Справа № 2-3117/10 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, (далі-МБТІ), Миколаївської міської ради про визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до МБТІ, адміністрації Ленінського району виконкому Миколаївської міської ради про визнаня права власності на гараж.

Позивач вказував на те, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради депутатів трудящих від 30 червня 1960 р. ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво гаражу індивідуального користування по вул.9-ій Слобідській, 40 в м.Миколаєві.

25 жовтня 1966 р. між ОСОБА_3 і його батьком ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу спірного гаражу, про що сторонами було складено розписку. Посилаючись на те, що його батько ОСОБА_4, який помер 2 жовтня 2001 р., за угодою набув право власності на гараж, апе відповідні документи про право власності за життя не оформив, а власник гаражу ОСОБА_3 також помер, просив суд визнати за померлим ОСОБА_4 право власності на гараж по вул.Чигрина,240 в м.Миколаєві, визнати за ним право власності на гараж в порядку спадкування після смерті батька, зобовязати МБТІ зареєструвати його право власності на гараж.

В попередньому судовому засіданні у справі 04.08.2010 р. первісного відповідача адміністрацію Ленінського району замінено на Миколаївську міську раду.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, просив про його задоволення. Представник Миколаївської міської ради, посилаючись на те, що під будівництво спірного гаражу не була виділена земельна ділянка, просив в позові відмовити.

Від МБТІ до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність його представника.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради депутатів трудящих №678 від 30.06.1960 р. ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво гаражу для одного легкового автомобіля в дворі житлового масиву по вул.9-ій Слобідській,40 в м.Миколаєві.

На підставі вказаного рішення 3 серпня 1994 р. виконавчим комітетом Ради народних депутатів Ленінського району ОСОБА_3 видано свідоцтво про право особистої власності на гараж по вул.Чигрина,240 в м.Миколаєві.

Згідно довідки МБТІ від 13.09.2010 р. право власності на індивідуальний гараж 240 по вул.Чигрина у м.Миколаєві зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 03.08.1994 р.

Як слідує зі змісту акту - розписки від 25.10.1966 р. ОСОБА_3 продав спірний гараж батьку позивача ОСОБА_4

2 жовтня 2001 р. ОСОБА_4 помер. Згідно свідоцтва про право на спадщин за законом від 31.05.2002 р. позивач прийняв та оформив спадщину після смерті батька.

В обгрунтування своїх вимог про визнання права власності на гараж позивач вказував на те, що його батько ОСОБА_4 набув це право внаслідок укладення угоди купівлі-продажу з ОСОБА_3

Статтею 225 ЦК УРСР 1963 р. було визначено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Таким чином, набуття особою права власності на майно є правомірним, якщо майно одержано за угодою з його власником, яка не суперечить закону.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_3 став власником спірного гаражу лише у 1994 році, то у 1966 році він не мав права його продажу.

До того ж матеріали справи не містять письмового договору, в якому б визначались істотні умови договору купівлі-продажу гаражу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім того обраний позивачем такий спосіб захисту права в суді як визнанання права власності за померлою особою є неможливим, оскільки право власності припиняється у разі смерті фізичної особи.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, Миколаївської міської ради про визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська