справа № 2-121/10
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2010 року. Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Міхієнкової Т.Л.

при секретарі - Сюр О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до КП Броварської міської ради «Броваритеплоенергомережа», третя особа - ВАТ "Броварський завод будівельних конструкцій" про визнання договору № 450 від 01.12.2006 р. "Про надання послуг з теплопостачання" недійсним

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обгрунтував наступним чином. 01 грудня 2006 р. між ним та КП «Броваритеплоенергомережа» укладений договір № 450 про надання йому, позивачу, послуг з теплопостачання.

Позивач вважає, що цей договір є недійсним, оскільки він суперечить вимогам Законів України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-15 від 24 червня 2004 р., "Про теплопостачання" № 2633-1У від 02 червня 2005 р., "Про захист прав споживачів", Про захист економічної конкуренції"', постанові КМУ України № 630 від 21 липня 2005 р. "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" та іншому діючому законодавству.

На думку позивача, діючим законодавством не передбачено укладання безпосередньо прямих договорів про надання послуг з централізованого опалення між споживачем та виробником або виконавцем послуг. Обов'язок укладання договорів покладено на балансоутримувача або управителя будинку, яким не є він, позивач. Останній, як він сам вважає, є фізичною особою, власником тільки окремого нежилого приміщення № 4 по вул. Грушевського, 15 в м. Бровари. Власником будинку № 15 по вул. Грушевського в м. Бровари згідно свідоцтва про право власності від 18 березня 2002 р., виданого на підставі рішення виконкому Броварської міської ради № 456 від 18 грудня 2001 р. є ВАТ "БЗБК". Рішенням Броварської міської ради № 192-11-24 від 06.03.2003 р. балансоутримувачем будинку № 15 по вул. Грушевського у м. Бровари призначено ЖЕС ВАТ "БЗБК".

Позивач відмовився від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, про що, як стверджував у судовому засіданні, він звертався до відповідача з заявами 15 жовтня та 16 жовтня 2007 р.

Останній вважає себе неналежним суб"єктом договору і тому він не мав права укладати оспорюваний договір, який протирічить вищезазначеним Законам України та ч.З ст. 215, ч.1 ст. 216, ст. 227 ЦК України і є таким, що не створює юридичних наслідків і не може породжувати права та обов'язки для його сторін.

В порушення вимог ст. 525 ЦК України, як вважає позивач, відповідач в односторонньому порядку змінював ціну за одиницю вартості - 1 Г кал. тепла, а така зміна умов зобов'язання не допускається законом.

Позивач вважає, що спірний договір не відповідає формі типового договору, |затвердженого постановою КМУ від 21 липня 2005 р. № 630.

Згідно рішення виконкому Броварської міської ради № 158 від 24 березня 2009 р. відповідач є виконавцем, а не виробником і в такому випадку мав би бути укладений окремий договір між виробником та виконавцем послуг теплопостачання, а такий договір відповідач суду не надав.

Крім того, вважає, що належне йому нежиле приміщення відноситься до третьої групи житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін, а не за рішенням органу місцевого самоврядування, як в даному випадку.

В порушення вимог законодавства України, на думку позивача, відповідач на момент укладання оспорюваного ним договору здійснював свою діяльність без ліцензії і сертифікатів, що є порушенням законодавства України.

Загалом позивач вважає, що спірний договір за змістом, формою, по порядку укладання договорів між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг, за визначенням зобов'язань сторін, за порядком визначення та погодження ціни/тарифу є таким, що не створює юридичних наслідків і не може породжувати права та обов'язки сторін договору і з вищезазначених підстав цей договір є недійсним.

Представник відповідача позов не визнав і просив відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ч.1 п. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово- комунальні послуги. Відповідно до ст. 19 ч. 2 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин в сфері, комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець та виробник.

Згідно ст. 20 ч.3 п.1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлених виконавцем на основі типового договору у строки встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 п. 1 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов'язками споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 JI.M., як споживач теплової енергії, був зобов'язаний укласти договір про надання послуг з теплопостачання з КП "Броваритеплоенергомережа".

Судом достовірно встановлено, що КП "Броваритеплоенергомережа" при проведенні розрахунків по кількості використаної теплової енергії користується "Нормами та вказівками по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та господарських спорудах, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" (КТМ - 204 України 244-94).

Згідно Закону України „Про житлово-комунальні послуги" ст.7 ч. 1 п.2, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить: встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону, та п. 4 визначення виконавця житлово-комунальних послуг в порядку затвердженому »пральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно п. 6.1 Договору № 450, зазначено, що розмір оплати за користування послугами з теплопостачання затверджуються рішенням Виконкому Броварської міської ради. Згідно п. 6.4 тарифи на послуги за теплопостачання для споживачів, віднесених рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради до II та III групи, на момент укладання договору зазначені в додатку №3 до договору, який є невід'ємною його частиною, в якому чітко зазначено, що вартість 1 Гкал, грн.. з ПДВ - 259 грн. 58 коп.

Відповідно до п.6.5 у разі зміни тарифів оплата за послуги з теплопостачання здійснюється за новими затвердженими цінами, без змін інших умов договору. Таким чином, нарахування позивачу за послуги теплопостачання проводились згідно рішень виконкому Броварської міської ради: № 373 від 21.08.2006 року; №641 від 11.12.2007 року; №337 від 22.07.2008 року; №688 від 30.12.2008 року та № 68 від 10.02.2009 року

Згідно ст. 632 ч.2, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Оскільки п. 6.1 Договору передбачено встановлення розміру оплати за користування послугами за теплопостачання, то ствердження позивача, що в договорі не зазначено тариф за послугу та що відповідач самовільно встановлював розмір тарифу є надуманим та таким, що не відповідає дійсності. Тому КП „Броваритеплоенергомережа" проводила нарахування відповідно до затверджених тарифів.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що КП "Броваритеплоенергомережа", як виконавець, повинна була обов'язково укласти договір з виробником не беруться судом до ваги з наступних підстав.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області №158 від 24.03.2009 року „Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Бровари", зазначено, що виконавцем централізованого теплопостачання та підігріву води для гарячого водопостачання є КП „Броваритеплоенергомережа".

Відповідно до статуту КП "Броваритеплоенергомережа" розділу III п. 3.2. предметом діяльності підприємства є: виробництво теплової енергії, її транспортування та забезпечення нею житлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Бровари та інших форм власності, будівель та споруд соціально-культурного виробничого та іншого призначення. Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі, якщо виконавець не є виробником, відносини між ним та виробником регулюються окремим договором. Отже, КП «Броваритеплоенергомережа», як виконавець, не повинне було укладати окремий договір з виробником, оскільки відповідно до свого статуту предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, тобто виконує функцію як виконавця так і виробника.

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що договір №450 про надання послуг з теплопостачання від 01.12.2006 року необхідно визнати недійсним з тих підстав, що КП "Броваритеплоенергомережа" не мало на момент укладання вищезазначеного договору ліцензії для діяльності у сфері житлово-комунальних послуг та сертифікату відповідності, також не беруться судом до уваги.

Відповідно до листа Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України, від 12.02.2007 року №18/18-157, в якому зазначено, що тільки з 01.04.2007 року відповідні органи розпочнуть видачу ліцензії на виробництво теплової енергії транспортування її магістралями та місцевими (розподільчими) мережами постачання теплової енергії. В листі також зазначено, що відповідно до роз'яснень Антимонопольного комітету України здійснення діяльності без ліцензії не належить до порушень законодавства і не тягне за собою відповідальності.

Тому той факт, що КП "Броваритеплоенергомережа" отримало ліцензію Серії AB № 345088 на право на виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, виданої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України строк дії якої з 22.06.2007 p.- 22.06.2012 p. вже після укладання договору №450 про надання послуг з теплопостачання не належить до порушень норм чинного законодавства.

Щодо сертифікату відповідності якості, то жодним нормативно правовим актом не передбачено, що підприємство, яке виробляє теплову енергію та транспортує її повинно мати сертифікат відповідності якості, а тому дані посилання позивача не відповідають дійсності.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_2 підписував договір №450 про надання послуг з теплопостачання від 01 грудня 2006 року власноруч. Послуга, яка передбачалась за вищезазначеним договором, а саме постачання теплової енергії в приміщення позивача, яке знаходиться за адресою м. Бровари, вул. Грушевського, 15 приміщення 4 надавалася належної якості та вчасно в період з 01.12.2006 р. по жовтень 2009 р., що не заперечує й сам позивач.

Посилання позивача на те, що „якщо об'єкт перебуває у спільній власності кількох співвласників, вони відповідно до своєї частки у праві спільної власності беруть участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна" не відповідають вимогам закону. Так, згідно ст.1 ч.1 п.6 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" власник приміщення - це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпорядження приміщенням. Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.2006 року, позивач купив нежиле приміщення, що розташоване в м. Бровари по вул. Грушевського 15 приміщення 4, площею 49,3 кв.м., та є його власником.

З вищезазначених підстав саме позивач повинен нести відповідальність по сплаті всіх витрат по вищезазначеній адресі самостійно.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що й не заперечував сам позивач ОСОБА_1, він разом з іншими споживачами теплової енергії звертались з колективною заявою до КП "Броваритеплоенергомережа" з проханням розірвати договори про надання послуг з теплопостачання та отримав лист, на якому було роз'яснено порядок відключення та куди необхідно звертатись. Однак позивачем не було виконано рекомендацій КП "Броваритеплоенергомережа", а тому останній не мав законного права на відключення свого приміщення від послуг з теплопостачання.

Керуючись: ст.ст. 10, 15, 58, 215 ЦПК України, ст. 632 ч.2 ЦК України, Законом України „Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про теплопостачання», суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до КП Броварської міської ради «Броваритеплоенергомережа», третя особа ВАТ «Броварський завод будівельних конструкцій» про визнання договору № 450 від 01.12.2006 р. «Про надання послуг з теплопостачання» недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом 20 днів після подання в 10-денний строк заяви про апеляційне оскарження, починаючи з дня проголошення рішення, а в разі неподання заяви про оскарження після закінчення строку подання цієї заяви - рішення набирає законної сили.

Суддя: