Костопільський районний суд Рівненської області
Справа №2-337/2010 p.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2010 року Костопільський районний суд Рівненської області

в особі: головуючого-судді Маринич В.К.

при секретарі Федас І.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

глянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором про стягнення споживчого кредиту та Договором поруки та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АК1Б «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просить стягнути з них солідарно заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 (надалі кредитний договір) від 27 листопада 2007 року в розмірі 196437,42 долари США, що в еквіваленті на гривню становить 1569593,92 грн., неустойку за порушення своїх зобовязань в розмірі 500 грн., пеню за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 1711,06 доларів США, що за курсом НБУ становить 13671,97 грн.

В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк » та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в розмірі 200 000 доларів США до 16.11.2017 року. ОСОБА_3 зобовязувалася погашати борг щомісячними платежами зі сплатою процентів за користування кредитними коштами згідно графіка погашення, визначеному в Додатку №1 до цього договору від 27.11.2007 року. Однак умов договору належно не виконувала. В забезпечення виконання зобов'язань за договором із ОСОБА_4 був укладений договір поруки № 159215 від 27.11.2007 року, за яким він взяв на себе обовязок виконувати зобовязання ОСОБА_3 перед кредитором в повному обсязі. Банком була надіслана вимога до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дострокове повернення кредитних коштів, яка ними була залишена без задоволення. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по кредитному договору в повному обсязі.

ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року, договору іпотеки № 12376/2 від 27.11.2007 року, договору поруки № 159215 від 27.11.2007 року недійсними.

Свої вимоги мотивувала тим, що укладений кредитний договір № 0 від 27 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 суперечить актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства та містить умови, які є несправедливими по відношенню до останньої, чим порушують її права як споживача, тому договір повинен бути визнаний недійсним, а разом з ними і договори поруки та іпотеки, які укладалися для забезпечення виконання зобовязання по кредитному договору.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» підтримав повністю на підставах, викладених в позовній заяві. Вказав, що у звязку з ухиленням відповідачів від виконання зобовязань по кредитному договору №

0 від 27 листопада 2007 року перед банком в добровільному порядку заборгованість за договором слід стягнути в повному обсязі в судовому порядку, письмову вимогу банку від 21.04.2009 року про повернення заборгованості по кредиту відповідачі не відреагували, борг не погасили, тому у відповідності до п. 6.2 кредитного договору кредитор вважає термін повернення кредиту таким, що настав, а кредит обовязковим до повернення. Зустрічний позов ОСОБА_3 не визнав. Вказав, що кредитний договір був результатом волевиявлення та домовленості сторін. ОСОБА_3 свідомо звернулася до банку із заявою про отримання кредиту в іноземній валюті. Договірні зобовязання відповідачем взяті добровільно. Про всі можливі ризики ОСОБА_3 було відомо. АКІБ «УкрСиббанк», маючи банківську ліцензію № 75 ОСОБА_5 банку України від 24.12.2001 року на право здійснювати банківські операції та письмовий дозвіл № 75-3 від 24.12.2001 року на право здійснювати операції з валютними цінностями, тобто генеральну ліцензію та будучи правомочним, видав кредит в іноземній валюті. Отримавши генеральну ліцензію, банк має право на постійній основі здійснювати операції з розміщення іноземної валюти. Наявність індивідуальної ліцензії в цьому випадку не вимагається. Вказав, що Кредитний договір відповідає вимогам закону, не містить процесуальних порушень, які б потягли визнання його недійсним. Просить у задоволенні позовних вимог по зустрічному позову відмовити.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зявилися. Інтереси представляє ОСОБА_2

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_2 позов «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визнав. Просив суд у його задоволенні відмовити, виходячи з наступного. П. 3.1.3 та розділом 6 Кредитного договору 0 від 27 листопада 2007 року передбачено право банку визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно п. 1.2.2 цього договору. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредит обовязковим для повернення з моменту отримання позичальником письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі. При цьому повинні бути дотримані вимоги щодо порядку дострокового повернення кредиту, передбаченого п. 6.2 кредитного договору, а обовязкове направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою Позичальника. З 32-го календарного дня після отримання повідомлення позичальником, термін сплати кредиту вважається таким, що настав. Всупереч даним пунктам договору та ст. 11 Закону України «Про захист споживачів» відповідачі не отримали жодної письмової вимоги банку про заборгованість 1 кредиту та дострокове повернення кредитних коштів. Тому термін дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом вважається таким, що не настав. З огляду на вищезазначене, банк не набув права на вимогу про повернення кредитних коштів та неправомірно звернувся в суд з даним позовом. Зустрічний позов ОСОБА_6 підтримав повністю на підставах, викладених у позовній заяві, зокрема вказуючи наступне. 27 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, текст якого складений Відповідачем, містить положення, значно порушили законні права ОСОБА_3, як споживача за споживчим кредитом по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України, а саме АКІБ „УкрСиббанк, надавши кредит у доларах США порушив норми статті 99 Конституції України, статтей 533, 524 Цивільного кодексу України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, статті 35 Закону України „Про ОСОБА_5 України», тому вважає, що використання позивачем ОСОБА_7 долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір умови, яка є дискримінаційною (такою, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на позичальника), що значно порушує законні права відповідача, як споживача порівняно з позивачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для відповідача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним. Крім того, вказав, що банк в порушення ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю отримавши індивідуальної ліцензії не вправі був видавати кредит в іноземній валюті. Просив в задоволенні вимог по первісному позову відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити, визнати кредитний договір № 0 від 27 листопада 2007 року недійсним і разом з ним, керуючись ст.. 548 ЦК України визнати недійсним договір поруки 159215 від 27.11.2007 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 та договір іпотеки № 12376/2 від 27.11.2007 року.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи та зясувавши всі обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги по первісному позову є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги по зустрічному позову суд вважає обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 листопада 2007 року, між Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк» та громадянкою України ОСОБА_3 укладено Договір про надання споживчого кредиту (надалі кредитний договір) 0.

Предметом укладеного Договору кредиту згідно п.1.1. являється зобовязання Кредитора надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті на строк до 16.11.2017 року (п. 1.2.1) в сумі 200 000.00 (двісті тисяч доларів США) що дорівнює еквіваленту 1 010 000 (один мільйон десять тисяч) грн. зі сплатою 13,90% річних (п.1.3.1.). Період сплати кредиту та процентів за користування кредитом Сторонами визначено в графіку погашення кредиту, що зазначений в Додатку №1 до цього договору від 27.11.2007 року.

Видача кредиту здійснювалась шляхом зарахування валютних коштів на поточний рахунок Позичальника № 5900 у Банку. Сторонами також було встановлено, що погашення основного боргу по кредиту та сплату відсотків Позичальник здійснює у валюті кредиту. Повернення кредитних коштів та сплата відсотків за користування Позичальник повинен здійснювати на номера рахунків, вказаних в кредитному договорі.

Згідно умов Договору кредиту Позичальник взяв на себе зобовязання сплатити Банку винагороду, відсотки за користування кредитом та погасити кредит в порядку, сумах і строки, передбачені укладеним Договором кредиту та додатком №1.

Однак умов договору по поверненню банку кредитних коштів та плати за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі, та згідно графіку погашення ОСОБА_3 не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість по кредитному договору.

Згідно банківського розрахунку станом на 10.11.2009 року сума заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед банком становить 196 437,42 долари США, що складається з суми простроченої заборгованості по кредиту - 177 124,16 долари США, суми заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитними коштами - 19313,26 долари США.

Разом з тим, згідно наданої позивачем інформації загальна сума, яка була сплачена відповідачем ОСОБА_3 за кредитним договором № 0 року складає 55097,58 долари США.

Таким чином, судом встановлений факт часткової сплати позивачем тіла і відсотків по кредиту.

ІЗ забезпечення виконання грошових зобовязань ОСОБА_3 перед АКІБ «УкрСиббанк» 27.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) було укладено Договір іпотеки № 12376/2, згідно до якого іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю комплекс, магазин-кафе-бар, що знаходиться за адресою м. Костопіль вул. В.Стуса, 33 а Рівненської області та земельну ділянку, на якій знаходиться вищезазначене майно.

Крім того, з цією ж метою 27.11.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» (Кредитор) та ОСОБА_4 (Поручитель) було укладено договір поруки № 159215, згідно до п. 1.1 якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 (Боржник) усіх її зобов'язань перед кредитором, що виникли з договору надання споживчого кредиту № 0 року від 27.11.2007 року, укладеного . кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих. можуть виникнути у майбутньому.

П. 3.1.3 та розділом 6 Кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року передбачено право банку визнати термін повернення кредиту таким, що настав, згідно 1.2.2 цього договору. При цьому термін повернення кредиту вважається таким, що настав,а кредит обовязковим для повернення з моменту отримання позичальником письмової вимоги банку. В цьому випадку позичальник зобовязується достроково поверну отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін в повному обсязі, цьому повинні бути дотримані вимоги щодо порядку дострокового повернення кредиту передбаченого п. 6.2 кредитного договору. Зокрема, згідно п. 6.2 кредитного договору Повідомляє Позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення наданої йому суми кредиту та плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом повідомленням про вручення) за адресою Позичальника. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредитним обовязковим до повернення і сплати в повному обсязі Банку з 32-го календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) Банку про дострокове повернення кредиту за умови, що а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобовязань позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобовязань позичальника за Договором протягом 31 календарного дня з одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку, термін сплати кредиту вважається таким, що настав.

З матеріалів справи та з пояснень представника відповідачів ОСОБА_2 вбачає, що всупереч п.п. 3.1.3, розділу 6 кредитного договору та ст. 11 Закону України « захист прав споживачів» відповідачі не отримали жодної письмової вимоги банку про порушення зобовязань позичальника за кредитним договором та про дострокове поверне кредиту та плати за кредит.

Позивачем також не були надані суду підтверджуючі докази отримання відповідачами письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення), як передбачено п. 6.2 кредитного договору.

Згідно п. 7.6 кредитного договору листування між сторонами здійснюється шляхом направлення або надання відповідних повідомлень (рекомендованих листів) іншій стороні її адресу.

Надані позивачем листи № 132-3/461-11-175 від 21.04.2009 року та № 132-3/461- 174 від 21.04.2009 року, суд за доказ виконання АК1Б «УкрСиббанк» вимог п. 6.2 кредитного договору не приймає, оскільки в своєму змісті вони не містять повідомлення позичань про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за користування таким кредитом.

Крім того, позивачем не надано суду доказів отримання вищезазначених листів відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Тому суд приходить до висновку про те, що термін дострокового повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не настав у відповідності до п. З кредитного договору. З огляду на вищезазначене, АКІБ «УкрСиббанк» не набув права вимогу про дострокове повернення кредитних коштів.

У відповідності зі ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобовязання у договорі повинно бути виражено в національній валюті України. Дане положення в цілому кореспондується з ч. 1 ст. 192 ЦК України відповідно якої законним платіжним засобом на території України є грошова одиниця України.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання повинно бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно ч. 2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу, зокрема за зобов'язаннями, відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України може використовуватися в Україні лише у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно ч. З ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території країни за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених

законом

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України, виконання грошових зобовязань, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Згідно цієї ж статті грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю ід 19.02.2003 року № 15-93, а саме п. 1 ст. З, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління ОСОБА_5 банку України.

Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету КМУ „Про систему валютного регулювання і валютного контролю (надалі Декрет) ОСОБА_5 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Згідно п. 2 та 3 ст. 5 зазначеного Декрету генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, пов'язаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами - резидентами.

Підпунктами (В), (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальні ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

На теперішній час обмеження щодо термінів і сум надання та одержання кредитів в іноземній валюті законодавством не встановлені, отримання індивідуальної ліцензії та дозволу є необхідною умовою для правомірності видачі та одержання кредиту незалежно від суми грошових коштів, які надаються банком, та строку їх повернення позичальником.

Виплата процентів за кредитним договором є платою за користування чужими грошовими коштами. А оскільки іноземна валюта використовується для сплати процентів, то це означає, що іноземна валюта використовується як засіб платежу.

У відповідності до підпункту (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету сплата процентів за користування кредитом в іноземній валюті (долари США), які використовувались у спірних правовідносинах між сторонами як засіб платежу також потребує отримання однією із сторін індивідуальної ліцензії ОСОБА_5 Банку України.

АКІБ «УкрСиббанк», укладаючи відповідний кредитний договір, взяв на себе зобовязання виплатити суму кредиту позичальникові, тобто використав валюту як засіб платежу, що у відповідності до підпункту (Г) пункту 4 ст. 5 Декрету вимагає отримання індивідуальної ліцензії.

Згідно п. 5 ст. 5 Декрету КМУ одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» у встановленому законом порядку індивідуальної ліцензії НБУ не отримав.

Відповідачі також не отримували індивідуальної ліцензії на отримання кредиту іноземній валюті та на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу по цьому ж кредиту.

Згідно з п. 1.5 Положення про порядок видачі ОСОБА_5 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене Постановою НБУ від 14.10.2004 р. № 483 (надалі Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк.

П. 1.5 Положення звільняє банк від отримання індивідуальної ліцензії, тільки ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Беручи до уі те, що згідно зі ст. 346 Господарського кодексу України спершу саме позичальник повї здійснити певні дії для одержання кредиту (надати відповідні документи), тому позичальник являється ініціатором валютної операції, а не банк.

В судовому засіданні представник банку представивши ксерокопії банківської ліцензії № 75 від 24.12.2001 року, дозвіл № 75-3 від 21.09.2009 року та додаток до дозволу № 75-3 21.09.2009 року, все ж таки не надав достатніх доказів, що банк у встановленому законом порядку в 2007 році отримав індивідуальну ліцензію та письмовий дозвіл НБУ на право здійснення валютних операцій (в тому числі видача кредитів).

Згідно із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочин недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема. ст.203 Цивільного кодексу України.

За приписом ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не V суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно умов ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним, узгоджується з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсний згідно до якого правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного ДОЗІ (ліцензій), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи, що зміст спірного кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року супереч переліченим вище приписам законодавства, позовні вимоги про визнання недійсним Кредитного Договору № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від листопада 2007 року є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, враховуючи висновки суду щодо недійсності Кредитного договору № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від 27 листопада 2007 останній є таким з моменту його вчинення у відповідності до ст. 236 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. З ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивілье права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо, цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, мг здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до ви правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні праві забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення т регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час з порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у ст. З України - принципу справедливості.

Умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, позивач АКІБ „УкрСиббанк перекладає, як субєкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на відповідача - позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини З статті 13 Цивільного кодексу України.

З огляду на нестабільність грошової одиниці України гривні, її поетапної девальвації та ревальвації, тобто за наявності плаваючого валютного курсу в умовах світової економічної кризи, використання «твердої» валюти - доларів США в кредитному договорі № 0 від 27 листопада 2007 року створює АКІБ «УкрСиббанк» несправедливі умови по відношенню до позичальника ОСОБА_3 Зважаючи на те, що єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, для погашення заборгованості по кредиту в іноземній валюті позичальник змушений затрачати більше гривневої маси у зв'язку з девальвацією гривні.

Таким чином, використання позивачем АКІБ „УкрСиббанк долара США. як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище відповідача, як споживача порівняно з банком (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право для відповідача відповідно до пункту 2 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів, за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитний договір недійсним.

Таким чином, суд вважає, що позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості не підлягає задоволенню з огляду на вищевикладені обставини. Зустрічний позов ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року недійсним підлягає задоволенню в повному обсязі, у звязку з чим у відповідності із ст. 216 ЦК України, кожна із сторін за кредитним договором зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього договору.

Разом з визнанням кредитного договору № 0 від 27 листопада 2007 року недійсним, у відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК України наступають наслідки недійсності основного зобов'язання, що спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Згідно п. 2.1 кредитного договору виконання зобов'язань позичальника за даним договором забезпечується договором іпотеки № 12376/2 від 27.11.2007 року та договором поруки № 159215 від 27.11.2007 року. В даному випадку наступають наслідки недійсності даних правочинів.

Одночасно суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача сплачені ним судові витрати по справі в розмірі 37 (тридцять сім) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в суді та судовий збір на користь держави в розмірі 8 (вісім) грн. 50 коп.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 99 Конституції України, ст. 5, п. 5 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів, ст. 3,5 Декрету Кабінету міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю, ст. З Закону України № 2346-ІІІ „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні , ст. ст. 6. 7 Постанови ОСОБА_5 банку України № 200 від 30.05.2007р. „Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, ст. ст. З, 13, 16, 203, 215, 216, ч. 2 ст. 192, ст. 227, ст. 236 ч. 1 ст. 524, ч. З ст. 533, 548 ЦК України, ст. ст. 10. 88. 209. 212-215 ЦПК України суд, п. 2,4,5-7,17.31 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року. -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та Договором поруки - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі віділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору № 0 від листопада 2007 року недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним Кредитний Договір № 0 (Договір про надання споживчого кредиту) від 27 листопада 2007 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника віділення № 461 А «УкрСиббанк» ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Визнати недійсним Договір іпотеки № 12376/2 від 27 листопада 2007 року, укладе між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальника відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Визнати недійсним Договір поруки № 159215 від 27 листопада 2007 року, укладе між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі начальні відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_3 витрати інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 37 (тридцять сім) грн. коп.

Стягнути з Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі відділення № 461 АКІБ «УкрСиббанк» на користь держави державне мито в розмірі 8 (віс грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подає протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана протягом двадцяти днів, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ