Справа №22-ц-259 Суддя-доповідач - Гагін
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року м.Суми

колегія суддів с удової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Суми Техно-Сервіс» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 грудня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.

При цьому зазначає, що з наказом про поновлення на роботі від 18 березня 2009 року його не ознайомлювали, для ознайомлення надали посадову інструкцію офіс-менеджера зі збуту, в той час як в трудовій книжці значиться запис «офіс-менеджер», у звязку з чим він вважає, що йому давали доручення, що не входять у коло його обовязків. Крім того, вказує, що в наказах про притягнення його до дисциплінарної відповідальності мають місце суперечності.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 березня директором ТОВ «Суми Техно-Сервіс» видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді офіс-менеджера на підставі рішення суду від 17 березня 2009 року Ковпаківського районного суду м.Суми, після чого ОСОБА_1 на роботі не зявився, у звязку з чим 27 березня 2009 року йому було направлено письмове повідомлення, яке він отримав 28 березня 2009 року.

30 березня 2009 року у присутності державного виконавця Наталуха С.О. відмовився від підпису в наказі про поновлення його на роботі та в посадовій інструкції, що була йому надана для ознайомлення, а також не надав трудової книжки для внесення відповідного запису.

31 березня 2009 року ОСОБА_1 також був відсутній на робочому місці з 8 до 11 години та відмовився виконувати розпорядження директора, за що наказом №06 від 31 березня 2009 року йому оголошено догану за невиконання посадових обовязків.

Наказом №07 від 03 квітня 2009 року ОСОБА_1 знов оголошено догану у звязку з тим, що 01 квітня 2009 року він протягом чотирьох годин був відсутній на робочому місці і до виконання своїх посадових обовязків не приступив, 02 квітня 2009 року він відмовився виконати усне завдання директора, а 03 квітня 2009 року отримав письмове розпорядження директора, яке також відмовився виконувати і не приступив до виконання своїх обовязків.

Наказом №08 від 08 квітня 2009 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 08 квітня 2009 року на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання обовязків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, застосував відповідні їм норми матеріального права та у відповідності до положень ст. 212 ч. 1 ЦПК України, дослідив наявні у справі докази та дав їм належну оцінку, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, у звязку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудових договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з моменту поновлення його на роботі систематично порушував правила внутрішнього трудового розпорядку: запізнювався на роботу, самовільно залишав робоче місце, відмовлявся виконувати розпорядження керівника, і, крім того, не виконував свої посадові обовязки, за що двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.с.12, 13, 24-31, 33-35).

У звязку з тим, що він не зявився після поновлення його на роботі, 27 березня 2009 року йому направлено лист про необхідність негайно приступити до виконання своїх посадових обовязків, який йому вручено 30 березня 2009 року (а.с.32).

Тих обставин, що до 30 березня 2009 року ОСОБА_1 не зявлявся на роботі, а з 31 березня 2009 року відмовлявся виконувати розпорядження директора, він сам не заперечував під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді.

За таких обставин висновок суду про те, що при звільненні ОСОБА_1 його трудові права порушені не були, відповідає нормам чинного трудового законодавства, оскільки наявними у справі доказами підтверджено, що позивач систематично порушував правила внутрішнього трудового розпорядку та не виконував своїх посадових обовязків.

Доводи ОСОБА_1 про те, що йому для ознайомлення надали посадову інструкцію офіс-менеджера зі збуту, а в його трудовій книжці записано «офіс-менеджер», у звязку з чим він вважає, що йому давали доручення, що не входять у коло його обовязків, висновків суду не спростовують. З копії трудової книжки вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу менеджером (а.с.3), а згідно Класифікатору професій ДК 003:2005, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 26 грудня 2005 року №375, є посада «менеджер (управитель) із збуту»; посади «менеджер» чи «офіс-менеджер» цим Класифікатором не передбачено. Зазначений Класифікатор є обовязковим для застосування всіма субєктами господарювання щодо визначення посад працівників та вчинення відповідних записів у трудових книжках.

Таким чином, посадовою інструкцією офіс-менеджера із збуту, яка була надана ОСОБА_1 для ознайомлення, передбачено саме його функціональні обовязки, і він не надав доказів на підтвердження того, що під час його роботи у ТОВ «Суми Техно-Сервіс» у 2008 році у нього були інші посадові обовязки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 24 грудня 2009 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набрала законної сили з моменту проголошення і протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -