Справа №22-ц-3650/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Кононенко О.Ю.,

суддів - Семеній Л.І., Білецького О.М.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області

на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 04 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі про зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и л а:

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 04 листопада 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині не проведення нарахування і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальних захист дітей війни» з 01 серпня 2008 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і провести відповідні виплати за період з 01 серпня 2008 року по 04 листопада 2009 року.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 грн.70 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, просить скасувати зазначену постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому зазначає про те, що місцевим судом неправомірно застосовано положення ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при визначенні мінімального розміру пенсії за віком, а також не враховано відсутність механізму реалізації положень Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Також зазначає, що суд порушив норми матеріального права, не застосувавши положення ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відносно фінансування соціальних виплат виключно з Державного бюджету України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач має статус дитини війни та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обовязку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни за вказані періоди.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно із ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог зазначеної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване застосування до спірних правовідносин ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, колегія суддів зазначає наступне.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. 3 ст. 28 зазначеного Закону, відповідно до якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність механізму та коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст..46 Конституції України та зазначеною нормою закону. Питання фінансування управління Пенсійного фонду України, для виконання покладених на нього обовязків, у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовую і не дають підстав для його зміни чи скасування.

За таких обставин, оскаржувана постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304-1, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області відхилити.

Постанову Путивльського районного суду Сумської області від 04 листопада 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :