Справа № 22ц-417/10 Провадження № 22ц-417/10 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Категорія: 32 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2010 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Волинської області в складі:

Головуючого судді Данилюк В.А.,

суддів Осіпука В.В., Антонюк К.І.,

при секретарі Дуткіній Ж.П.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Волиньвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Нововолинського міського суду від 15 січня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

12 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Волиньвугілля» (далі - ДП «Волиньвугілля) про відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що він на протязі 31 року працював на шахті №6 Шахтоуправління «Октябрьське» та на шахті №5 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» у шкідливих умовах.

Працюючи на шахті «Октябрьська», у 1991 році отримав виробничу травму колінного суглоба лівої ноги. Крім того, внаслідок тривалої роботи у шкідливих умовах висновком Нововолинської МСЕК від 15.09.2006 року йому було встановлено 10% втрати працездатності в зв»язку з профзахворюванням вегетативно-сенсорною поліневропатією рук та 20% - з хронічним обструктивним бронхітом пильової етиології. Висновком МСЕК від 28.09.2007 року загальна втрата працездатності по зазначених профзахворюваннях був збільшений до 35%. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.01.2009 року у позивача було встановлене профзахворювання хронічну нейросенсорну приглухуватість зі зниженням слуху. Висновком Нововолинської МСЕК від 13.02.2009 року йому додатково було встановлено 15% втрати профпрацездатності в зв»язку з зазначеним профзахворюванням. Загальна втрата працездатності по виробничій травмі та профзахворюваннях була встановлена у розмірі 80% та він був визнаний інвалідом 11 групи. Оскільки моральна шкода, завдана йому втратою здоров»я на виробництві, не виплачувалася, то просив стягнути з підприємства 70000грн. моральної шкоди та 700грн. на оплату витрат на правову допомогу.

Рішенням Нововолинського міського суду від 15 січня 2010 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя на виробництві.

Стягнуто з ДП «Волиньвугілля» в дохід держави судовий збір в розмірі 8 гривень 50 копійок та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 гривень.

Стягнуто з ДП «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 250 грн. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати вказане рішення і ухвалити нове рішення, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, який апеляційну скаргу заперечив, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це відповідає обставинам справи, що позивач з 1979 року по 2009 рік працював на ДП «Волиньвугілля» (а.с. 3-4). За час виконання трудових обовязків з позивачем стався у 1991 році нещасний випадок, повязаний з виробництвом, що підтверджується актом форми Н-1 (а.с. 5-6). Згідно довідки медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 15.09.2006 року ОСОБА_1 встановлено 30 % втрати професійної працездатності у зв»язку з профзахворюваннями з 20.06.2006 року (а.с.7). 28.09.2007 року загальна втрата працездатності по професійних захворюваннях була збільшена до 35%. Заключенням Нововолинської МСЕК від 14.03.2008р. йому було додатково встановлено 30% втрати працездатності і загальна втрата працездатності по виробничій травмі та профзахворюваннях становила 65%. Заключенням Нововолинської МСЕК від 13.02.2009року на підставі акту розслідування хронічного професійного захворювання від 21.01.2009 року позивачу встановлено додатково профзахворювання, пов»язане із зниженням слуху, та встановлено додатково 15% втрати профпрацездатності. Загальна втрата працездатності по виробничій травмі та профзахворюваннях встановлена у розмірі 80%. Довідкою до акта огляду МСЕК від 10.04.2009 року позивачу встановлено інвалідність другої групи у звязку з трудовим каліцтвом (а.с. 20).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 Кодексу законів про працю (далі КЗпП) України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з розясненнями, що містяться у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності.

При таких обставинах справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами та відповідно до зазначених норм матеріального права, суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, дійшов правильного і обґрунтованого висновку про обовязок саме роботодавця відшкодувати позивачу моральну шкоду.

Покликання апелянта на те, що в даному випадку слід керуватися Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон) і обовязок по відшкодуванню моральної шкоди позивачу слід покласти на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі Фонд) не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 лютого 2007 року № 717-V внесено зміни до статей 1, 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV.

У відповідності до внесених змін до Закону виключено положення статей, які передбачали право громадян, з якими стався нещасний випадок на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції даного Закону. Однак, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Крім того, внесені вищевказані зміни до Закону визнані такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) згідно рішення Конституційного суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року.

Відповідач не представив належних доказів, які давали б підстави для його звільнення від обовязку відшкодувати позивачу в даному випадку моральну шкоду.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні зазначеної справи суд на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, вірно визначив характер спірних правовідносин між сторонами, час їх виникнення і правові норми, що їх регулюють, і обґрунтовано стягнув з відповідача моральну шкоду.

Разом з тим при визначенні розміру моральної шкоди суд не в повній мірі дослідив обставини справи, зокрема, не врахував характер отриманої на виробництві травми, тяжкості викликаних нею наслідків, а також не взяв до уваги ступінь вини відповідача у виникненні у позивача професійних захворювань. Враховуючи викладене та виходячи з засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачеві, слід зменшити, стягнувши з відповідача у користь позивача 10000грн. моральної шкоди.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити в частині розміру моральної шкоди через неповне з»ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Волиньвугілля» задовольнити частково.

Рішення Нововолинського міського суду від 15 січня 2010 року у даній справі змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Волиньвугілля» на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров»я на виробництві.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене до Верховного Суду України на протязі двох місяців після проголошення і набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: