Апеляційний суд Тернопільської області
Справа № 22ц- 1465 Головуючий у 1 інстанції Квятковська Л.Й.
Категорія 44 Доповідач Стефлюк О.Д.
Рішення
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 липня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої Парандюк Т.С.

Суддів Стефлюк О.Д. і Храпак Н.М.

При секретарі Прус Л.С.

За участі представника апелянта

ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі в/ч НОМЕР_2 ) на рішення Чортківського районного суду від 3 червня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до в/ч НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2010 року ОСОБА_2 пред`явив зазначений вище позов, посилаючись на те, що 6 квітня 2010 року був звільнений в запас із Збройних Сил України за станом здоров`я. 14 квітня 2010 року його виключено із списків особового складу в/ч та всіх видів забезпечення. При звільненні йому не була виплачена грошова компенсація за речове майно, яке він не одержував протягом 1995-2009 років, в сумі 9090,61 грн.

Рішенням Чортківського районного суду від 3 червня 2010 року зазначений вище позов задоволено.

В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника апелянта ОСОБА_1 , який підтримує доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що невиплатою грошової компенсації за неотримане речове майно, відповідачем порушено законні права ОСОБА_2 , які підлягають судовому захисту, шляхом повного задоволення позовних вимог.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу командира повітряного командування «Захід» Повітряних сил Збройних сил України №17 від 6 квітня 2010 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби в запас, за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу. З 14 квітня 2010 року його виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_3 та всіх видів забезпечення.

Після звільнення з військової служби, 27 квітня 2010 року позивачу було видано довідки на одержання грошової компенсації замість належного до видачі майна: №26 - на отримання 1599,16 грн. за неотримане речове майно протягом 1995-1999 років, та №27 - на отримання 7491,45 за неотримане речове майно протягом 2000-2009 років. Проте, виплатити вказані суми грошової компенсації відповідач (який є правонаступником в/ч НОМЕР_4 ) відмовився., мотивуючи тим, що по закінченню терміну носіння речей позивач за їх отриманням не звертався, а в даний час кошти на виплату компенсації, на яку претендує позивач, відсутні.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (надалі Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість нього.

Порядок забезпечення військовослужбовців речовим майном врегульовано постановою Кабінету Міністрів України «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час» від 28 жовтня 2004 року № 1444, п.27 якої передбачено право військовослужбовців, звільнених у запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням отримати речове майно, яке вони не отримали під час звільнення, або грошову компенсацію за нього за цінами на день підписання наказу про звільнення.

Проте, пунктом 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 року, після 14 березня 2000 року було призупинено дію ч.2 ст.9 Закону № 2011-ХІІ в частині одержання військовослужбовцями грошової компенсації замість продовольчих пайків та речового майна.

А Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців...» від З листопада 2006 року № 328-У (який набрав чинності з 1 січня 2007 року), ст.9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції та доповнено ст.9-1, якою за іншим порядком врегульовано здійснення продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців. Зазначеною нормою Закону одержання за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість продовольчих пайків і речового майна - не передбачено.

Частиною 1 статті 58 Конституції України закріплений принцип, за яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Виходячи з наведених норм законодавства, суд постановлюючи рішення, обгрунтовано зазначив, що відмова відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, порушує його права. Проте, визначаючи конкретну суму до стягнення, суд помилково вважав, що така повинна бути стягнута за весь період, охоплений позовними вимогами. Поза увагою суду залишились зазначені вище зміни, внесені в Закон №2011 -XII, за якими стягненню підлягає компенсація за речове майно, не одержане позивачем до 14 березня 2000 року. Речове майно, яке не видано після 14 березня 2000 року - підлягає видачі в натурі.

Відповідно до довідки №26 від 12 квітня 2010 року на одержання грошової компенсації замість речового майна, виданих позивачу військовою частиною НОМЕР_4 після звільнення його у запас, станом на березень 2000 року позивачу не видано речове майно на загальну суму 1599,16 гривень. З пояснень представника апелянта в судовому засіданні видно, що таке майно є в наявності і при зверненні позивача буде йому видано.

За період з березня 2000 року по грудень 2009 року позивач має право на отримання належного йому речового майна в натурі. Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень в судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з вимогою про видачу речового майна в натурі до відповідача не звертався. Вказане свідчить про відсутність порушення права позивача отримання речового майна в натурі. Вимоги його в цій частині позову є передчасними і до задоволення не підлягають.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку позовної давності на увагу не заслуговує, оскільки на час звернення з позовом до суду позивачу не було видано ні належне йому для видачі речове майно, ні грошова компенсація за нього. Перебіг строку позовної давності для судового захисту порушеного права позивача почався 27 квітня 2010 року (з часу видання довідок-розрахунків на право одержання грошової компенсації за речове майно).

Позивач подав до суду позовну заяву 7 травня 2010 року, що свідчить про те, що строк позовної давності ним не пропущено.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апелянта щодо відсутності у нього коштів для виплати компенсації за неотримане позивачем речове майно, оскільки відсутність коштів для цієї мети не звільняє апелянта від обов`язку з виконання грошового зобов`язання перед позивачем.

Враховуючи, що у справі не потрібно збирати або додатково перевіряти докази, обставини справи встановлені судом повно й правильно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасування оскаржуваного судового рішення і ухвалення нового - про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 задоволити частково.

Рішення Чортківського районного суду від 3 червня 2010 року

скасувати і ухвалити нове, яким позов задовільнити частково, з в/ч НОМЕР_1 на

користь ОСОБА_2 стягнути 1599,16 гривень компенсації за неодержане до 14 березня 2000 року речове майно.

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку, шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області О.Д. Стефлюк