Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-6036/2010 р. Головуючий у 1 інст. - Бечко Є.М.
Доповідач - Литвиненко I.B.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЩЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТ1 у склад!:

головуючого- cyдді ОСОБА_1

cyддів: ЗАБОЛОТНОГО В.М., ШАРАПОВОЇ О.Л.

при секретарі Рачової I.I., Штупун О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м.Чернигова від 13 жовтня 2010 року по справi за позовом ОСОБА_3 до ВАТ Банк „БІГ Енергія" про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду через порушення норм матеріального i процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Рішенням суду ОСОБА_4 відмовлено в задоволенні позову про стягнення 87423,69 грн. плати за безпідставне збереження коштів, 64061,06 грн. пені та 1 740 грн. судових витрат.

Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду ґрунтується на доказах, які не були досліджені в судовому засіданні, наявним доказам i обставинам суд не дав оцінки та не застосував положення ст.ст. 1212,1214, 536 ЦК України до заявлених правов1дносин.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено два договори банківського вкладу, а саме: № 707/07/1216 від 22.08.07 року та № ДС2 N012124 від 10.10.08 року, які були розірвані рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 18.06.2009 року та рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 09.10.2009 року у зв'язку з порушенням строків виплати відсотків та стягнуто заборгованість за першим договором в сумі 339779 грн. i відсотки за січень, лютий 2009 року в сумі 12016,60 грн., та за другим договором заборгованість в сумі 407513.38 грн. i відсотки за січень, лютий 2009 року в сумі 13498,31 грн.

ОСОБА_4 зверталася до відповідача з заявами про виплату відсотків (а.с.15-18) за договорами банківського вкладу, але, оскільки відсотки за договором № ДС2 N012124 від 10.10.08 року за період з 01.01.2009 року по 18.10.2010 року у сум"1 53078,10 грн. за договором № 707/07/1216 від 22.08.07 року у сім 35438,81 грн. так i не були оплачені, то ОСОБА_4 вважає, що банк безпідставно утримує ці кошти, користується ними, отримує безпідставно прибуток, а тому, відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України, він повинен сплатити плату, у розмірі відсотків, які були визначені договорами відповідно до ст.536 ЦК України, що становить 87423,69 грн.

Крім того, 17.12.2009 року ОСОБА_4 подала три заяви про переказ на свій рахунок в іншому банку за платіжними дорученням: № 2 суми 401455,41 грн., № 3 суми 397650 грн., № 4 суми 665776,41 грн., але, в порушення п. 10.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземних валютах , затвердженої Постановою Правління НБУ від 12.1 1.2003 року № 492, вказані доручення не були виконані, а тому ОСОБА_5 вважає, що банк повинен сплатити пеню у сумі 151484,75 грн. за період з 18.12.2009 року по 01.03.2010 року у розмірі 0,1 відсоток суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що передбачено п.2 ст.32 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в України".

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що стягнення плати за користування невиплаченими відсотками за договорами банківського вкладу не передбачено законодавством, а стягнення пені за несвоєчасне перерахування коштів на інший рахунок неможливе через оголошення мораторію.

3 такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції.

Дійсно, вимоги позивача зводяться до того, що вона просить стягнути плату у розмірі Відсотків, які встановлені договорами за депозит, за користування невиплаченими вчасно відсотками, але hi законодавством, ш умовами договорів № 707/07/1216 від 22.08.07 року та № ДС2 N012124 від 10.10.08 року не передбачено нарахування відсотків на відсотки.

Посилання апелянта на ст.536, ч.2 ст.214 ЦК України, умови договорів, в даному випадку є безпідставним, так як умови договорів передбачають нарахування відсотків на суму депозиту, а в договорі № 707/07/1216 від 22.08.07 року в п.п.3.2. вказується категорично, що на суму нарахованих та не отриманих вкладником відсотків, відсотки не нараховуються.

Що стосується стягнення пенi, як штрафної санкції, за несвоєчасне перерахування коштів банківського вкладу за заявою позивачки від 17.12.2009 року, то, відповідно до постанови Правління НБУ № 134 від 13.03.2009 року «Про призначення тимчасової адміністрації у ВАТ Банку «Бiг Енергія», з 16.03.2009 року була призначена тимчасова адміністрація строком на 1 рік i оголошено мораторій на задоволення вимог кредиторів банку до 15.09.2009 року, який був продовжений до 15.03.2010 року постановою Правління НБУ № 540 від 10.09.2009, крім зобов'язань за договорами банківських вкладів (депозитів), договорами банківських рахунків та за зобов'язаннями щодо переказу коштів у межах лімітів, установлених тимчасовим адміністратором банку i погоджених НБУ, а, згідно до ст.ст. 58, 85 ЗУ «Про банки i банківську діяльність» штрафні санкції не нараховуються.

Твердження апелянта стосовно того, що дій мораторію не продовжувалась постановою Правління НБУ № 540 від 10.09.2009 року на задоволення вимог кредиторів по поверненню депозитних вкладів відповідає дійсності, однак ця обставина не впливає за законність рішення суду, оскільки позовні вимоги стосуються не повернення депозитного вкладу, а стягнення пені (штрафної санкції) за несвоєчасне перерахування коштів під час мораторію, що заборонено ст.ст. 58, 85 ЗУ „Про банки i банківську діяльність".

Доводи апеляційної скарги про ухвалення рішення на доказах, які не досліджувались у судовому засіданні, зокрема постановах НБУ, не можуть бути підставою для скасування правильного рішення з огляду на положення ч.2 ст.61 ЦПК України, тому що вказані постанови НБУ були загальновідомими, їх зміст доводився до відома населення через 3MI, про що зазначено в згаданих постановах Правління НБУ.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки, викладені у судовому рішенні, доводами апеляційної скарги не спростовуються, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення i може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді :