Справа № 2-32/11
УХВАЛА

06 грудня 2010 року м. П'ятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області у складі: судді Резніченка М.С., за участю секретаря судового засідання Гук С.Р., представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у попередньому судовому засіданні заяву про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_2, третя особа - приватне сільськогосподарське підприємство «Заготзерно» про стягнення заборгованості за Рамковою угодою та договорами траншу,

встановив:

ПАТ «ПроКредит Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - ПСП «Заготзерно», в якому просить стягнути з відповідача на його користь 13190597,97 грн. заборгованості за кредитними зобовязаннями та понесені судові витрати.

У попередньому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 у поданій до суду заяві просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, належне відповідачеві ОСОБА_2. Крім того, ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у виїзді за межі України, накласти арешт на корпоративні права ОСОБА_2, заборонивши йому та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, повязані з переоформленням, перереєстрацією та відчуженням права власності на корпоративні права ОСОБА_2 і заборонити державному реєстратору проводити будь-які дії, повязані з реєстрацією будь- яких змін, доповнень до установчих документів.

Зазначена заява ПАТ «ПроКредит Банк» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно.

Згідно з ч. 3 ст. 152 цього ж Кодексу види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, прохання заявника накласти арешт на все майно відповідача безпідставні та незаконні, оскільки не зазначений перелік майна, цінностей, наявність у ОСОБА_2 грошових коштів, на які слід накласти арешт, їх місцезнаходження та вартість, підтвердження належності такого майна відповідачам на праві власності, рахунки, на яких знаходяться вклади відповідача, найменування банку та інші дані. На підтвердження вказаного представник позивача окремою заявою просить суд витребувати з КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації, Управління ОСОБА_3 України в Дніпропетровській області та ДПА в області інформацію про наявність майна та грошових коштів.

Вирішуючи питання щодо тимчасового обмеження права виїзду ОСОБА_2 за межі України суд вважає, що і в цій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Зазначеним Законом не передбачено за ухвалою суду тимчасове обмеження виїзду за кордон боржника у виконавчому провадженні до виконання рішення суду. Крім того, заявником не надано доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт) і відповідно має реальну можливість виїхати за кордон, що б унеможливило стягнення з нього боргу, призвело б до порушення прав та інтересів стягувана.

З наведеного слідує, що заявник, подаючи заяву про забезпечення позову, не врахував вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України.

Крім того, у вимозі щодо накладення арешту на корпоративні права ОСОБА_2 йдеться про те, щоб заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, повязані з переоформленням, перереєстрацією та відчуженням права власності на корпоративні його права, заборонивши державному реєстратору проводити будь-які дії, повязані з реєстрацією будь-яких змін, доповнень до установчих документів ПСП «Заготозерно», при тому, що позов заявлено не до ПСП «Заготзерно» саме яке і є позичальником кредитних коштів, а до ОСОБА_2, який у даному спорі є поручителем. В заяві не конкретизовано про які саме корпоративні права ОСОБА_2 як фізичної особи йдеться, яке відношення і хто саме крім ОСОБА_2 мають право на ті ж корпоративні права та ін..

Таким чином, прохання заявника забезпечити позов безпідставні та незаконні.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст..ст. 151-153 ЦПК України,

Ухвалив:

Клопотання Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом 5 днів з дня її проголошення.

Суддя