РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-1765/10

пр. № -

02 липня 2010 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої, судді: Т.О. Величко

при секретарі: В.О. Оберемко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, що дії в інтересах малолітньої ОСОБА_4»ї Вадимівни про усунення перешкод у користування власністю та вселення

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із позовом про усунення перешкод у користування власністю та вселення, посилаючись на те, що вони є власниками по 1/3 кожному частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом. Зазначали що, на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2008 року, їх померлого сина ОСОБА_5, визнано батьком малолітньої ОСОБА_4»ї Вадимівни та за ОСОБА_4»їєю Вадимівною визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Зазначали, що починаючи із 2008 року вони, як власники спірної однокімнатної квартири АДРЕСА_1, не мають можливості проживати у спірній квартирі, оскільки відповідач змінила замки у вхідних дверях, установила нові броньовані двері, у зв»язку із чим зверталися до Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві із заявою з приводу неправомірних дій відповідача. Але в котрий раз зверталися до відповідача з проханням надати можливість їм проживати разом в однокімнатній квартирі разом із відповідачем та її донькою, але позитивного результату не отримали.

У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити.

Відповідачу судовому засіданні позов визнала частково, в частині усунення перешкод у користування власністю в іншій частині позо не визнала.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та дослідивши докази встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що позивачі у справі ОСОБА_1, ОСОБА_2,є власниками по 1/3 кожному частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, що підтверджено Свідоцтвами про право на спадщину за законом (а.с.7,8). Судом встановлено, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18.08.2008 року,( а.с.9-19), залишеного у силі ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.09.2009 року (а.с.14-15) ОСОБА_5, визнано батьком малолітньої ОСОБА_4»ї Вадимівни та за ОСОБА_4»їєю Вадимівною визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1. Судом встановлено, що згідно Постанови про відмову в порушенні кримінальної справи (а.с.16) за заявою ОСОБА_1 з приводу неправомірних дій гр.ОСОБА_3, у порушенні кримінальної справи відмовлено.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка у справі проживає разом із малолітньою ОСОБА_4»їєю Вадимівною - власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 у спірній квартирі.

Судом встановлено, що позивачі у справі маючи інше майно у власності бажають проживати у своїй власності у спірній однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка у справі не заперечує проти відвідування з її дозволу спірної квартири позивачами, але зазначає, що їй та її малолітній доньці не має де більше проживати, власного майна вони не мають та вважає, що і разом із позивачами у спірний однокімнатній квартирі буде проживати не можливо, а тому заперечує проти вселення позивачів у спірну квартиру.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості його він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У судовому засідання встановлено, що сторонни у справі зарперечуюють щодо виплати одна одній грошової компенсації щодо їх ідеальної частки у справі спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду із вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчиненя певних дій для запобігання такому порушенню.

Як встановлено у судовому засіданні, сторни не досягли між собою домовленості щодо користування спірною квартирою №9, будинку №13 по вул. Якуба Коласа у м. Києві, не мають бажання сплатити одна одній компенсацію за свою частку у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та наданими пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, враховуючи, суд приходить до висновку про те, що позов доведений і підлягає задоволенню.

У порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 321,358,386 ЦК України,ст.ст. 3,10,11,57-61, 88, 208-209, 212- 215, 294,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

ОСОБА_3, що дії в інтересах малолітньої ОСОБА_4»ї Вадимівни, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 усунути перешкоди щодо користування власністю ОСОБА_1, ОСОБА_2 квартирою №9, будинку №13 по вул. Якуба Коласа у м. Києві, шляхом їх вселення.

Стягнути з ОСОБА_3, дата народження невідома, проживаюча за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код в матеріалах справи відсутній, місце роботи не відоме на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2, дати народження невідомі, проживаючих за адресою м. Київ вул. Тимошенка.1 кв.14, ідентифікаційні коди невідомі - державне мито у розмірі 8 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 37 грн. Всього на загальну суму 45 ( сорок п»ять) грн.50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення, а бо у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Т.О. Величко