АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія- визнання права власності
Головуючий 1 інстанції -Григорєва А.О.
Доповідач - Яцина В.Б.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів - Зазулинської Т.П., Яцини В.Б.,

при секретарі - Коршун І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міської ради

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконкому Дзержинської районної в місті Харкові ради, третя особа КП Харківське БТІ про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

5 серпня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому поставила питання про визнання за нею права власності на житловий будинок з прибудовами та відповідними господарчими будівлями, які знаходяться за адресою м. Харків, пер. Павленківський, 1. На обґрунтування позову послалася на те, що після отримання у спадщину домоволодіння жилою площею 31,8 кв.м за вказаною адресою, задля поліпшення житлових умов для родини вона самовільно прибудувала до житлового будинку будівлі літ. А1-1, А2-1, а, а2, а4, а5, аб, літню кухню літ. О, баню літ Ф, ф, гаражі літ. Д, Т, сараї літ. Л, М, К, З, У, у, льох літ. Є, І. Згідно з рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради від 11.12.2007р. № 226/1 їй було дозволено зберегти вказані будівлі і прибудови. Посилаючись на те, що вона здійснила самовільне будівництво в межах своїх повноважень власника домоволодіння, передбачених ст. 319 ЦК України, а вказані самовільні будівлі та прибудови не порушують нічиїх інтересів та відповідають чинному законодавству, на підставі ст.ст. 375, 376 ЦК України просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2008 року позов повністю задоволений. Визнано за ОСОБА_1 право власності в цілому на жилий будинок літ. А-1 з відповідними при будівлями та надвірними будівлями, які знаходяться за адресою: м. Харків, пров. Павленківський № 1.

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. При цьому послалася на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскільки у позивачки відсутнє підтверджене відповідними документами право власності чи користування земельною ділянкою під самовільними прибудовами та відсутній дозвіл на виконання будівельних робіт. Необхідного у таких випадках рішення Харківської міської ради не приймалося, а земельна ділянка по пров. Павленківському, 1 у м. Харкові, на якій розміщено самовільні будівлі позивача, знаходиться у комунальній власності, розпоряджатися цією земельною ділянкою має право тільки територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, яка не була залучена до розгляду справи у якості відповідача, а не виконавчий комітет Дзержинської районної в м. Харкові ради, чим було порушено права апелянта. Посилаючись на те, що Харківська міська рада не надавала позивачці земельної ділянки, що знаходиться у комунальній власності та на якій було здійснено самовільне будівництво, в користування чи у власність, та що позивачка не додержувалася Порядку вирішення питань, повязаних із самочинним будівництвом, затвердженим рішенням 60-ї сесії Харківської міської ради 4-го скликання від 28.09.2005р. № 188/05, яка передбачає позасудову процедуру визначення можливості збереження самочинного будівництва, надання земельних ділянок під самочинно збудовані обєкти та будівництво яких розпочато самочинно, - просила задовольнити її скаргу.

У своїх запереченнях проти апеляційної скарги ОСОБА_1 просить скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що після и звернення до суду із цим позовом передбачений рішенням Харківської міської ради позасудовий порядок не має правового значення, цей позов був заявлений на підставі наявного у позивачки права власності на нерухомість у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями і не стосується земельних відносин, та визнала, що самочинне будівництво спірної нерухомості було здійснене ще попередніми власниками.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи вирішеного позову та апеляційної скарги, відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України дослідивши докази, які внаслідок незалучення до розгляду справи Харківської міської ради, як представника власника майна територіальної громади, судом першої інстанції були дослідженні з порушенням встановленого законом процесуального порядку та передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності сторін, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд також не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка самочинно, за власні кошти зробила прибудови до будинку, а також збудувала надвірні будівлі, технічний стан яких згідно до технічного висновку, виконаного ТОВ «Інститут Харківпроект», є задовільний, та відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова від 11.12.2007р. № 226/1 позивачці дозволено їх зберегти. При цьому суд послався на норму ч. 5 ст. 376 ЦК України, яка передбачає, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Однак до таких висновків суд першої інстанції дійшов при не доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, що згідно до п.п. 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності відповідно до свідоцтва на право спадкування за заповітом, виданого 14 липня 2004 року Шостою Харківською державною нотаріальною конторою, належить жилий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою м. Харків, пров. Павленківський, 1. Позивачка самочинно, за власні кошти зробила прибудови до будинку, а також надвірні будівлі. Відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова від 11.12.2007 року № 226/1 позивачці дозволено зберегти створені будівлі та прибудови та рекомендовано звернутися до суду про визнання на них права власності. За технічним висновком ТОВ «Інститут Харківпроект» технічний стан будівельних конструкцій жилих прибудівель літ. А1-1, А2-1, літньої кухні літ. О, бані літ. Ф, ф, гаражів літ Д, ТІ, сараїв літ. Л, М, К, З, У, у, льох літ. Е, И, при будівель літ. а, а2, а4, а5, аб, а також переобладнаних в жилому будинку приміщень 2-4, 2-5, 2-6 - задовільні.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки може зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно за наявності умов додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно до ч. З ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 цієї ж статті також передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Стаття 31 Закону України в редакції, чинної на день ухвалення рішення про збереження обєктів самочинного будівництва передбачала, що міським, а не районним у місті радам належать делеговані повноваження, зокрема прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством.

Однак, всупереч вимог ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості та змісту рішення, відповідно до диспозиції ч.ч.З, 5 ст. 376, ст. 375 ЦК України належним чином не визначив межи предмета доказування та не сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи. Суд першої інстанції не зясував, якими доказами підтверджуються обставини щодо здійснення позивачкою самочинного будівництва та що вона є власник вказаної садиби, якими вона обґрунтовувала свої вимоги, та не навів у своєму рішенні доказів на підтвердження встановлених судом обставин про те, що позивачка здійснила самочинне будівництво.

Суд всупереч наведених норм процесуального права також не зясував, чи була позивачці відведена для цієї мети земельна ділянка, на якій було здійснено самовільне будівництво, чи набула вона право власності або користування цією земельною ділянкою в тих межах, в яких було здійснено самочинне будівництво, не визначився з належним відповідачем по справі, та не взяв до уваги, що право власності чи користування земельною ділянкою, на якій було здійснено самовільне будівництво, позивачка належними та допустимими доказами не підтвердила, частина земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі, є самозахватом землі, а згідно до висновку спеціаліста від гаражу літ. Д, прибудов літ. А2-1, а2, а4, літньої кухні літ. О, збудованих у 60-му та 70-му році, не дотримуються потрібні протипожежні відстані від будівель на сусідній земельній ділянці.

Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину від 14 липня 2004 року позивачка після смерті ОСОБА_2, померлої 02 листопада 2003 року, успадкувала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Харкові, провулок Павленківський 1 на земельній ділянці розміром 971 кв.м, де розташований житловий будинок літ. А-1 з прибудовами, житловою площею 31,8 кв.м, та надвірні будівлі при цьому житловому будинку: льох літ. Б, вбиральня літ. Ж, Н, навіс літ. П, сараї літ. С, Р, огорожа №№ 1, 2, дв. водопровід №№ 3, 4 (а с. 17). Відповідно до рішення Дзержинської районної

ради № 20 від 26 липня 1955 року за адресою пер. Павленківський 1 у м. Харкові зареєстрована земельна ділянка площею 971 кв.м., виявлені залишки 382 кв.м., які залишені у тимчасовому користуванні відповідних землекористувачів (а.с. 40). Згідно до технічного паспорту на вказаний садибний житловий будинок від 08.06.2004р. зазначені у позові та встановлені судом першої інстанції спірні самовільні прибудови та будівлі були зведені до отримання позивачкою у власність вказаного будинку в порядку спадкування (а.с. 13, 14).

Цей факт також підтверджують результати натурних досліджень цих будівель, які містяться у технічному висновку ТОВ «Інститут Харківпроект» (а.с. 7-8).

Згідно до наявної в матеріалах справи довідки КП Харківське БТІ від 28.03.2008р. № 524 домоволодіння (житлова будівля з надвірними будівлями) № 1 по пров.

Павленківському у м. Харкові по праву власності зареєстрована за ОСОБА_1 в цілому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 6-ю Харківською ДНК 14.07.2004 року, загальна площа земельної ділянки за вказаною адресою згідно рішенню Дзержинського РВК № 20 від 26.07.1955р. склала 1353 кв.м., фактично площа земельної ділянки № 1 по провулку Павленківському складає 1650 кв.м. (а.с. 35) Згідно технічному паспорту на житловий будинок за вказаною адресою, загальна площа земельної ділянки, на якій розташовані спірні будівлі складає 1650 кв.м., у тому числі під двором 990 кв.м., самозахват складає 359 кв.м., лишки - 320 кв.м., ця ділянка межує з вільною ділянкою та зі школою (а.с. 29-30).

Відповідно до частини першої статті 105 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_1 М І. та набуття позивачкою права власності в порядку спадкування, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Згідно до ст. 120 ЗК України в редакції, яка була чинна на день виникнення спірних правовідносин, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Самочинне будівництво поза межами отриманої у користування ділянки, обєктивно порушує майнові права власника суміжних земельних ділянок в межах міста, яким є територіальна громада міста Харкова, чиї права відповідно до ст. 12 ЗК України представляє Харківська міська рада, в компетенції якої знаходяться питання, повязані із розпорядженням землями територіальних громад, у тому числі надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, що суд першої інстанції на порушення вказаних норм матеріального права не взяв до уваги.

Таким чином, оскільки позивачка в суді першої та апеляційної інстанції не надала належних та допустимих доказів передбачених ч.ч. З, 5 ст. 376 ЦК України підстав для набуття права власності на самочинно збудоване нерухоме майно: що вона здійснила самочинне будівництво спірних будівель на земельній ділянці, яка їй була надана у встановленому порядку, або що вона є власником чи законним користувачем земельної ділянки в межах, в яких відбулося самочинне будівництво, та що таке самочинне будівництво не порушує права інших осіб, - у задоволенні її позову необхідно відмовити, за недоведеністю.

Посилання позивачки у своїх запереченнях проти скарги на те, що внаслідок успадкування нею житлового будинку з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_1 М І. вона успадкувала й право користування земельною ділянкою на підставі договору № 2/170/47 від 28.11.1947 року на право забудови земельної ділянки площею 971 кв.м. за адресою м. Харків, пер. Павленківський, 1 (а. с. 118-120), яке належало попередньому власнику цього будинку - забудовнику ОСОБА_3, є безпідставним, оскільки такі доводи знаходяться поза межами підстав заявленого позову. Окрім того, оскільки відповідно до рішення Дзержинського районного народного суду м. Харкова від 04 лютого 1993 року ОСОБА_3, який помер 29.07.1990 року, ще за своє життя реалізував своє право забудовника та став власником житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною адресою (а.с. 102), - на час відкриття спадщини після його смерті договір на право забудови закінчив свою дію, внаслідок чого вказане право на забудову земельної ділянки не підлягало спадкуванню.

Виходячи з наведених обставин та правого обгрунтування рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову та задоволенні скарги, що не позбавляє позивачку права на захист свого цивільного права на самовільне збудоване майно згідно до правової позиції, яка викладена у п. 7 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Керуючись ст.ст. 303, 304, Н. 2 ч 1 ст. 307, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 серпня 2008 року скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: