Бершадський районний суд Вінницької області
№ 2 - 43/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 вересня 2010 року Бершадський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Гуцола В.І.

при секретарі Терлецькій О.В.

з участю адвоката представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Тіна» про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобовязання внести запис у трудову книжку, зобовязання вчинити дії та поновлення строку для звернення до суду,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Тіна» про визнання неналежним виконання відповідачем трудових обовязків та зобовязання скласти акт по формі Н-1 про нещасний випадок на виробництві з тих підстав, що як стверджує, з 21.04.2009 року по 6.05.2009 року він працював у ПП «Тіна» м.Васильків Київської області пакувальником готової продукції. 6.05.2009 року в 20 год. 30 хв. на робочому місці він отримав електротравму, в результаті якої став інвалідом 1 групи. При зверненні до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Васильківському районі Київської області йому повідомили, що наданий акт форми №1 не відповідає вимогам законодавства, а саме Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ за № 1112 від 25.08.2004 року. Акт не відповідає вимогам законодавства ні по формі, ні по складу комісії з розслідування нещасного випадку і, відповідно, він не може служити підставою для отримання допомоги. Відповідач відмовив позивачу у належному, відповідно до законодавства, складання акту по формі №1 про нещасний випадок на виробництві. Просить постановити рішення, яким визнати неналежне виконання відповідачем своїх трудових обовязків та зобовязати його скласти акт форми №1 про нещасний випадок на виробництві згідно вимог Порядку розслідування нещасних випадків на виробництві.

В послідуючому позивач змінив позовні вимоги, просить поновити строк

для звернення до суду за вирішенням трудового спору, встановити факт нещасного випадку на виробництві, повязаного з виробництвом, визнання

неналежним виконання відповідачем своїх трудових обовязків по складанню акта №1 про нещасний випадок на виробництві, зобовязання відповідача скласти акт про нещасний випадок на виробництві, повязаний з виробництвом та зобовязання відповідача вчинити запис в трудову книжку про роботу позивача на підприємстві «Тіна».

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_2 опікун ОСОБА_3 та адвокат ОСОБА_1 підтримують позовні вимоги.

Представник відповідача директор ПП «Тіна» ОСОБА_4 ОСОБА_5 позов не визнав, пояснив, що оскільки ОСОБА_2 виконував роботу у нього на підприємстві за разовими завданнями по виїмці з електричної печі готової продукції (лавашу), періодичному проведенню контролю ваги готового лавашу і передачі його для пакування, то в трудових відносинах з підприємством позивач не був, хоча і підлягав правилам внутрішнього трудового розпорядку. Акт по формі Н-1 не складався, тому що офіційно позивач не був співробітником підприємства. Просить в позові відмовити.

Представник Фонду соціального страхування від нещасник випадків на виробництві та професійних захворювань України у Бершадському районі Вінницької області ОСОБА_6 пояснив, що оскільки позивачу встановлене загальне захворювання, а не захворювання внаслідок трудового каліцтва, відсутні будь-які дані про те, що він офіційно працював на підприємстві, то і підстав для складення акту по формі Н-1 немає. Вважає, що в позові слід відмовити.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 5 травня 2009 року був прийнятий на роботу пакувальника готової продукції приватного підприємства «Тіна» в м.Васильків Київської області, що підтверджується наказом б/н від 5.05.2009 року, актом №1 від 28.07.2009 року. В його трудові обовязки входило виймання з електричної печі готової продукції (лавашу), періодичне проведення контролю ваги готового лавашу і передача його для пакування, при цьому він підлягав правилам внутрішнього трудового розпорядку.

Цей факт підтверджується показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, цього факту не заперечує і представник відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Оскільки стосовно позивача був виданий наказ про прийняття його на роботу в якості пакувальника готової продукції, він фактично був допущений до цієї роботи з відома власника, підлягав правилам внутрішнього трудового розпорядку, тому позовні вимоги в частині зобовязанні відповідача внести записи в трудову книжку позивача про його роботу пакувальником готової продукції з 5.05.2009 року є законними і обґрунтованими.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожна особа має право звернутися до

суду за захистом своїх охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України

«Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом порядку.

За змістом вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних чи оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавцем передбачено безпосереднє право працівника на звернення до суду з позовом про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, якщо роботодавцем відмовлено працівнику в складанні акта за формою Н-1, а складено акт, який не відповідає вимогам Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ за № 1112 від 25.08.2004 року, по суті відмовивши позивачу у складенні такого акта.

За змістом ст. 22 Закону України «Про охорону праці» не містить посилання на неможливість звернення до суду працівника в тому випадку, якщо питання первинно не вирішено в позасудовому порядку.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов у частині встановлення факту нещасного випадку на виробництві, повязаного з виробництвом підлягає задоволенню як законний та обґрунтований, оскільки дослідженими в судовому засідання та належно оціненими доказами (показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, актом №1 від 28.09.2009 року) підтверджено той факт, що із ОСОБА_2 6.05.2009 року о 20 год. 30 хв. на приватному підприємстві «Тіна» під час виконання ним трудових обовязків пакувальника готової продукції стався нещасний випадок внаслідок ураження електричним струмом.

Ст. 233 КЗпП України встановлений тримісячний строк для звернення до суду для вирішення трудового спору. ОСОБА_2 пропустив цей строк з поважних причин, так як він внаслідок нещасного випадку, що трапився з ним 6.05.2010 року на ПП «Тіна», став недієздатним, є інвалідом 1 групи, тому суд вважає, що цей строк згідно поданої заяви йому слід поновити, як пропущений з поважних причин.

Оскільки вимоги позивача про неналежне виконання відповідачем своїх трудових обовязків відповідно до ст. 141 КЗпП України по складанню акта про нещасний випадок на виробництві, повязаний з виробництвом та про зобовязання скласти цей акт згідно з вимогами чинного законодавства охоплюються вимогами про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, повязаного з виробництвом, окремого вирішення ці питання не потребують.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач заявив чотири вимоги не майнового характеру, дві з яких задоволено, відповідно до п. «д» ст. 3 Декрету «Про державне мито» з відповідача підлягає стягненню на користь держави 17 грн. судового збору.

Оскільки при подання позовної заяви позивач згідно зі ст. 81 ЦПК України повинен був сплатити 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді, але не сплатив їх, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст.21, 23, ч.4 ст.24, ст.ст. 221,231, 232, 234 України,

керуючись ст. ст. 10,11, 60, 81,88, 213-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_2 строк для звернення до суду.

Позов ОСОБА_2 до приватного підприємства «Тіна» про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобовязання внести запис у трудову книжку та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Зобовязати власника (роботодавця) приватного підприємства «Тіна»

м.Васильків Київської області внести в трудову книжку ОСОБА_2 запис про прийняття його на роботу на підприємство в якості пакувальника готової продукції 5 травня 2009 року.

Встановити факт нещасного випадку на виробництві, повязаного з виробництвом, що трапився з ОСОБА_2 6 травня 2009 року о 20 год. 30 хв. на приватному підприємстві «Тіна» м.Васильків Київської області.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з приватного підприємства «Тіна» на користь держави 17 грн.

судового збору та 37 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в суді.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ