АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року м. Полтава

2010 року грудня місяця 7 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі :

головуючого - ТИМЧУК Л.А.

суддів - МАРТЄВА С.Ю., ЧІЧІЛЯ В.А.

при секретарі - РЕНКЕВИЧ М.Д.

розглянула провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача Апеляційного суду,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду з позовами про стягнення з ОСОБА_4 сум боргу за договорами позики.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15.01.2010 року зазначені позови обєднано в одне провадження.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 61 306 грн., 613 грн. 06 коп. судового збору, 86 грн. 55 коп. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а всього 62 005 грн. 61 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 23 694 грн., 236 грн. 94 коп. судового збору, 33 грн. 45 коп. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а всього 23 964 грн. 39 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 41 094 грн., 410 грн. 94 коп. судового збору, 86 грн. 51 коп. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а всього 41 591 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в сумі 15 906 грн., 159 грн. 06 коп. судового збору, 33 грн. 49 коп. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а всього 16 098 грн. 55 коп.

У апеляційній скарзі порушене питання про скасування рішення з підстав невірного застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, зокрема щодо неправомірного покладення на нього часткової відповідальності за боргові зобовязання ОСОБА_4

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 05 лютого 2008 року між ОСОБА_3, як позикодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 85 000 грн., а ОСОБА_4 зобовязувалася їх повернути до 05 квітня 2009 року.

05 лютого 2008 року між ОСОБА_5, як позикодавцем, та ОСОБА_4, як позичальником, в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 57 000 грн., а ОСОБА_4 зобовязувалася їх повернути до 01 травня 2009 року.

Проте, зазначені зобовязання за даними договорами позики ОСОБА_4 належним не виконала, витративши їх для придбання нерухомості у вигляді кв. №18 та частини АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

З огляду на ч.4 ст.65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім*ї , створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане у інтересах сім*ї.

Також на підставі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Мировою угодою ОСОБА_4 і ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу майна і визнання права власності на половину спільно нажитого майна придбане за запозичені кошти відповідачами поділено у співвідношенні 1/3 до 2/3 частин ОСОБА_7 та ОСОБА_4 відповідно (а.с.64).

З урахуванням викладеного, місцевим судом обґрунтовано проведено стягнення за сімейними борговими зобовязаннями пропорційно частці майна, отриманого кожним із відповідачів при поділі майна, придбаного за позичені кошти а судове рішення відповідає вимогам чинного законодавства і обставинам справи.

Апеляційна скарга не містить у собі нових фактів чи засобів доведення, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про наявність такого порушення норм процесуального права, яке спричинило неправильне вирішення справи.

Твердження про недоведеність проживання однією сім'єю не відповідає матеріалам справи, оскільки ані він, ані ОСОБА_4 цього факту в місцевому суді не заперечували.

Цей факт ОСОБА_2 також визнав у власних письмових запереченнях (а.с.19,24-25).

Нерухомість придбавалася ОСОБА_4 не як субєктом господарської діяльності, а як фізичною особою (а.с.52-55).

Крім того, саме ОСОБА_2 у червні 2006 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сімєю, визнання частково недійсними договорів купівлі-продажу майна і визнання права власності на половину спільно нажитого майна придбаного за запозичені кошти відповідачами та ця справа закінчилися укладенням мирової угоди щодо поділу спірного майна (а.с.56-57, 59-65), тому визнання цього факту підтверджено і документально.

Послання апелянта на те, що нерухомість придбана на якісь інші спільні кошти спростовуються матеріалами справи.

Сама ОСОБА_4 суду першої інстанції повідомила про придбання нерухомості саме на позичені кошти.

З огляду на правовстановчі документи, придбання квартири відбулося через 42 дні, кімнати через 6 місяців після укладення договорів позики (а.с. 6, 7,52-55).

Сума позики перевищує вартість придбаної нерухомості.

Системний аналіз наведених фактів свідчить про обґрунтованість висновку місцевого суду щодо придбання ОСОБА_4 нерухомості по вул. Радянської м. Лубни за позичені кошти.

За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 серпня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий у справі:

Судді :

З оригіналом згідно: