Справа №22ц-3900/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Категорія: 2 Доповідач: Бермес І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Крайник Н.П.,

при секретарі: Балюк О.С.,

з участю ОСОБА_2,

та адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністраціїна рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 6 квітня 2010 року у справі за позовом Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації до ОСОБА_4 про вилучення автомобіля та зустрічним позовом ОСОБА_4 до Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації про визнання права власності на автомобіль,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, як за членом сімї,право власності на автомобіль, одержаний ОСОБА_5 в якості гуманітарної допомоги 22.03.2007 року.

Дане рішення оскаржив позивач по первісному позові - Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що згідно п.41 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07. 2006 року (надалі Порядку ), за бажанням інвалідів головні управління соціального захисту можуть забезпечити їх автомобілями, ввезеними в Україну і визнаними в установленому порядку гуманітарною допомогою, без права продажу, дарування, передачі ( в тому числі за довіреністю ) іншій особі.

Згідно до п. 16 вказаного Порядку-автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який:

має підстави для забезпечення автомобілем згідно з пунктом 3 цього Порядку;

проживав і був зареєстрований на час смерті ініваліда за місцем його проживання і реєстрації;

не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Відповідно до цих положень ОСОБА_4, не має права на визнання за нею права власності на вищевказаний автомобіль.

Після смерті інваліда відповідно до ч.7 п.41 вказаного Порядку, автомобіль, отриманий як гуманітарна допомога, крім випадків, передбачених в абзаці першому п'ятому п. 16 згаданого Порядку, повертається ( вилучається ) головному управлінню соціального захисту і здається підприємству, що здійснює заготівлю та переробку металобрухту, або видається в порядку черговості інваліду, який перебуває на обліку.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, виступ на заперечення адвоката ОСОБА_3,перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - Головне управління праці та соцзахисту населення Львівської ОДА, 17.07.2009р. подав позов до ОСОБА_4 про вилучення автомобіля марки ОСОБА_2, 1999 р. випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,мотивуючи тим, що вказаний автомобіль 22.03.2007р. ним був передано в якості гуманітарної допомоги інваліду ОСОБА_5, жителю м.Перемишляни, який помер 17.04.2007 року. На даний час вказаний автомобіль перебуває в користуванні дружини померлого ОСОБА_6 Відповідно до вимог ч.7 п.41 «Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07 2006 року автомобіль підлягає поверненню.

21.01.2010 р. ОСОБА_4 предявила зустрічний позов, покликаючись на те, що 17.04.2007р. помер її чоловік ОСОБА_5, який 22.03.2007р., як інвалід отримав гуманітарну допомогу - автомобіль. Просила на підставі п.16 згаданого Порядку визнати за нею право власності на вказаний автомобіль, як члена сімї померлою інваліда.

Судом встановлено, що 22.03.2007р Головне управління праці та соціального захисту населення Львівської ОДА у відповідності до ст.6 Закону України « Про гуманітарну допомогу» передало безплатно інваліду ОСОБА_5 в якості гуманітарної допомоги вказаний автомобіль.

Як вбачається з даних паспортів ОСОБА_5 та ОСОБА_4. вони являлись подружжям з 1969 року та постійно зареєстровані і проживали разом за однією адресою адресою м.Перемишляни. вул.Привокзальна-18-г. кв.10.

Згідно реєстраційного свідоцтва транспортного засобу, вказаний легковий автомобіль допущений до експлуатації вперше 21 грудня 1999 року, тому суд вірно вказав, що строк експлуатації транспортного засобу слід вважати з цієї дати, а не з моменту отримання цього автомобіля інвалідом, як вказував представник позивача по первісному позові.

Суд також вказав, що не заслуговують на увагу твердження представника позивача по первісному позові про те, що спірний автомобіль підлягає вилученню у ОСОБА_4 на підставі положень ч.7 п.41 цього Порядоку, так як представник не врахував, що в частині 7 пункту 41 зазначено, що така «застосовується крім випадків, зазначених в абзацах першому-п»ятому пункту 16 Порядку».

В апеляційній скарзі апелянт вказує, що суд невірно витлумачив положення п. 16 вказаного Порядку про те, що автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який має підстави для забезпечення автомобілем.

Цим самим апелянт погоджується про застосування до даних правовідносин положень п. 16 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 661 від 26.04.2007 року, оскільки в попередній редакції п. 16 Порядку, затвердженого Постановою КМУ № 999 від 19.07 2006 року не було вказівки щодо строку експлуатації автомобіля менше ніж 10 років.

Крім того і в засіданні суду першої інстанції позивач покликався на дослідження обставин щодо строку експлуатації автомобіля менше ніж 10 років.

Таким чином з врахування цих обставин та того, що позов подано 17.07. 2009 року, суд вірно

досліджував дію положень п. 16 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 661 від 26.04.2007 року.

Судова колегія вважає, що такі покликання сторін про застосування до даних правовідносин вказаної редакції п.16 Порядку відповідають і положенням ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України щодо зворотної дії нормативного акту, який помякшує відповідальність особи, або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оскільки автомобіль передано безплатно інваліду ОСОБА_5 22.03.2007р., тому строк експлуатації автомобіля в даному випадку менше ніж 10 років.

Відповідно до п. 5 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 661 від 26.04.2007 року на облік беруться і забезпечуються автомобілями інваліди, які:

не мають в особистому користуванні автомобіля, у тому числі придбаного за власні кошти або отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції, що перебував в експлуатації менш як 10 років (крім випадків, передбачених пунктом 8 цього Порядку);

протягом семи років перед взяттям на облік і за час перебування на обліку не отримували автомобіль як благодійну допомогу або протягом цього часу не реєстрували придбаний автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж п'ять років.

Діти-інваліди, недієздатні інваліди беруться на облік, якщо їхні законні представники мають підстави, зазначені в абзацах другому і третьому цього пункту.

Встановлено, що ОСОБА_4 - член сімї померлою інваліда та є інвалідом другої групи з 2000 року, що стверджено довідкою облМСЕК (а.с. 46). Крім того з нею живе син, теж інвалід.

З врахуванням цих обставин вона має право перебувати на обліку.

Відповідно до п. 9 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 999 від 19.07 2006 року, який не змінювався Постановою КМУ № 661 від 26.04.2007 року у разі коли в сім'ї є два і більше інвалідів, що перебувають на обліку, позачергово виділяється один автомобіль з подальшим зняттям їх із черги.

Відповідно до п. 16 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 999 від 19.07 2006 року після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений через головне управління соціального захисту, залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, у разі:

наявності медичних показань для забезпечення автомобілем, встановлених облМСЕК (ЦМСЕК, КрМСЕК);

проживання і реєстрації на час смерті інваліда за місцем його проживання і реєстрації;

відсутності іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту.

Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення встановленого строку експлуатації автомобіля, отриманого померлим інвалідом чи законним представником дитини-інваліда.

Отже і відповідно до п.5 та п. 16 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 999 від 19.07.2006 року, так і відповідно до п.5 та п. 16 Порядку в редакції затвердженої Постановою КМУ № 661 26.04.2007 року ОСОБА_4 мала право перебувати на обліку і забезпечуватися автомобілем, як інвалід, однак в силу положень до п. 9 Порядку при отриманні ОСОБА_5 22.03.2007р. автомобіля не могла вже бути на обліку та мала право повторно стати на облік, але не раніше закінчення встановленого строку експлуатації автомобіля. Тому немає підстав вважати, що на даний час вона немає права на автомобіль лише тому, що не перебуває на обліку.

Таким чином по стану на 22.03.2007р. ОСОБА_4, як член сімї померлою інваліда та будучи інвалідом другої групи і в якої є син інвалід, має право на транспортний засіб.

При таких обставинах задоволив її позов.

Тому покликання апелянта на те, що після смерті інваліда відповідно до ч.7 п.41 вказаного Порядку, автомобіль повертається ( вилучається ) головному управлінню соціального захисту не заслуговують на увагу.

Судова колегія згідно з положеннями ст.58 Конституції України та ст.5 ЦК України щодо зворотної дії нормативного акту, який помякшує відповідальність особи, або скасовує цивільну відповідальність особи, також враховує те, що висновки суду відповідають і вимогам п.16 Порядку, чинного на даний час, згідно якого після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї.

Отже, висновки суду відповідають обставинам справи, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування його рішення немає.

Доводи апелянта не спростовують висновків суду, такі не ґрунтуються на законі спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Головного управління праці та соціального захисту населення Львівської обласної державної адміністрації відхилити.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 6 квітня 2010 рокузалишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: