Справа №22-ц-3425/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого: Кононенко О.Ю.,

суддів: Рибалки В.Г., Семеній Л.І.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Сумської райдержадміністрації, Служба у справах дітей Сумської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 14 липня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить апеляційний суд скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги висновки служб у справах дітей двох районів та безпідставно врахував покази свідків відповідача, які не бачили дитини.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідача ОСОБА_2, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, представників служб в справах дітей Сумської райдержадміністрації Любченко Н.О., Сумської міської ради Денисенко О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 серпня 2007 року сторони уклали шлюб, від якого мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина мешкає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні.

Судом також встановлено, що за місцем проживання ОСОБА_2, зарекомендував себе з позитивного боку, користується авторитетом серед товаришів, у зловживанні спиртними напоями не помічений, проживає у приватному будинку разом з батьками, не працює, допомагає батькам утримувати чимале господарство. В період розгляду справи перерахував 500 грн. на адресу позивачки на утримання дитини (а.с.31-32, 34-35).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 намагався піклуватися про дитину, спілкуватися з нею, проявляти інтерес і свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками не вбачається, а висновки органів опіки та піклування не можуть бути підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

ОСОБА_1, звернувшись до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, обґрунтовувала його тим, що ОСОБА_2, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина, зловживає спиртними напоями, матеріально дитину не забезпечує.

Проте, як убачається з матеріалів справи, позивачкою не надано суду переконливих доказів того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

Посилання позивача на зловживання відповідачем спиртними напоями та ухилення від матеріального забезпечення дитини, згідно зі ст.164 СК України, не є самостійними підставами для позбавлення його батьківських прав.

При ухваленні рішення, суд правильно послався на роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" та врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що відповідач бажає спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні та розвитку.

На думку колегії суддів апеляційного суду, висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не містить переконливих фактів про його ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина. Обставини, викладенні у висновку, фактично зводяться до пояснень позивачки.

А висновки служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації від 01.07.2010р. під одним №01-12/418, які знаходяться на аркушах справи 30 та 48, суперечать один одному, тому також не можуть бути підставою для задоволення позову.

Суд першої інстанції, керуючись вимогами ч.6 ст.19 СК України, обґрунтовано не погодився з висновками органу опіки та піклування, оскільки вони є недостатньо обґрунтованими, суперечать інтересам дитини.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає, що позивачкою не надано суду доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно врахував покази свідків відповідача, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 14 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: