення додаткової угоди до кредитного договору між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та її чоловіком ОСОБА_2, оскільки ст. 65 СК України визначає відносини між подружжям виключно з підстав розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності. Тобто коли одним із подружжя вчиняється правочин, наслідком якого є розпорядження вже існуючим спільним майном. А в даному випадку додаткова угода до кредитного договору не є правочином щодо розпорядження об'єктом спільної власності, адже з укладенням цього договору ніяке спільне майно не вибувало із власності позивача та ОСОБА_1, а навпаки, з укладанням кредитного договору ОСОБА_2 були передані кошти у вигляді суми кредиту, що є фактом набуття майна, а не розпорядження ним. Тобто ч.2 ст. 65 СК України повинна тлумачитися не окремо, а в контексті ч. 1 цієї статті і взагалі ст. 65 СК України в цілому, щодо предметного регулювання.

Наявність інших обставин для визнання цієї додаткової угоди недійсною позивачами не доведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: