Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Стефанів Н.С.

суддів Проскурніцького П.І., Павлишиної А.Т.

секретаря Сідорука А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області (далі - УПФ) про стягнення доплати до пенсії дітям війни, за апеляційною скаргою управління УПФ на постанову Долинського районного суду від 25 лютого 2010 року,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Долинського районного суду від 25 лютого 2010 року позов ОСОБА_1С задоволено частково. Визнано бездіяльність УПФ щодо невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі, встановленому ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірною. Зобовязано УПФ зробити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з врахуванням надбавки за проживання в гірському населеному пункті, починаючи з 28 січня 2009 року. В решті позовних вимог відмовлено.

На дану постанову УПФ подало апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що суд при прийнятті оскаржуваної постанови надав неналежну правову оцінку всім суттєвим обставинам справи і не в повній мірі дослідив докази, що стало причиною порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Також апелянт зазначив, що судом не враховано того, що в Законі України «Про соціальний захист дітей війни» не визначено поняття «мінімальна пенсія за віком як розрахункової величини для підвищення пенсії. Визначення мінімального розміру пенсії за віком надано в ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне

___________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-2093/2010 р. Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.М.

Категорія 57 Суддя- доповідач ОСОБА_2

страхування» і такий розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених за даним Законом.

Крім того, позивач не навів доказів порушення своїх прав управлінням в майбутньому, однак суд зобовязав управління провести позивачу перерахунок та виплату надбавки до пенсії згідно ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, починаючи з 28 січня 2009 року, при цьому не зазначив в рішенні конкретної дати закінчення цього періоду, чим саме визначив право пенсіонера на майбутнє отримувати підвищення у встановленому судом розмірі, що суперечить положенню ч. 2 ст. 5 КАС України.

Просить прийняти рішення, яким постанову Долинського районного суду скасувати та прийняти рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду сторони не зявились.

Вислухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачка відноситься до категорії осіб, які підпадають під дію закону, відповідно до ст.. 6 зазначеного закону має право на підвищення до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, що підтверджується копією посвідчення №133288 від 02 червня 1998 року (а.с.5).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 з 28 січня 2009 року, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за законами України про державний бюджет на відповідні роки і здійснити позивачу відповідні нарахування з врахуванням надбавки за проживання на території гірського населеного пункту (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило та на звернення позивачки неправомірно відмовило у здійсненні таких нарахувань та виплат.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачка мала право на отримання підвищення до пенсії як дитина війни у розмірі 30 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на фінансування цих виплат із Державного бюджету, відсутність таких коштів та можливість нецільового використання коштів не заслуговують на увагу, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування відповідача, а проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків не було предметом даного спору.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта що неврегульованості механізму реалізації положень статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки при визначенні розміру підвищення відповідно до статті 6 зазначеного Закону застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений статтею 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" і чинним законодавством не встановлено іншого мінімального розміру пенсії за віком.

Колегія суддів вважає, що не є підставою для скасування постанови суду доводи апелянта щодо встановлення на майбутнє позивачки права на отримання підвищення до пенсії як дитині війни, оскільки судом зобовязано проводити нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни відповідно до вимог чинного законодавства з 28 січня 2009 року з подальшою її виплатою станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції, а не на майбутнє.

Постанова суду постановлена з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 304-1, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Долинському районі відхилити.

Постанову Долинського районного суду від 25 лютого 2010 року залишити без зміни.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.С. Стефанів

Судді П.І. Проскурніцький

ОСОБА_3