Київський районний суд м. Одеси
Справа№ 2-275/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі: головуючого судді Реви C.B.,

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів відчуження автотранспортних засобів, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 серпня 1994 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2. Під час шлюбу сторони придбали наступне майно:

~ у 2002 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1,

~ у 2003 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний НОМЕР_4, а також автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2; -- у 2006 році автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску реєстраційний № НОМЕР_3.

Крім того, позивачка ОСОБА_5 вказує, що 18 липня 2006 року без її згоди і відома ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3, відповідно до якого продав ОСОБА_3 автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER-100», 2003 року випуску реєстраційний № НОМЕР_3.

1 вересня 2008 року без згоди і відома ОСОБА_5, ОСОБА_2 уклаь договори купівлі-продажу з ОСОБА_4, відповідно до яких продав ОСОБА_4 автопричепи з холодильними камерами, а саме: «NIEWIADOW»,2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, також без згоди позивачки.

З листопада 2008 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірваний.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_5 не давала згоду ОСОБА_2 на продаж вищевказаного майна, вона просила суд визнати недійсним договір купівлі- продажу автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсними договори купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW»,2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, які укладені 1 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і повернути сторони у попередній стан.

Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просить

суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER-100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, який 18 липня 2006 року був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також просить суд повернути даний автомобіль у спільну сумісну власність її та ОСОБА_2, поклавши на ОСОБА_2 обов'язок по поверненню отриманих ним за договором грошових коштів ОСОБА_3; визнати недійсними договори купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6, які були, укладені 1 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і повернути перелічені автопричепи з холодильними камерами у спільну сумісну власність її та ОСОБА_2, поклавши на ОСОБА_2 обов'язок щодо повернення отриманих ним за вказаними договорами грошових коштів ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, оскільки автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER - 100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, був проданий сторонами за три роки до розірвання шлюбу, а крім того, він вважає, що в матеріалах справи немає доказів того, що ОСОБА_5 не давала згоду на продаж вказаного автомобіля.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що у 2008 році він придбав у ОСОБА_2 три автопричепи з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2, за 18.000 гривень (по 6.000 гривень за кожний), і вважає себе власником цих автопричепів.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, але відмовилась від отримання судової повістки ( а. с. 157).

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов ОСОБА_5 слід задовольнити з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 20 серпня 1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації народних депутатів м. Одеси (а. с. 15).

З листопада 2008 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був розірваний, що вбачається з вступної та резолютивної частини рішення Овідіопольського районного суду Одеської області (а., с. 14).

Під час шлюбу сторони за спільні сумісні кошти придбали наступне майно: - у 2002 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1,

-у 2003 році автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, а також автопричеп з холодильною камерою «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, які були зареєстровані МРЕВ -1 ДАІ м. Одеси на ім'я ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з ГУМВС України в Одеській області від 28 лютого 2009 року ( а. с. 7-8);

-у січні 2006 році автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100» , 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, який 27 січня 2006 року був зареєстрований в УДАІ МВС України в Одеській області на ім'я ОСОБА_2, що підтверджується довідкою з ГУ МВС України в Одеській області від 4 грудня 2009 року ( а. с. 6).

Відповідно до ст.22 КоБС України, який діяв на час придбання сторонами автопричепів з холодильними камерами та на підставі ст. 60 Сімейного кодексу України та ч. З ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

На підставі ст.65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважаться, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Пунктами 1, 2, 3, 6, 7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою. Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, передбачено, що автотранспортні засоби підлягають обов'язковій державній реєстрації в органах ДАІ МВС України.

Судом встановлено, що 18 липня 2006 року ОСОБА_2 без згоди та без відома ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, відповідно до якого продав ОСОБА_3 автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 (а. с. 6), хоча ОСОБА_3 вказаним автомобілем ніколи не користувалась і автомобіль залишився у користуванні та володінні ОСОБА_2. Вартість автомобілю на день його відчуження складала 189.502 гривен, як вбачається з акту № 831 ( а. с. 142).

1 вересня 2008 року ОСОБА_2 без згоди та без відома ОСОБА_5 уклав договори купівлі-продажу з ОСОБА_4, відповідно до яких продав ОСОБА_4 автопричепи з холодильними камерами, а саме: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний НОМЕР_2, що підтверджується довідками рахунками (а. с. 10-12), а 2 вересня 2008 року вказані автопричепи з холодильними камерами були зареєстровані за ОСОБА_4, що підтверджується довідкою з ГУ МВС України

Одеській області від 28 лютого 2009 року (а. с. 7-8).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 уклав не дрібні побутові договори, а договори стосовно цінного майна, які потребують державної реєстрації, хоча, ОСОБА_5 не давала ОСОБА_2 письмову згоду на продаж цінного майна, а саме: автомобіля марки « TOYOTA LAND CRUISER -100 », 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3 та трьох автопричепів з холодильними камерами: «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний НОМЕР_1, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Таким чином, суд вважає, що у ОСОБА_2 дійсно не було повноважень на здійснення вказаних угод, оскільки ОСОБА_5 не давала письмової згоди на. продаж вищевказаного майна, що також підтверджується поясненнями відповідача ОСОБА_4, який у судовому засіданні пояснив, що придбав автопричепи з холодильними камерами у ОСОБА_2, а про його дружину ОСОБА_5 навіть і не знав.

Оцінивши обставини в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_5 довела суду, що відчуження вищевказаного майна, було здійснено ОСОБА_2 без її згоди та без її відома.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому суд критично оцінює зацеречення представника відповідача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 проти задоволення позову, оскільки вони не ґрунтуються на законі, не підтверджуються зібраними по справі доказами та ними спростовуються.

На підставі ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-2, 5 ст. 203 ЦК України. У разі недійсності правочину кожна із сторін відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що. вона одержала на виконання цього правочину.

Судом також встановлено, що на даний час в провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл майна, в перелік якого включені спірні транспортні засоби.

З урахуванням вказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання недійсними вищевказаних договорів купівлі-продажу та зобов'язання ОСОБА_3 повернути автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, у спільну сумісну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Крім того, суд вважає, що слід зобов'язати ОСОБА_2 повернути. ОСОБА_3 грошові кошти, які отримані ним по договору купівлі-продажу вказаного автомобілю та зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 грошові, кошти, які отримані ним за договорами купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку з розглядом справи позивачка витратила власні грошові кошти на : плату позовної заяви судовим збором у сумі 1700 гривень та оплату витрат на - іормаційно-теХнічне забезпечення розгляду справи у сумі ЗО гривень, а всього (1~00 - ЗО = 1730) 1730 гривень, які слід стягнути з відповідачів на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, на підставі ст. ст. 60. 63, 65 CK України, ст. ст. 203, 215, 368, 369, ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобілю марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3, який укладений 18 липня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та повернути цей автомобіль у спільну сумісну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_6 грошові кошти, які отримані по договору купівлі-продажу автомобілю марки «TOYOTA LAND CRUISER -100», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_3.

Визнати недійсними договори купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1; «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_2, які укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4 грошові кошти, які отримані за договорами купівлі-продажу автопричепів з холодильними камерами «NIEWIADOW», 2002 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1; «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_4, «NIEWIADOW», 2003 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6.

Стягнути солідано з ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1730 (одну тисячу сімсот тридцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційна оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя С.В. Рева