Справа № 2-72/10
Провадження №без н/п
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2010 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Ільніцької С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (далі ВАТ «Житомиргаз») в якому спросить:

- визнати наказ № 64/ос від 12.06.2009 року про звільнення з роботи незаконним;

- поновити його на роботі на посаді головного інженера Малинського управління експлуатації газового господарства з 12.06.2009 року;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3038 гривень 70 копійок;

- стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та пояснив, що він працював в газовому господарстві з 1997 року. 25 травня 2009 року в газовому господарстві проводилась перевірка. За результатами цієї перевірки його хотіли звільнити за порушення трудової дисципліни на підставі розпорядження керівника ВАТ «Житомиргаз». Не бажаючи щоб в трудовій книжці був запис про звільнення з підстав порушення трудової дисципліни, вирішив написати заяву про звільнення за згодою сторін з 12 червня 2009 року. Вважає що таким чином на нього чинився тиск зі сторони керівництва з метою змусити його звільнитись з роботи, а тому просить задовольнити його позов в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що позивачу було надано розпорядження голови правління ВАТ «Житомиргаз» про звільнення з роботи за п. 1 статті 41 КЗпПУ. Підставою для видання такого розпорядження був акт перевірки від 04.06.09 року за участю представника ВАТ «Житомиргаз». Перевірка проводилася в будинках споживачів природного газу, а також працівників ВАТ «Житомиргаз». При перевірці було встановлено, що газовий лічильник ОСОБА_1 не опломбований. На підставі цього хотіли звільнити позивача за п. 1 статті 41 КЗпП, оскільки він, будучи посадовою особою головним інженером, яка підпадає під категорію заступників, вчинив грубе порушення трудової дисципліни. ОСОБА_1 не хотів щоб його звільняли за порушення трудової дисципліни, а тому написав заяву про звільнення за власним бажанням, а потім за згодою сторін. На підставі цього і був виданий наказ про звільнення його з 12 червня 2009 року.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 березня 1997 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду інженера по технічній безпеці Малинського управління експлуатації газового господарства (а.с. 21), яке не є юридичною особою, а є структурним підрозділом Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» (а.с. 47-54). 21 грудня 2007 року він був призначений головним інженером (а.с. 21). 12 червня 2009 року голова правління ВАТ «Житомиргаз» видав розпорядження № 2419/18 (а.с. 35), яким зобовязав керівника Малинського управління експлуатації газового господарства ОСОБА_3 звільнити ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення посадових обовязків за п.1. ст. 41 КЗпП (а.с. 35). Однак в цей же день позивач написав заяву (а.с. 46), в якій просив звільнити його 12 червня 2006 року за згодою сторін. Керівник Малинського управління експлуатації газового господарства погодився з такою заявою і на підставі неї видав наказ № 64/ос від 12 червня 2009 року про звільнення позивача 12.06.2009 року за п. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін (а.с. 23). Таке право керівник Малинського управління експлуатації газового господарства має на підставі Положення (а.с. 52). Цього ж дня йому була видана трудова книжка (а.с. 44-45).

Для перевірки пояснень позивача стосовно вчинення на нього тиску були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_4 показав, що він працює в газовому господарстві. Там проводилась комплексна перевірка за участю спеціалістів із головного управління. 12 червня 2009 року десь о 16 годині вийшов на вулицю покурити і в коридорі зустрів ОСОБА_1 Вигляд у нього був заклопотаний. Він пояснив, що його звільняють з роботи. Вкінці робочого дня біля прохідної знову зустріли ОСОБА_1 та керівника Малинського управління експлуатації газового господарства. Вони розмовляли про звільнення за власним бажанням. Більше розмови не чув, так як вона проходила в кабінеті. Після цього на нараді оголосили, що ОСОБА_1 звільнений

Свідок ОСОБА_5 повідомив, що на нараді дійсно зачитали наказ про звільнення ОСОБА_1, але яким чином відбувалось звільнення йому не відомо.

Отже, із показів свідків не вбачається, що на позивача чинився тиск для звільнення його з роботи. Не підтвердилось це і проведеною перевіркою, на підставі якої було відмовлено в порушення кримінальної справи відносно керівника Малинського управління експлуатації газового господарства (а.с. 34).

Тому наказ про звільнення позивача є законним і позивач не підлягає поновленню на роботі. Про це також наголошено і в пункті 12 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" в якому вказано, що подача працівником заяви про звільнення з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього.

З вищевказаних підстав суд відмовляє позивачу у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягненні моральної шкоди.

Суд не відшкодовує позивачу витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, оскільки йому відмовлено в задоволенні позову. Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 60, 88, 176, 185, 196, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 36 Кодексу законів про працю України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 4 Декрету КМУ „Про державне мито.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження до Малинського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя:

ОСОБА_6