Богодухівський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 2-1321-10

22 грудня 2010 року м. Богодухів

Богодухівський районний суд Харківської області в складі судді Кузіної Н.П., при секретарі Герасимюк Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики , -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи тим, що 23 грудня 2007 року ОСОБА_3 позичила у неї 7000 грн. Відповідачка зобовязалася повернути грошові кошти впродовж 6 місяців, тобто до 23 червня 2008 року. Цей факт підтверджується розпискою, яка написана в момент отримання грошей. Відповідачка у визначений термін суму позики не повернула. 23.06.2008 року, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з вимогою повернути грошові кошти. Однак, в порушення договірних зобовязань, що виникли між ними, ОСОБА_3 пояснила, що не може повернути вказані кошти, оскільки вона дуже хворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні у медичних закладах. Тому вона разом зі своїм чоловіком попрохали додатково дати їм у позику грошові кошти у сумі 5000 грн. та пообіцяли віддати всю суму грошей разом ще через півроку, тобто до 23.12.2008 року. ОСОБА_1 стало жаль ОСОБА_3, тому 23.06.2008 року вона передала ОСОБА_2, в якості позики 5000 грн. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою відповідача. Тобто обидва відповідача зобовязалися повернути всю суму грошей в розмірі 12 000 грн. до 23.12.2008 року, але в порушення договірних зобовязань, що виникли між ними, останні суму 23.12.2008 року позики не повернули. ОСОБА_1 неодноразово нагадувала відповідачам про необхідність повернення грошових коштів, але відповідачі ніяких дій по поверненню боргу не виконали, в звязку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду з метою відновлення її порушеного права та стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики в судовому порядку.

Позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути з ОСОБА_2 5000 грн., з ОСОБА_3 6000 грн. на її користь. Стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 240 грн.: 120 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання зявилися. Позов визнали частково. Пояснили, що частину боргу виплатили.

Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно розписки від 23 грудня 2007 року ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти сумі 7 000 грн., які зобовязалася повернути через 6 місяців, тобто до 23.06.2008 року.

Згідно розписки від 23 червня 2008 року ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти сумі 5 000 грн., які усно зобовязався повернути до 23.12.2008 року.

Згідно зі ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відповідності таких умов та вимог відповідно до звичаїв, ділового торгу або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 ЦК України був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до копії письмового повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 направляла ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення боргу.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позичили у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 12 000 грн., про що написали розписки та зобовязалися повернути вищезазначену суму до 23 грудня 2008 року. До даного часу суму боргу сплатили частково, ОСОБА_3 сплатила 1000 грн. Тому несплачена сума позики підлягає стягненню з відповідачів відповідно до одержаних сум за розписками.

Судові витрати у вигляді державного мита та інформаційно-технічного забезпечення, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 1046 - 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 218 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 5 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 6 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 240 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в Харківський апеляційний суд через Богодухівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:

Рішення отримано:

Позивач

Відповідач