Справа № 2-177/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2010 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при секретарі Ярошук Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Ми¬колаївни про визнання майна особистою приватною власністю, договору купівлі-продажу стосов¬но покупця недійсним і покупцем іншу особу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, договору купівлі-продажу стосовно покупця недійсним і покупцем іншу особу. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що у жовтні 1997 року вона продала отриману у спадок % житлового будинку у м. Сочі, РФ, виручені кошти є її особистою власністю. В січні 1998 року вона вирішила придбати за вказані кошти земельну ділянку і 8/100 будинку по вул. Шевченка, 33-в у м. Житомирі і домовив¬шись з продавцем гр. ОСОБА_5 щодо продажу, виїхала до м. Сочі забрати свої речі з проданого будинку. В цей період їй зателефонував її чоловік ОСОБА_6 і повідомив, що прода¬вець вимагає укладення угоди купівлі-продажу або продажу даного майна іншій особі. Вона до¬зволила чоловіку оформити придбання за її особисті кошти вказаної нерухомості та зареєструвати на її ім'я. Після повернення до м. Житомира, вона дізналась, що ОСОБА_6 уклав договір купів¬лі - продажу земельної ділянки і 8/100 будинку по вул. Шевченка, 33-в у м. Житомирі, але право власності оформив не на неї, а на своє ім'я. Це суперечить домовленості як з гр. ОСОБА_5, так і з ОСОБА_6. На той час коштів на переоформлення права власності вже не було, а ОСОБА_6 її особистого права на вказану нерухомість ніколи не оспорював. Проте, після смерті ОСОБА_6, відповідачі у даній справі заперечують щодо її прав, а тому ОСОБА_1 просить визнати частково недійсним, стосовно покупця, договір купівлі-продажу, укладений 16.11.1998 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, згідно якого, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив 8/100 частин домоволодіння та приватизовану зе¬мельну ділянку розміром 205 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господар¬ських будівель, які розташовані в м. Житомирі по вул. Шевченка, 33-в та визнати покупцем вище¬зазначеного будинку її - ОСОБА_1.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилався на обставини звернення до суду, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала повністю і проти його задоволення не запе-речувала.

Співвідповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, згідно протоколів судових засідань від 02 і 09 червня 2009 р. Виселковського райсуду Краснодар¬ського краю і Калінінського райсуду Санкт-Петербургу, РФ, проведених на виконання відповідно¬го доручення Корольовського райсуду, відповідачі позов не визнали і зазначили, що свої інтереси в суді будуть захищати за участю представника. їх представник - адвокат ОСОБА_8 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити за безпідставністю, наголошував про матеріальну спроможність ОСОБА_6 придбати спірну нерухомість, отримання їм у той період відповідних прибутків і також пропущення позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд, вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню, виходячи ,з наступ¬ного.?

Відповідно до п. 1 Прикінцевих положень СК України вказаний Кодекс набрав чинності з 01.01.2004 р. і застосовується до сімейних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки в даній справі спірні правовідносини щодо прав на майно виникли в період шлюбу з 1976 р. по 1999 р., тобто під час дії КпШС України, то суд застосовує норми цього Кодексу для вирішення даного спору.

В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 1976 року позивач ОСОБА_1 уклала

шлюб з ОСОБА_6. 08 вересня 1997 року, перебуваючи у шлюбі. ОСОБА_1 вступила в спадщину і отримала ? житлового будинку № 49, розташованого по вул. Леніна в м. Сочі, Краснодарського краю, Російської Федерації (підтверджується свідоцтвом про вступ у спадщину за законом). 07.10.1997 року ОСОБА_1 продала отриману в спадщину 1/2 житлового будинку № 49 по вул. Леніна в м. Сочі, за 60000000,00 (шістдесят мільйонів) російських рублі що на час продажу складало 10350,00 $ доларів США. У січні 1998 року ОСОБА_1 домовилась, з гр. ОСОБА_5 щодо придбання, за свої особисті кошти з продажу будинку в м. Сочі, останнього 8/100 частин домоволодіння та приватизованої земельної ділянки у м. Житомирі п вул. Шевченка, 33-в за 11955 грн., що на той час складало 5980.00 $ доларів США.

Після домовленості, ОСОБА_1 виїхала у Росію забрати речі з проданого в м. Сочі будинку. В цей період до ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_6 і повідомив, що продавець ОСОБА_5 вимагає негайного оформлення договору купівлі-продажу нерухомості або про¬дажу її іншій особі. За цих обставин ОСОБА_1 дозволила ОСОБА_6 здійснити оформлення договору купівлі на своє ім'я. Проте, після повернення з Росії, позивач дізналась, що ОСОБА_6 оформив купівлю нерухомості на себе. В цей період у ОСОБА_1 не було коштів на переоформ¬лення спірної нерухомості на своє ім'я, а ОСОБА_6 ніколи за життя проти її особистого права на це майно не заперечував. 19.03.1999 року ОСОБА_1 розлучилася з ОСОБА_6, проте фор¬мально продовжувала жити з останнім однією сім'єю, розподіл майна після розлучення в судово¬му порядку не здійснювали за відсутністю спору. 28.11.2007 року ОСОБА_6 помер, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечують її право на вищенаведене майно.

Встановлені судом вищенаведені обставини, підтверджуються поясненнями співвідпо-відача ОСОБА_2 та показами свідків ОСОБА_9. ОСОБА_10 та ОСОБА_5. Також дані факти знайшли своє підтвердження і у письмових доказах представлених стороною позивача, а саме довідка РАЦС № 1583/02-91. свідоцтво про право на спадщину по закону - реєстр № Н-1462, договір купівлі-продажу від 07.10.1997 р., договір купівлі-продажу від 16.01.1998 р., реєстраційний напис у книзі № 131 за № 3180 у інвентарній справі № 1483, довідка МСЕ № 069268, свідоцтво про розірвання шлюбу № 034610, свідоцтво про смерть № 079101.

Як встановлено з пояснень відповідача ОСОБА_2 і свідків, ОСОБА_6 будучи інвалідом третьої групи загального захворювання, мав незначний заробіток і його на період вчи¬нення оспорюваного правочину, вистачало лише на харчування і лікування останнього.

Відповідно до ч. 4 ст. 13, ч. 4 ст. 41 Конституції України держава забезпечує захист усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених ви¬мог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 235 ЦК України в разі встановлення того, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків , а підставою його недій¬сності є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановле¬ні ст. 203 ЦК України. Недійсність правочину може бути визнана судом.

Згідно ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чо¬ловіка є майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування, в порядку спадку¬вання або набуте за кошти, які належали їй, йому особисто.?

Відповідне положення мала і ст. 24 КпШС України, яка діяла на момент придбання спі¬рних квартир.

Враховуючи, що стороною співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не на¬дано доказів, що мали б достовірно свідчити про джерело коштів, за рахунок яких було придбано 8/100 частин домоволодіння та приватизованої земельної ділянки у м. Житомирі по вул. Шевчен¬ка, З 3-в, у суду з огляду на встановлені факти є підстави визнавати це майно в розумінні ст. 57 СК України (положення ст. 24 КпШС України) об'єктом особистої приватної власності ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦК 1963 року правочин, визнаний недійсним вважається не¬дійсним з моменту його укладення. Відповідно до ст. 60 ЦК УРСР 1963 року недійсні частини правочину не тягнуть за собою недійсність інших його частин, якщо можливо припустити, що правочин був би укладений і без включення недійсної його частини.

Згідно зі ст. 48 Закону України «Про власність», власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володін¬ня, і відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до ст. 328 ЦК України 2003 р., право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не ви¬пливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України 2003 р., кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захи¬сту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права та визнання правочину не¬дійсним.

Згідно зі ст. 257 ЦК України 2003 р., загальна позовна давність встановлюється трива¬лістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, ко¬ли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його по¬рушила. За ч. 5 ст. 267 ЦК України 2003 р., якщо суд визнає поважними причини пропущення по¬зовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, судом зроблений висновок, що позивач пропустила строк для звернення до суду з вимогами про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири з поважних при¬чин, оскільки як встановлено в суді ОСОБА_6 ніколи за життя не оспорював особисте право позивача на спірне майно і лише після його смерті 28.11.2007 року, позивач дізналася, що помил¬кова позиція ОСОБА_6 під час укладення спірної угоди у нотаріуса за її відсутністю, що не від¬повідало його внутрішній волі, призвело до порушення її прав власника після смерті ОСОБА_6, а тому строк для її звернення до суду має бути поновлений.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 не є покупцем, в судовому засіданні встановле¬но, що фактично, покупцем є позивач ОСОБА_1, тому договір в частині покупця може бути ви¬знаний недійсним без визнання недійсним всього договору, і позивач може бути визнана покупцем за цією угодою.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 217 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Поновити ОСОБА_11 строк звернення з позовом до суду.

Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнання майна особистою приватною власніс¬тю, договору купівлі-продажу стосовно покупця недійсним і покупцем іншу особу - задовольнити.

Визнати особистою власністю ОСОБА_11 8/100 частин домоволодіння та приватизовану земельну ділянку розміром 205 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, які розташовані в м. Житомирі по вул. Шевченка, 33.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений 16.11.1998 року між ОСОБА_5 Оле¬гом Леонідовичем і ОСОБА_6, згідно якого, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_12 купив 8/100 частин домоволодіння та приватизовану земельну ділянку розміром 205 м2 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, які розташовані в м. Житомирі по вул. Шевченка, 33 (договір серія ААК № 779655, посвідчений 16 січня 1998 року завідуючою другої Житомирської державної нотаріальної контори державним нотаріусом ОСОБА_13 зареєстровано в реєстр за № 1-196) в частині , що стосується покупця ОСОБА_6,- недійсним.

Перевести на ОСОБА_11 право покупця по договору купівлі-продажу 8/100

частин домоволодіння та приватизовану земельну ділянку розміром 205 м2 для будівництва

та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, які розташовані в м Житомирі по вул. Шевченка, 33 (договір серія ААК № 779655, посвідчений 16 січня 1998 року завідуючого Житомирської державної нотаріальної контори державним нотаріусом ОСОБА_13, зареєстровано в реєстр за № 1-196).

Визнати за ОСОБА_11 право власності на 8/100 частин домоволодіння та приватизовану земельну ділянку розміром 205 м2 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, які розташовані в м. Житомирі по вул. Шевченка, 35

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Житомирського області через Корольовський районний суд м. Житомира у термін 10 днів із д його проголошення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Жи¬томирської області через Корольовський районний суд м. Житомира у термін 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Р. А. Галасюк