Центральний районний суд м. Миколаєва
16 грудня 2010 року Центральний районний суд міста Миколаєва
у складі: головуючого судді Гречаної С.І.,
при секретарі Мусієнко М.Ю. за участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
про встановлення нікчемності договору, -
У травні 2010 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним. В подальшому позивач предмет позову змінила просила встановити удаваність договору, визнати укладений договір договором застави, та визнати за ними право власності.
Позивачі зазначили, що 19.12.1995 року між ними та відповідачкою було підписано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (нині Спаська), належної позивачам на праві спільної сумісної власності. Обставиною за якою підписано договір купівлі-продажу було існування боргових зобов'язань чоловіка позивача ОСОБА_6 перед ОСОБА_5 Однак, після вчинення угоди купівлі-продажу квартири, позивачі проживали в ній та продовжують проживати, сплачують комунальні послуги, й інші платежі по утриманню квартири. Вказують що борг, ОСОБА_6 відповідачці сплатив, претензій вона до нього не має. Оскільки при укладенні договору купівлі-продажу сторони мали намір укласти договір застави, позивачі просять встановити договір удаваним та визнати право власності позивачів.
Позивач та її представник у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у зміненому позові підтримали та просили їх задовольнити.
Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву позов підтримують, просять його задовольнити.
Представник третьої особи позов підтримала, просила його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
У відповідності до глави 19 ЦК України, під позовною давністю слід розуміти строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України.
За загальним правилом, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Так з матеріалів справи вбачається, що 19.12.1995 року між ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_7, та ОСОБА_5 укладено договір №3299 купівлі-продажу квартири №56, в бу;,. № 14, по вул. Свердлова (нині Спаська).
Зг'дно ст. ст. 11, 14-15, 22, 203-205, 526, 610-611, 615, 622 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зокрема, є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тільки правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов'язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб. Виписане вище у повній мірі стосується і договору купівлі-продажу.
Як зазначила позивач, та підтвердив представник третьої особи, купівля-продаж квартири відбулася внаслідок боргових зобов'язань ОСОБА_6 перед ОСОБА_5. Грошові кошти за договором купівлі-продажу позивачі не отримували, а навпаки при його підписанні усно обумовили строк погашення боргових зобов'язань, проте такі умови сторони в договорі не передбачили.
З наданих стороною доказів вбачається, що іншого житла у позивачів не має, після відчуження квартири позивачі залишилися проживати та проживають по цей час в спірній квартирі. До цього часу сплачують комунальні та інші послуги з утримання квартири. З 1995 року відповідач ОСОБА_5 питання про виселення позивачів не ставила, будь яких інших претензій не висувала.
Як стверджує представник третьої особи борг перед відповідачкою ОСОБА_5 ОСОБА_6 сплатив. Інших суперечливих доказів суду відповідачем не надано.
Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що йраво чин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Як роз'яснив п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним
За такого, відповідно до ст. ст. 215-216, 235 ЦК України, є законні підстави визнати договір купівлі-продажу удаваним, встановити, що в дійсності він прикривав договір застави, який сторони мали на увазі, а оскільки доказів тому, що сторони дійшли згоди за всіма істотними умовами договору застави і в якому обсязі визначили обсяг зобов'язань - немає, то його слід визнати недійсним і повернути спірну квартиру у власність позивачів.
Окрім того суд вважає за можливим поновити позивач строк позовної давності, пропущений з поважним причин, оскільки дані обставини укладення даного договору мають суттєве значення, порушують права позивачів та підлягають захисту.
Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України, суд -
Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (нині Спаська) в м. Миколаєві, укладений 19 грудня 1995 року між ОСОБА_6, ОСОБА_1 діючої також від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої, і зареєстрованим на Південній товарній біржі за №3299 - визнати недійсним (удаваним).
Визнати, що 19 грудня 1995 року між ОСОБА_6, ОСОБА_1 діючої також від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої, - укладено договір застави, за яким, в забезпечення виконання боргових зобов'язань сторони у заставу передали належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 (нині Спаська) в м. Миколаєві.
Договір застави від 19 грудня 1995 року укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_1 діючої також від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, з однієї сторони та ОСОБА_5 з другої - визнати недійсним, з підстави недодержання сторонами при вчинені правочину вимог закону, застосувавши як правовий наслідок односторонню реституцію.
Повернути квартиру АДРЕСА_1 (нині Спаська) в м. Миколаєві у спільну сумісну власність ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, визнавши за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 (нині Спаська) в м. Миколаєві.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3 171 гривню судових витрат.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

СУДДЯ С.І. Гречана