Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-243 6/2010 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1
Категорія - цивільна Доповідач - ЛАКІЗА Г.П.
УХВАЛА

Іменем України

30 червня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді: ШЕВЧЕНКА В.М.,

суддів: ЛАКІЗИ Г.П., КОРЕНЬКОВОЇ З.Д.,

при секретарі: МАРЧЕНКО О. О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 07 квітня 2010 року у справі за позовом ТОВ „Український промисловий банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 07 квітня 2010 року позовні вимоги ТОВ „Український промисловий банк" задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача 121 599 доларів 05 центів США суми заборгованості, з врахуванням нарахованих процентів та пені, за кредитними договорами № 307-0101005/ФКВ-08 від 23 травня 2008 року та № 322-0101005/ФКВ-08 від 29 травня 2008 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до Прилуцького міськрайонного суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги той факт, що дані кредитні договори складені з порушенням норм діючого законодавства, тому, що кредити були надані в доларах США, а не в національній валюті. Позивач не надав доказів, щоб підтверджували отримання ним відповідної індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Крім того, за клопотанням позивача суд першої інстанції наклав арешт на розрахунковий рахунок відповідача, внаслідок чого сплата цими коштами кредитних зобов'язань не здійснювалась. Тобто своїми діями ТОВ „Український промисловий банк" перешкоджав виконанню апелянтом своїх зобов'язань, при цьому позивачем постійно збільшувалися суми стягнень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарі підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін виходячи з наступного.

Правила статті 526 Цивільного кодексу України регламентують, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2008 року між ТОВ „Український промисловий банк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 307-0101005/ФКВ-08 на суму 82 000 доларів США (а.с.7-10), а 29 травня 2008 року було укладено ще один договір № 322-0101005/ФКВ-08 на суму 22 900 доларів США (а.с. 57-60). Кредитні кошти призначені для купівлі житла. Строк користування кредитними коштами встановлено до 22 травня 2028 року зі сплатою 15 % річних. Повернення кредиту та сплати відсотків повинно відбуватися щомісяця відповідно до графіку платежів (а.с.11, 61).

На забезпечення виконання зазначених кредитних договорів 23 травня 2008 року та 29 травня 2008 року між ТОВ „Український промисловий банк" та ОСОБА_4 були укладені договори поруки, відповідно за № 307-01010005/08 (а.с. 12) та № 322-01010005/08 (а.с. 62) за якими ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з ОСОБА_3 за кредитними договорами.

В зв'язку з неналежним виконанням договорів позивач неодноразово попереджав відповідачів про можливість дострокового розірвання договору (а.с. 16,18,66,68), на які останні не реагували.

Відповідно до положень статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальн:^ь поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків , якщо інше не встановлено договором поруки.

Оскільки в ході судового розгляду даної справи встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідачі умови договорів не виконують, на вимогу банку, яка неодноразово їм направлялась, не відреагували, то суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог та відповідно, стягнення з відповідачів на користь банку суми заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку.

Доводи апелянта щодо порушення банком діючого законодавства відносно надання кредитів в іноземній валюті є не обгрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

З врахуванням положень ст.ст.47 та 49 Закону України „Про банки та банківську діяльність", пунктів 2 та 4 „в" статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.4 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004р. № 483, пункту 8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007р. № 200, Банк має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі генеральної (а не індивідуальної) банківської ліцензії, яку позивач має, що підтверджується письмовими доказами, доданими до заперечень на апеляційну скаргу. Умовами кредитних договорів передбачено, що кредит та проценти повертаються в тій валюті, у якій вони були надані, тому суд мав право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 07 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: