Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-221/10
РІШЕННЯ

Іменем України

24.06.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:головуючого судці Пінкевич Н.С. при секретарі Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держкомзему у Києво- Святошинському районі Київської області про визнання права власності, скасування державного акту та скасування реєстрації державного акту, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

встановив:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що у 2001 році він познайомився з відповідачкою, яка була його сусідкою та часто заходила в гості до нього, спілкувалась з його першою дружиною. На той час відносини з першою дружиною істотно погіршились і він почав підтримувати дружні відносини з ОСОБА_2 Вже наприкінці 2003 року шлюб з ОСОБА_3 фактично розпався. З початку 2004 року він почав проживати однією сім'єю з ОСОБА_2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Шлюб не реєстрували. Влітку 2004 року почали планувати дитину і восени за допомогою клініки штучного запліднення вона завагітніла.

Весною 2004 року вони вирішили будувати для себе окремий будинок. Для чого 22 червня 2004 року за його особисті кошти в розмірі 35000 грн. була придбана земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,0799га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. При цьому всі документи були оформлені на ОСОБА_2

На початку осені 2004 року вони разом розпочали будівництво будинку. В основному будівництвом керувала відповідачка, а він контролював, оскільки у нього власний бізнес, який займав багато часу. Тому весь будинок побудований за його особисті кошти, так як ОСОБА_2 не працювала та не мала власного доходу. У травні 2008 року будівництво було майже закінчено. З початку 2008 року ОСОБА_2 почала його уникати, постійно провокувала сварки і намагалась розірвати відносини. Приблизно 20-25 травня 2008 року він вимушений був піти від неї, оскільки спільне життя стало не можливим.

Враховуючи те, що він з відповідачкою перебував у фактичних шлюбних відносинах та проживав однією сім'єю з 2004 рік по 2008 рік, вів спільне господарство, земельні ділянка та будівництво житлового будинку відбувалось фактично за його кошти, тому на підставі ст.ст. 74, 70 СК України, ст. 17 Закону України «Про власність», він має право на 1Л частину вказаного майна.

Просив суд визнати за ним право власності на 1А частину земельної ділянки площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

При розгляді справи позивач позовні вимоги збільшив. Просив суд визнати за ним право власності на Уг частину земельної ділянки площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 який виданий 06 жовтня 2004 року Петропавлівсько- Борщагівською сільською радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 червня 2004 року, на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3008; скасувати реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 який виданий 06 жовтня 2004 року Петропавлівсько-Борщагівською сільською радою на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 червня 2004 року, на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №3008.

При розгляді справи відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву. Свої вимоги мотивувала тим, що спірна земельна ділянка купувалась нею лише за її особисті кошти. Усі попередні переговори, домовленості з продавцем земельної ділянки, підшукування земельної ділянки вона робила сама без участі ОСОБА_1 При підписання договору в нотаріальній конторі була присутньої вона та продавець земельної ділянки. Відповідач ніколи не цікавився даною земельною ділянкою, не давав кошти на її придбання. Вказала також, що на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі, мав трьох дітей, яким потрібна матеріальна допомога, тому на дані правовідносини не можуть поширюватись норми про спільну сумісну власність подружжя. Тому спірна земельна ділянка належить їй на праві особистої власності. Просила суд визнати за нею право особистої приватної власності в цілому на земельну ділянку площею 0,0799га. призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати покласти на відповідача.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні представники відповідачки проти позову заперечували, вимоги за зустрічним позовом підтримали. Просили суд задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 як за необґрунтованості, так і за пропуском строку позовної давності.

У судовому засіданні представник державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» проти позову заперечував в частині скасування державного акту та скасування реєстрації держаного акту. Просив суд в цій частині відмовити, решту позовних вимог розглядати відповідно до вимог законодавства.

У судове засідання представники Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держкомзему у Києво- Святошинському районі Київської області не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 слід відмовити з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено, що 22 червня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

06 жовтня 2004 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійно користування землею, договорів оренди землі за №3008.

З листа ТОВ ПІІ «ІСІДА-ІУР» №20 від 20 січня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 звернулась в клініку 22 січня 2004 року, пройшла курс лікування безпліддя методом екстракорпорального запліднення та перенесення ембріона в порожнину матки. Лікування проходив і ОСОБА_1 в 2004 році, перенос ембріону здійснено 03 грудня 2004 року. Результатом лікування було настання вагітності.

20 липня 2005 року народився ОСОБА_5, батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м.Києві.

Подану постанову про відмову в порушення кримінальної справи від 26 лютого 2007 року (а.с. 9 том І) суд оцінює критично, оскільки вона не підтверджує факт проживання однією сім'єю сторін саме з червня 2004 року, також не можливо встановити на підставі чого були зроблені відповідні висновки. Крім того, висновки, викладені в постановах не є обов'язковими для суду.

Відповідно до ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини, встановлені судовим рішенням, визнані сторонами.

З матеріалів цивільної справи №2-283/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя вбачається, що ОСОБА_1 перебував в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1998 року по 01 листопада 2005 року.

Від спільного проживання мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, 1998 року народження, ОСОБА_7 2003 року народження, ОСОБА_8 2004 року народження.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 листопада 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

При розгляді даної справи судом було встановлено, що з червня 2004 року ОСОБА_1 проживає з іншою сім'єю, де у нього в 2005 році народилась дитина.

Разом з тим з даного рішення не можливо встановити точну дату, з якою іншою сім'єю проживає, з формулювання вислову «проживає з іншою сім'єю» не можливо безспірно стверджувати, що ОСОБА_1 почав проживати однією сім'єю з ОСОБА_2 у них виникли спільна права та обов'язки.

Відповідно до ст.З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом та таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Позивачем не надано суду доказів того, що між ним та відповідачкою по справі виникли сталі сімейні відносини, вони були пов'язані спільним побутом, мати взаємні права та обов'язки. Народження дитини не доводить позовних вимог, оскільки перша дружина позивача - ОСОБА_3 народила третю дитину в період перебування з позивачем у шлюбі, а позивач стверджував, що він не підтримував шлюбних відносин, не вів з нею спільне господарство, тобто там у нього не було сім'ї, незважаючи на народження дитини.

За ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка та жінки, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

За ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У своїх поясненнях представник позивача стверджував, що на час придбання спірної земельної ділянки у 2004 році діяла інша редакція ст. 74 СК України, а саме редакція статті була уточнена в 2006 року та включено до неї положення щодо «не перебування жінки та чоловіка в будь-якому іншому шлюбі», тому до даних правовідносин мають застосовуватись положення про спільну сумісну власність подружжя незважаючи на наявність зареєстрованого іншого шлюбу.

Дані пояснення суд до уваги не бере, оскільки нормами сімейного законодавства не передбачено створення кількох сімей, а сповідується принцип одношлюбності, те, що чоловік, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, міг мати ще декілька сімей, суперечить моральним засадам суспільства.

Аналогічне положення закріплено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме роз'яснено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Допитані в судовому засіданні свідки не підтвердили факт проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, виникнення усталених відносин, що притаманні подружжю, їх покази містять суперечності та не є однозначними, більшість їх висновків грунтуються на чутках, плітках.

Враховуючи викладене, оцінюючи подані в сукупності, суд вважає, що позивач не довів своїх вимог, тому у задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на 1/2 частину земельної ділянки суд відмовляє. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку, тому підстави для скасування державного акту та реєстрації державного акту відсутні.

При розгляді справи судом вставлено, що відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку площею 0,0799га, призначену для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Даний акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійно користування землею, договорів оренди землі за №3008.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції статті на 2004 рік) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 державний акт на земельну ділянку отримала 06 жовтня 2004 року. Тобто вона набула право власності в установленому законом порядку.

За ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст.4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У своїй зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 фактично просить суд підтвердити її право власності на земельну ділянку. При цьому ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що її право власності порушено іншою особою, так як державний акт чинний, ніким не скасований, не визнаний судом недійсним, тощо. З огляду на наведе, оскільки ні договором, ні законом не передбачено захист права шляхом підтвердження права власності, тому у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє.

Керуючись ст.ст.88, 208, 213-215 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Петропавлівсько- Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області про визнання права власності, скасування державного акту та скасування реєстрації державного акту - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності - відмовити.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження

Суддя