Справа №22ц-1223/10 Головуючий у 1-й інстанції: Шумська Н.Л.
Категорія: 30 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петричка П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Закритого акціонерного товариства „ОСОБА_4Ес.Ем. ОСОБА_5 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 грудня 2009 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 10 грудня 2009 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. про відшкодування моральної шкоди. Поновлено ОСОБА_2 строк на звернення до суду та стягнуто із ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. на користь ОСОБА_2 5 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду оскаржив представник ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. ОСОБА_5. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і підставами для його скасування є також недоведеність обставин, які мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, позивач не навів достатніх та належних доказів, які б свідчили про завдану йому шкоду, пропустив законодавчо встановлені строки для звернення для суду. Апелянт вказує, що наказ №4936-к 2 «Про внесення змін та доповнень до штатного розпису філії ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. у м. Львові не може трактуватись як порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки він не стосувався безпосередньо позивача, він ніким, у тому числі позивачем , не оскаржувався у встановленому порядку, є чинним і на даний час, а тому твердження позивача щодо його неправомірності є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки на час виконання рішення суду посади, яку займав позивач, у штатному розписі не існувало, то це потребувало додаткових розяснень, які були зроблені ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.10.2007 року, яка була оскаржена в апеляційному порядку і розглянута апеляційним судом Львівської області 21.01.2008 року. Наступного дня позивача було поновлено на займаній посаді і в той же день згідно поданої ним заяви був звільнений з роботи за п.1 ст.36 КЗпП України. Ухвалою Верховного Суду України від 17.03.2008 року було зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2007 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 25.02.2008 року в частині стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення касаційного провадження. Після розгляду касаційної скарги, а саме 12.06.2008 року, ОСОБА_2 було виплачено всю суму заборгованості. Це свідчить про те, що відсутні факти для звинувачення відповідача у невиконанні рішення суду, а відповідно і для відшкодування моральної шкоди. Зазначає також, що необґрунтованим є і покликання суду на висновок спеціалістів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо визначення психічного стану ОСОБА_2 і можливостей його корекції, так як він не може бути належним доказом, оскільки надавався спеціалістами у галузі психології, а стосувався психічного стану позивача. Позивачем не подано доказів того, що зазначені у висновку хвороби, набуті внаслідок дій відповідача, оскільки він хворів ще під час роботи у державних органах, що і стало підставою для його звільнення з органів СБУ у 2002 році та отримання інвалідності у 2005 році. Крім того, позивач після звільнення з роботи 4.04.2006 року і по даний час перебуває у трудових відносинах із ВАТ « ОСОБА_8 Капітал»(посада начальник відділу безпеки).

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та стягуючи з відповідача у його користь 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що незаконне звільнення його з роботи з філії ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. у м. Львові та подальше зволікання з виконанням рішення суду, потягло для позивача негативні наслідки: втрату місця праці та заробітку, неможливості утримувати сім»ю, брати участь у придбанні товарів, продуктів, неможливості самореалізації як члена суспільних відносин, негативних психологічних наслідків, чим йому заподіяно моральну шкоду. Поновляючи позивачу строк звернення до суду, вважав, що він пропущений з поважних причин.

Однак, колегія суддів з таким висновком місцевого суду не погоджується.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2007 року ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника відділу безпеки філії ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. у м. Львові та стягнуто в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

24.10.2007 року ухвалою цього ж суду роз»яснено дане рішення, а після розгляду апеляційним судом Львівської області скарги на дане рішення ОСОБА_2 був відразу поновлений відповідачем на роботі.

Колегія суддів вважає, що постановлення судового рішення про поновлення на роботі та оплату часу вимушеного прогулу є достатньою сатисфакцією моральних страждань, які отримав позивач внаслідок незаконного звільнення з роботи.

Крім того, в день поновлення на роботі ОСОБА_2 в той же день, 22.01.2008 року, подав заяву про звільнення з роботи за згодою сторін з 22.01.2008 року і трудовий договір з ним було розірвано.

Ухвалою Верховного Суду України від 17.03.2008 року було зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2007 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 25.02.2008 року в частині стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу до закінчення касаційного провадження.

Після розгляду касаційної скарги, а саме 12.06.2008 року, ОСОБА_2 було виплачено всю суму оплати часу вимушеного прогулу згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2007 року.

Наведене свідчить про відсутність вини ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. у несвоєчасному виконанні судового рішення, а відтак і заподіяння позивачу моральної шкоди.

Доказів того, що несвоєчасне виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2007 року призвело до втрати життєвих звязків позивача і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя ОСОБА_2 не подано.

Так, інвалідом другої групи ОСОБА_2 визнаний вперше у 2002 році, а повторно і пожиттєво 11.05.2005 року, тобто задовго до звільнення його з роботи у відповідача.

Після звільнення 4.04.2006 року із філії ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. у м. Львові і по даний час позивач перебуває у трудових відносинах із ВАТ « ОСОБА_8 Капітал»(посада начальник відділу безпеки).

Тому колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не здобуто доказів того, що дії відповідача призвели до втрати життєвих звязків ОСОБА_2 і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, як не здобуто і доказів поважності пропуску ним строку звернення до суду з даним позовом.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ЗАТ „ОСОБА_4Ес.Ем. ОСОБА_5 задоволити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Закритого акціонерного товариства „ОСОБА_4Ес.Ем. про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: