РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-280/10

Провадження № 2-280/10

04.06.2010 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.

при секратарі - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду Дзержинського району м. Харкова з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_4Ф суму боргу у розмірі 25600,00 гривень, посилаючись на те, що вона, за згодою відповідача, оплатила замість нього певні витрати, які включали витрати по розірванню укладених між ними договорів купівлі- продажу, витрати на пошук варіантів однокімнатної квартири для відповідача, витрати по оплаті боргів відповідача за комунальні послуги. На суму цих витрат у 21 листопада 2005 року відповідачем була складена та підписана розписка.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, відповідач визнав позов у повному обсязі /а.с. 32/.

17 липня 2006 року у справі було ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2задоволені, з відповідача на її користь стягнено 25600,00 гривень.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 12.09.2007 року правонаступнику померлого 3 квітня 2007 року ОСОБА_4 ОСОБА_5 було відмовлено у поновленні строку на апеляційне оскарження рішення від 17.07.2006 року /а.с. 73/.

У жовтні 2007 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення від 17.07.2006 року, посилаючись на той факт, що Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалене рішення щодо тих же самих боргових зобов'язань ОСОБА_4 перед ОСОБА_2, у зв'язку з чим фактичний борг ОСОБА_4 було штучно збільшено в два рази.

Ухвалою суду від 24.03.2008 року заява правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 була задоволена.

22 квітня 2009 року ОСОБА_5 померла, до участі у справі залучено правонаступника померлої - ОСОБА_3.

У жовтні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним правочин, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 21.11.2005 року; стягнути з ОСОБА_2 15000,00 гривень моральної шкоди; постановити окрему ухвалу щодо ймовірних шахрайських дій з боку ОСОБА_2 при спробі заволодіти грошовими коштами ОСОБА_4 та його правонаступників у сумі 25600,00 гривень та направити її до прокуратури Дзержинського району м. Харкова., В обгрунтування своїх вимог, позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що ОСОБА_2 навмисно, користуючись добросусідськими відносинами, сформувала у ОСОБА_4 уяву про те, що вона понесла витрати у розмірі 25600,00 гривень, тоді як насправді такі кошти вона не витрачала. Тож, на думку позивачки, розписка від 21 листопада 2005 року була написана ОСОБА_4 під впливом обману з боку ОСОБА_2 Крім того, такими своїми діями ОСОБА_2 завдала моральної шкоди ОСОБА_3, яку позивачка оцінює у розмірі 15000,00 гривень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 та її представник підтримали позовні вимоги та просити суд їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на його необґрунтованість.

Представник відповідачки ОСОБА_3 проти первісного позову заперечував, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити.

Вислухавши позивачку та представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 слід відмовити з огляду на наступне.

Судом було встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

25 травня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_1.

Того ж дня ОСОБА_2 продала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2.

18 листопада 2005 року сторони розірвали згадані договори.

З наявної у матеріалах справи розписки вбачається, що при розірванні договорів позивачка понесла витрати у розмірі 25600,00 гривень, які повинні були оплачуватися відповідачем. У цю суму, окрім коштів безпосередньо пов'язаних з оформленням розірвання угод, входять витрати на пошук варіантів однокімнатної квартири для ОСОБА_4 та витрати на оплату боргів відповідача по оплаті комунальних послуг.

Задовольняючи вимоги позивачки за первісним позовом, суд виходить з того, що у судовому засіданні 17 липня 2006 року відповідач визнав борг та визнав позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі. Разом з цим, ні правонаступник відповідача ОСОБА_5, ні правонаступник ОСОБА_5 - ОСОБА_3 не надали суду доказів того, що за життя їх батько та дід оспорював цей борг або оскаржував рішення суду про стягнення з нього цього боргу.

Статтею 526 Цивільного кодексу У країни встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож виходячи з того, що у ОСОБА_4 дійсно існували боргові зобов'язання перед ОСОБА_2 і наявність цих зобов'язань відповідач не заперечував, як не заперечував і суми зобов'язання у розмірі 25600,00 гривень, суд вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Стосовно вимог ОСОБА_3 суд зауважує наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_3 посилається на те, що боргових зобов'язань у ОСОБА_7 не існувало, ОСОБА_2 цілеспрямовано сформувала у ОСОБА_4 хибну уяву про те, що вона понесла витрати у розмірі 25600,00 гривень, хоча цих коштів вона насправді не витрачала, таким чином розписка від 21.11.2006 року була складена ОСОБА_4 під впливом обману з боку ОСОБА_2

Статтею 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи зі змісту наведеної норми, а також п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6.11.2009 року № 6 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Позивачка за зустрічним позовом не є стороною правочину, не є особою, яка діяла під впливом обману з боку ОСОБА_2, окрім того вона не довела суду належними доказами факт навмисного цілеспрямованого введення її діда ОСОБА_4 в оману позивачкою, не довела того факту, що за життя ОСОБА_4 звертався з цього приводу в правоохоронні органи або ж в суд.

В судовому засіданні представник позивачки за зустрічним посилався на похилий вік, поганий зір, взагалі на незадовільний стан здоров'я ОСОБА_4 Проте ці доводи не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи. Взагалі будь-яких об'єктивних даних про те, що зміст розписки від 21.11.2005 року не відповідає дійсності у суду не має.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд відмовляє ОСОБА_3 у задоволенні її вимог у цій частині.

Також не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди. Позивачка за зустрічним позовом посилається на обман, протиправну та антиморальну поведінку ОСОБА_2 стосовно неї та її близьких.

Оскільки факт обману та протиправної поведінки суду не доведений, відтак не вбачається підстав для стягнення з відповідачки за зустрічним позовом 15000,00 гривень.

Окремо суд відзначає наступне. Вирішуючи питання про перегляд ухваленого у справі рішення, суд виходив з того, що в мотивувальній частині рішення, ухваленого у справі № 2-3275/2006 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу містилося посилання на розписку від 21.11.2006 року. При дослідженні у судовому засіданні матеріалів цієї справи, судом було встановлено, що ухвалою від 11.08.2008 року були виправлені описки, допущені при виготовлені тексту рішення, зокрема, з мотивувальної частини рішення виключено посилання на згадану розписку .

Матеріали цивільної справи № 2-3275/2006 свідчать про те, що цей спір витікає з інших правовідносин, предмет і підстави позовних вимог інші.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 88. 209, 212,214, 215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 25 600 (двадцять п'ять тисяч шістсот) грн.. 00 коп.

Стягнути з відповідача, ОСОБА_3 на користь позивача, ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 143(сто сорок три) гривень 00 коп.

В задоволенні зустрічної позовної заяви - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова. Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення; апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у вищезазначений строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: