Справа №22-ц-4593 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року м.Суми

колегія судд ів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Смирнової Т.В.

суддів: Гагіна М.В., Ведмедь Н.І.

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 14 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що ОСОБА_2 25 серпня 2008 року позичила у нього 24000 доларів США, під 80% річних від суми позики, що відповідає 43200 доларам США та підтверджується розпискою та договором. Відповідачка зобовязувалася у строк до 15 січня 2009 року повернути грошові кошти, але свої зобовязання щодо повернення коштів не виконує.

Просив стягнути з відповідачки суму боргу з процентами, яка в національній валюті, відповідно до встановлених НБУ курсів валют, становить 332640 грн., а також 3% річних у розмірі 2734 грн., інфляційні збитки у розмірі 26943 грн. та судові витрати.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 14 вересня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму позики 184800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 проценти за користування позикою у розмірі 147840 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних за несвоєчасне повернення позики у розмірі 2734 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційні збитки у розмірі 26943 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення в частині стягнення процентів, інфляційних збитків, 3% річних.

При цьому зазначає, що суд безпідставно нарахував проценти за користування позикою у розмірі 147840 грн., оскільки договір позики укладений на чотири місяці під 80 % річних, а тому повинні нараховуватись відсотки за чотири місяці у розмірі 26,8%.

Крім того, вказує, що 3% річних повинні стягуватись не за рік, а за три місяці.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 серпня 2008 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 24000 доларів США під 80% річних, які зобовязувалася повернути до 15 січня 2009 року, що підтверджується розпискою та договором (а.с.7-8, 10).

За договором позики ОСОБА_2 зобовязувалася повернути кошти у розмірі 24000 доларів США зі сплатою 80% річних за їх користування, тобто 43200 доларів США, але зазначеного обовязку не виконала.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 умови договору не виконала, оскільки в установлений законом строк борг не повернула, а тому з відповідачки підлягає стягненню борг з урахуванням процентів, 3% річних та інфляційних збитків.

Вірно встановивши фактичні обставини справи, юридичну природу спірних правовідносин, місцевий суд вцілому правильно застосував до них норми права. Проте, дійшов помилкового висновку при вирішенні питання зі стягнення інфляційних коштів у сумі 26943 грн.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вже зазначалось, 25 серпня 2008 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 24000 доларів США, на умовах виплати 80% річних і зобовязувалася повернути кошти з урахуванням нарахованих процентів до 15 січня 2009 року у загальній сумі 43200 доларів США, що еквівалентно 332640 грн.

Отримання коштів згідно з розпискою від 25 серпня 2008 року сторони не оспорили й борг ОСОБА_2 становив 43200 доларів США.

Отже, у місцевого суду були відсутні правові підстави для відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення суми позики та відсотків за його користування, 3% річних за несвоєчасне повернення коштів як відповідальності за порушення зобовязання (ч.2 ст.625 ЦК України), а відтак доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Задовольняючи вимогу у частині стягнення інфляційних коштів, місцевий суд керувався тим, що з часу прострочення ОСОБА_2 грошового зобовязання індекс інфляції зріс.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна.

Оскільки індекс інфляції це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті гривні, то норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з врахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Договором позики від 25 серпня 2008 року зобовязання ОСОБА_2 виражено в іноземній валюті доларах США, але суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув і при вирішенні цієї частини вимог помилково застосував положення ч.2 ст.625 ЦК України. У звязку з чим, рішення у цій частині, відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові про стягнення інфляційних у сумі 26943 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.Суми від 14 вересня 2010 року у даній справі у частині стягнення зі ОСОБА_2 26943 грн. інфляційних скасувати та у цій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині позову рішення суду залишити без змін.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: