Справа № -
Провадження № 2-4/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 січня 2010 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого - судді Лошак О.О.

з участю секретаря Макар С.В.

представника позивачки ОСОБА_1

представника позивачки-адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №20 філії «Прикарпатське регіональне управління» про стягнення упущеної вигоди в сумі 110 162 гривень та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до Рогатинського районного суду із позовом до ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №20 філії «Прикарпатське регіональне управління» про стягнення упущеної вигоди в сумі 110 162 гривні та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень.

У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав повністю та пояснив, що 04 вересня 2008 року між його довірителькою ОСОБА_3 та відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №20 філії «Прикарпатське регіональне управління» було укладено договір №20-533п/2008 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті на суму 200 000 гривень. 13 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернулася із письмовою заявою про дострокове повернення депозитного вкладу по даному договору відповідно до п.2.6 та 6.2.1 вищезазначеного договору відповідно до яких сторони домовилися, що у випадку дострокового розірвання договору з ініціативи клієнта банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за останні три місяці знаходження коштів на депозитному рахунку, що передують даті повернення вкладу, за ставкою і розрахунком 3% річних.

Про дострокове розірвання договору клієнт зобовязаний повідомити банк не менш ніж за 10 днів до передбачуваної дати розірвання цього договору. Після чого договір припиняє свою дію. Однак вклад його довірительці не було повернуто. Через порушення відповідачем взятих зобовязань ОСОБА_3 завдано збитків. Зокрема, нею втрачено доходи, які б вона могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Розмір упущеної вигоди становить 110 162 гривні внаслідок різкого падіння курсу долара. Через протиправність характеру дій відповідача його довірителька зазнала значних душевних страждань. Погіршився сон, самопочуття, загальний стан здоровя, що призвело до загострення хронічних захворювань. ОСОБА_3 змушена була звертатися за допомогою до лікарів за наданням медичної допомоги. Перехвилювалася за стан коштів, їх знецінення, ризики у здійсненні нею підприємницької діяльності. Через неповернення коштів виникли конфлікти у сімї. Крім того, за користування юридичною допомогою ОСОБА_3 витрачено 20 000 гривень. Просив позов задовольнити. Стягнути з ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_3 100000 гривень моральної шкоди, упущену вигоду в розмірі 110 162 гривні та понесені нею та документально підтверджені судові витрати судовий збір, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, витрати на правову допомогу.

Представник відповідача позову не визнав та пояснив, що 10 вересня 2009 року позивачці по справі повністю було повернуто депозитний вклад та нараховані відсотки в сумі 238 314 гривень 51 копійка. Порушення прав позивачки відбулося не з вини Банку. Банк виконував постанову правління Національного Банку України від 11 жовтня 2008 року пунктом 2.4 якої було передбачено, що банки повинні були виконувати свої зобовязання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише у разі настання строку завершення зобовязань, незалежно від категорії контрагентів.

Крім того, позивачка по справі, до та після подачі нею заяви 18.10.2008 року про повернення вкладу, систематично здійснювала поповнення вкладу. А саме - 08 жовтня 2008 року, 04 листопада 2008 року, 22 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року, 21 квітня 2009 року, 05 травня 2009 року, 05 червня 2009 року, що підтверджується додатковими угодами до договору про банківський строковий вклад (депозит) 20-553п/2008. Дані факти не свідчили про бажання ОСОБА_3 розірвати депозитний вклад та повернути кошти та про те, що вона хвилювалася за стан коштів на банківському депозитному рахунку «Пенсійний». Крім того, ОСОБА_3 після закінчення строку дії вищевказаного депозитного договору і отримання суми вкладу 10 вересня 2009 року уклала новий договір 201290/П2009 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в національній валюті на суму 239 249 гривень 42 копійки, відповідно до додаткових угод до цього депозитного договору від 17 вересня 2009 року та 24 вересня 2009 року поповнювала суму депозитного вкладу. Просив в задоволенні позову відмовити. В судове засідання, призначене на 05 січня 2010 року не прибув, направив на адресу суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутності.

Суд, вислухавши доводи представників позивача, представника відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з договору №20-553п/2008 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» в національній валюті - 04 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та філією «Прикарпатське регіональне управління» ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір про депозитний вклад на суму 200 000 гривень на строк з 04 вересня 2008 року по 04 вересня 2009 року з нарахуванням 18% річних.

13 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернулася із заявою про дострокове повернення депозитного вкладу в сумі 200 000 гривень згідно депозитного договору №20-553п/2008 від 04.09.2008 року.

Відповідно до додаткових угод до договору про банківський строковий вклад (депозит) 20-553п/2008 від 04 вересня 2008 року, від 08 жовтня 2008 року, від 04 листопада 2008 року, 22 січня 2009 року, 03 лютого 2009 року, 21 квітня 2009 року, 05 травня 2009 року, 05 червня 2009 року ОСОБА_3 здійснювала поповнення вкладу.

10 вересня 2009 року між позивачем по справі та банком «Фінанси та Кредит» було укладено договір №20-1290/П2009 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка». 17 вересня 2009 року та 24 вересня 2009 року між сторонами договору укладені додаткові угоди, відповідно до яких ОСОБА_3 здійснювала поповнення вкладу.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, законодавством передбачено обовязок винної особи відшкодувати матеріальні збитки, моральну шкоду.

Суд враховує доводи ОСОБА_3 про перенесені нею моральні переживання, повязані з переживаннями через стан коштів, враховує те, що через неповернення коштів вона пережила стрес, страх за знецінення коштів, які знаходилися у відповідача по справі, через ризики у підприємницькій діяльності втратила душевний спокій, була позбавлена можливості користуватися коштами. Проте за загальним принципом цивільного права для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (частина перша ст.22, стаття 611, частина перша статті 623 ЦК ).

У судовому засіданні встановлено, що порушення прав позивача відбулося не з вини відповідача, оскільки він виконував Постанову Правління Національного банку України від 11 жовтня 2008 року, пунктом 2.4 якої передбачено, що банки повинні виконувати свої зобовязання за всіма типами договорів із залученням коштів у будь-якій валюті лише у разі настання строку завершення зобовязань, незалежно від категорії контрагентів.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини між банком і клієнтом регулюються законами України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 58 вищезазначеного закону банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по розрахунках.

Тобто відповідач фактично виконував вимогу Національного банку України, яка є обовязковою до виконання, оскільки саме Національний банк України є державним регулятором банків, що прямо встановлено Законом України «Про банки і банківську діяльність». Таким чином судом не встановлено вини відповідача, а тому позов не підлягає до задоволення.

В порядку ч.1 ст.88 ЦПК України судові витрати, які понесені позивачем та документально підтверджені, стягуються в його користь тільки у випадку ухвалення рішення на його користь.

На підставі ст.ст.16, 22, 611, 623 1167 ЦК України, керуючись ст.ст.88, 213-215, 218 ЦПК України суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі відділення №20 філії «Прикарпатське регіональне управління» про стягнення упущеної вигоди в сумі 110 162 гривні та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий: О.О.Лошак