Справа № 2-62
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2010р. м.Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді-- ОСОБА_1,

секретаря Шовкопляс С.М.,

адвокатів ОСОБА_2, А.П.,ОСОБА_3,

представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9 до виконкому Олешківської сільської Ради, Олешківської сільської Ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ПАТ «Укрсиббанк», третя особа ОСОБА_12 про визнання незаконними рішень, визнання недійсними свідоцтва про право власності, договору купівлі-продажу, договору іпотеки, скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду із позовом, який мотивують тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 22.11.1988р. позивач ОСОБА_8 є власником житлового будинку та господарських будівель по вул. Леніна 29 ( Головна, 25) в Олешків. Дане будинковолодіння належало до колгоспного двору головою якого була ОСОБА_8, а членом двору її дочка позивач ОСОБА_9 (д.п.Лопатинська) Т.В. 1986р.н. В 1997р. ОСОБА_8 змушена була виїхати закордон на заробітки для того, щоб утримувати сімю. З 2000р. ОСОБА_8 розпочала будівництво нового житлового будинку на місці старої хати для себе та дочки. З цією метою надсилала з-закордону гроші своєму родичу відповідачу ОСОБА_10, який обіцяв допомагати в будівництві будинку, оскільки дочка на той час була неповнолітньою. Пізніше, оспорюваним рішенням виконкому Олешківської сільської ради № 29 від 26.10.2004р. було надано дозвіл позивачці ОСОБА_9 на будівництво житлового будинку по вул. Головній 25. На підставі свідоцтва про право власності від 03.11.2005р. даний житловий будинок належав позивачці ОСОБА_9 Вважають, що вищевказані рішення незаконні, а свідоцтво недійсне, оскільки сільською радою не могло бути видано дозвіл на будівництво та оформлено свідоцтво про право власності лише на позивачку ОСОБА_9, оскільки власниками будинковолідіння були обидвоє позивачів на праві спільної власності, свідоцтво видане 03.11.2005р. на підставі рішення від 28.10.2005р., хоча акт державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію житлового будинку складено 01.11.2005р., а рішення про затвердження даного акту та прийняття будинку в експлуатацію винесено виконкомом сільської ради лише 28.11.2005р. Рішення від 28.10.2005р. відсутнє в матеріалах інвентарної справи Коломийського МБТІ.

14.03.2006р. ОСОБА_9 підписала як тепер їй стало зрозуміло договір купівлі-продажу будинку з відповідачем ОСОБА_10 Вважає, що даний договір укладений внаслідок обману зі сторони відповідача, оскільки наміру продавати будинок не мала, будинок був її єдиним житлом. В 2005р. ОСОБА_10 повідомив позивачці, що для добудови будинку необхідні додаткові кошти, які можна отримати в банку, оформивши на неї кредит під заставу будинку і він посприяє в оформленні договорів. Оскільки на той час позивачці ОСОБА_9 було лише 19 років, раніше жодних договорів не укладала, нічого не розуміла і повністю довіряла ОСОБА_10, то погодилась на його пропозиції. Оскільки, після реєстрації права власності на будинок, ОСОБА_10 в той же день попросив її для забезпечення кредиту надати будинок в заставу банку, то вона погодилась і з цією метою написала замовлення №348 від 03.11.2005р. в Коломийське МБТІ на виготовлення витягу на заставу. Пізніше, ще раз замовила в МБТІ витяг з реєстру для оформлення застави, який отримала 20.02.2006р. і віддала ОСОБА_10, який говорив, що буде оформляти договір застави будинку. 14.03.2006р. ОСОБА_10 своїм автомобілем відвіз її до нотаріуса ОСОБА_12 в м. Снятин, при цьому казав, що їдуть оформляти договір застави. В нотаріальній конторі їй показали сторінку на якій необхідно було поставити підпис. Оскільки не мала на той час будь-яких підстав не довіряти ОСОБА_10, який сказав , що вона підписує договір застави, то підписала документ. Будь-яких коштів від ОСОБА_10 не отримувала. В грудні 2007р. на адресу позивачів по вул. Головній 25 надійшло рішення Снятинського райсуду про виселення ОСОБА_10 з даного будинку. З даного рішення стало відомо, що ОСОБА_10 отримав кредит в банку для придбання цього ж будинку. Відразу ж повідомила матері, після чого між позивачами та ОСОБА_10 неодноразово відбувались розмови, останній обіцяв повернути кошти в банк, звільнити будинок із застави та переоформити право власності. Однак, ОСОБА_10 свої зобовязання не виконав і ,більше того, оформив інший кредит в АКІБ „Укрсиббанк і передав будинок в іпотеку.

Тому, просять визнати незаконними: рішення виконкому Олешківської сільської ради № 29 від 26.10.2004р. та від 28.10.2005р., визнати недійсними: свідоцтво про право власності від 03.11.2005р., договір купівлі-продажу будинку укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 14.06.2006р.

В заяві про збільшення позовних вимог позивачі просять також скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий 24.06.2008р. ОСОБА_10 на підставі договору купівлі продажу будинку та визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку від 21.07.2008р. укладений між ОСОБА_10 та АКІБ „Укрсиббанк про існування яких позивачі дізнались під час судового розгляду. Згідно оспорюваного договору купівлі-продажу земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями взагалі не відчужувалась і належала ОСОБА_9 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Вважають, що ОСОБА_10 при укладенні оспорюваних правочинів ввів їх, а також банк в оману.

Представник позивача ОСОБА_8 ОСОБА_5 позов підтримав повністю. Пояснив, що позивач ОСОБА_8 поїхала закордон в 1998р., повернулась через 2 роки 8 місяців і після знесення старої хати розпочала будівництво нового будинку, яке тривало біля 2 років. Через перевізників передавала гроші ОСОБА_10, який організовував будівництво. В 2005р. їй зателефонував ОСОБА_10 і повідомив, що є можливість оформити кредит для продовження будівництва, дала дозвіл на оформлення кредиту. Позивач нікому довіреності для оформлення документів і формального дозволу на будівництво не давала. Отримані кредитні кошти ОСОБА_10 використав на власне будівництво. Зі слів ОСОБА_9 остання не усвідомлювала про те, що було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу, ОСОБА_10 пояснював, що укладається договір застави. Про існування договору купівлі-продажу дізнались в 2007р. в банку, після того як ОСОБА_9 прийшло повідомлення про заборгованість.

Позивач ОСОБА_9 в судовому засіданні позов підтримала повністю. Пояснила, що її мати позивач ОСОБА_8 перебуваючи закордоном пересилала гроші відповідачу ОСОБА_10 для будівництва. Останній свої власні гроші не вкладав. В 2005р. ОСОБА_10 вирішив оформити кредит для того щоб добудувати будинок. Підписала документи на оформлення кредиту за вказівкою ОСОБА_10, який був її фактичним опікуном і чиї вказівки „сліпо виконувала. Гроші не отримувала і не погашала кредит. В кредитну спілку „Захід ходила разом з відповідачами ОСОБА_10 і його дружиною ОСОБА_11 Отримані кредитні кошти ОСОБА_10 витратив на власні потреби, а саме: на ремонт власного житлового будинку і придбання меблів. Під час оформлення договору купівлі-продажу вважала, що укладається договір застави, оскільки так їй пояснював ОСОБА_10 Свідоцтва про право власності та інших документів у неї не було, вони були у ОСОБА_10, не розуміла що відбувається, наміру продавати будинок у неї та матері не було. Мати поїхала закордон з метою заробити грошей для будівництва будинку, іншого житла не мають. ОСОБА_10 водив її в кредитну спілку, в МБТІ , до нотаріуса, а вона лише ставила свої підписи на документах довіряючи ОСОБА_10, робила все що казав останній. Писала заяву в Коломийському МБТІ про отримання витягу з державного реєстру для оформлення застави, але витяг не отримувала. Нотаріус договір купівлі-продажу їй не зачитував і вона його не читала. Грошей за продаж будинку від ОСОБА_10 не отримувала. В нотаріуса була один раз разом з ОСОБА_10М та ОСОБА_11 З часу підписання договору купівлі-продажу ОСОБА_10 будь-яких робіт в будинку не проводив. Завершували роботи спільними зусиллями з чоловіком. З 2007р. проживає в будинку по вул. Головній 25, а ОСОБА_10 проживав і проживає у власному будинку. Мати просила ОСОБА_10 дати звіт про використання коштів, але він не давав. Тоді, почали вияснювати, перевіряти і виявилось, що було укладено договір купівлі-продажу. В „Приватбанку не була і не підписувала документи. Акт оплати вартості нерухомості від 17.03.2006р. не підписувала. В звіті з незалежної експертної оцінки який було зроблено у зв»язку з укладенням ОСОБА_10 кредитного договору та договору іпотеки з ПАТ «Укрсиббанк» описано і сфотографовано інший будинок, а не будинок по вул. Головній 25.

Представник відповідача Олешківської сільської ради в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що будинок по вул. Головній 25 будувався для позивачів. Рішення про дозвіл на будівництво лише ОСОБА_9 видано помилково на вимогу ОСОБА_10, який приходив до сільської ради разом з ОСОБА_9, оскільки головою колгоспного двору була ОСОБА_8, земельна ділянка рахувалась за останньою. Оспорюваного рішення виконкому Олешківської сільської ради від 28.10.2005р., як і від 28.11.2005р. в сільській раді не має, незважаючи на те, що зберігаються всі рішення починаючи з 2003р., в протоколі засідання виконавчого комітету не має данних про розгляд даного питання. Фінансувала будівництво ОСОБА_8, а організовував за її кошти ОСОБА_10 до оформлення кредитів. В звіті з незалежної експертної оцінки який було зроблено у зв»язку з укладенням ОСОБА_10 кредитного договору та договору іпотеки з ПАТ «Укрсиббанк» описано і сфотографовано будинок в якому проживає ОСОБА_10, а не будинок по вул. Головній 25 де проживала і проживає по даний час позивач ОСОБА_9 з сім»єю.

Представник відповідача ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що будинок по вул. Головній 25 будувався здебільшого за кошти ОСОБА_10 і частково за кошти позивача ОСОБА_8 Позивач ОСОБА_9 отримала кредитні кошти в сумі 125 000 грн., самостійно оформляла витяг для укладення договору застави з наміром продати будинок. В день укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_9 отримала 70000 грн., а на решту 125000 грн. написав їй розписку про те, що заплатить цю суму через 3 дні. Дана розписка не збереглась. Договір застави будинку оформила ОСОБА_9 Кредит в „Приватбанку брав з метою купівлі будинку. Позивача не обманював щодо істотних умов договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_11 в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, що її чоловік ОСОБА_10 придбав будинок, за який заплатив 72000 грн. Оформив кредит і договір застави будинку в „Приватбанку. Договори не підписувала і згоди на їх укладення не давала. Про обставини укладення договорів нічого не знає. В „Укрсиббанку чоловік взяв кредит в сумі 34000 грн. з метою погасити кредит в „Приватбанку в сумі 125000 грн. Кредитні гроші в сумі 72000 грн. отримувала в касі ОСОБА_9, кредит оформляв чоловік.

Представник відповідача ПАТ „Укрсиббанк в судовому засіданні проти позову заперечив. Подав письмові заперечення. Вважає, що право власності позивача ОСОБА_8 на старий будинок було припинено в результаті його знесення. Не має доказів будівництва будинку ОСОБА_8 Доводи позивачів вважає безпідставними, оскільки між сторонами було укладено нотаріально-посвідчений договір. При переході права власності на будинок переходить право власності на земельну ділянку для його обслуговування.

Третя особа ОСОБА_12 проти позову заперечив. Пояснив, що дійсно оформляв договір купівлі-продажу на підставі витягу Коломийського МБТІ щодо застави, який підтверджує право власності продавця. Договора зачитує вголос згідно інструкції. Земельна ділянка не відчужувалась. На оригіналі договору не робиться відмітка про згоду подружжя на укладення договору. Однак така згода була. При розрахунку сторін присутній не був. Деталей оформлення договору не пригадує.

Суд, вислухавши сторони, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов частково підставний і підлягає до часткового задоволення, з таких мотивів.

Як встановлено в судовому засіданні, з пояснень позивача та представників сторін позивачкою ОСОБА_8 та відповідачем ОСОБА_10 в 2001-2005р. було побудовано будинок по вул. Головній 25 ( Леніна 29 ) в с. Олешків Снятинського району на місці старого будинку, який належав згідно свідоцтва про право власності від 22.11.1988р. колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_8, а членом двору - її дочка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 пересилала гроші ОСОБА_10, який організовував будівельні роботи і доглядав за ОСОБА_9 Останній, у звязку з відсутністю матері, оспорюваним рішення виконкому Олешківської сільської ради № 29 від 26.10.2004р. було дано дозвіл на будівництво на цій земельній ділянці із зазначенням того, що земельна ділянка знаходиться лише у її володінні. 01.11.2005р. було складено акт державної технічної комісії по прийманню будинку в експлуатацію в якому зазначено, що акт затверджений рішенням виконкому сільської ради № 26 від 28.10.2005р. На підставі даного рішення 03.11.2005р. видано свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на будинок. Як визнав в судовому засіданні голова Олешківської сільської ради представник відповідача ОСОБА_7 рішення про дозвіл на будівництво лише ОСОБА_9 видано помилково на вимогу ОСОБА_10, оскільки головою колгоспного двору була ОСОБА_8, земельна ділянка рахувалась за останньою, оспорюваного рішення виконкому Олешківської сільської ради від 28.10.2005р., як і від 28.11.2005р., в сільській раді не має, незважаючи на те, що зберігаються всі рішення починаючи з 2003р., в протоколі засідання виконавчого комітету не має данних про розгляд даного питання. Відсутні такі рішення і в матеріалах оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи на даний будинок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Головна 25 видане незаконно на підставі неіснуючого рішення виконкому від 28.10.2005р. про затвердження акту державної технічної комісії по прийманню будинку в експлуатацію від 01.11.2005р. До того ж, рішення виконкому Олешківської сільської ради № 29 від 26.10.2004р. про дозвіл на будівництво та свідоцтво про право власності видані на ОСОБА_9 порушують право власності позивача ОСОБА_8, яка була головою колгоспного двору в користуванні якого перебувала земельна ділянка на якій здійснено будівництво за кошти ОСОБА_8 Рішення про виділення земельної ділянки окремо ОСОБА_9 не приймалось, а тому в оскаржуваному рішенні від 26.04.2004р. безпідставно зазначено про дозвіл на будівництво останній на земельній ділянці яка знаходиться лише у її володінні. Позивач та представник позивача підтвердили, що будівництво здійснювалось за кошти ОСОБА_8 з наміром їх спільного проживання, іншого житла не мають. Тому, з вищенаведених підстав слід визнати незаконним рішення виконкому Олешківської сільської Ради № 29 від 26.10.2004р. та визнати недійсним свідоцтво про право власності видане на ОСОБА_13 03.11.2005р.

Покликання представника відповідача на те, що позивач ОСОБА_8 втратила право власності внаслідок знесення старого будинку суперечить ст. 328, 331, ч. 2 ст. 349 ЦК України. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_8 знесла старий будинок з метою будівництва нового, який був побудований нею на цій же земельній ділянці , що знаходилась у користуванні позивачів. Позивач ОСОБА_9 через молодий вік участі у будівництві до прийняття його в експлуатацію не приймала.

Продовжуючи викладене, суд вважає, що слід визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку ОСОБА_10 від 14.03.2006р., скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку виданий ОСОБА_10 24.06.2008р. на підставі договору купівліпродажу та визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку та земельної ділянки між ОСОБА_10 та АКІБ «Укрсиббанк». При цьому, суд виходить з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу було укладено на підставі недійсного свідоцтва про право власності на будинок ОСОБА_9, яка крім того, посилається на те, що не мала наміру продавати будинок, а була введена в оману своїм родичем ОСОБА_10, якому довірилась через молодий вік, і який пояснював їй при укладенні договору, що укладається договір застави будинку з метою отримання кредиту для його добудови. Пояснення позивачки підтверджуються замовленням на одержання витягу з реєстру права власності для оформлення застави та цим витягом від 20.02.2006р. в якому зазначено, що він виданий для оформлення застави. ОСОБА_8 згоди на продаж будинку та відчуження земельної ділянки не давала. Будинок фактично не передано ОСОБА_10, в ньому проживає позивачка з сімєю по даний час, згідно довідки Олешківської сільської ради позивачі зареєстровані і проживають в будинку по вул. Головній 25 (Леніна 29) з народження, з реєстраційного обліку не знімались. Таким чином, в судому засіданні встановлено відсутність волевиявлення позивачів на продаж будинку та відчуження земельної ділянки, оспорюваний договір купівлі-продажу не був спрямований на реальне настання правових наслідків обумовлених ним, спрямований на порушення права власності позивачів, суперечить моральним засадам суспільства, укладений під впливом обману зі сторони відповідача в корисливих цілях, що є підставою для визнання договору недійсним згідно ст. 215 ч.1, 230 ЦК України. З показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що при оформленні кредиту позивачки в КС «Захід» та відповідного договору застави будинку від 14.11.2005р. були присутні крім позивачки відповідачі ОСОБА_10, ОСОБА_11, які не були стороною в договорі.

В договорі купівлі-продажу будинку не зазначено про перехід права власності на земельну ділянку для його обслуговування, окремого договору відчуження земельної ділянки не укладалось, рішення органу місцевого самоврядування про надання ОСОБА_10 у приватну власність земельної ділянки не приймалось, а тому суд вважає, що ОСОБА_10 безпідставно всупереч вимогам ст. 116, 120 ЗК України видано оскаржуваний Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, який слід скасувати.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивачів щодо визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки на підставі ст. 230 ЦПК України під впливом обману, оскільки в судовому засіданні не встановлено навмисного введення ОСОБА_10 банку в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Факт наявності в матеріалах оцінки кредитної справи фотографій та опису іншого будинку ніж зазначений у висновку оцінювача та договорі іпотеки і не відповідає технічним характеристикам будівельного паспорта будинку № 25 по вул. Головній, суд не вважає підставою для визнання договору іпотеки недійсним на підставі ст. 230 ЦПК України. Разом з тим, враховуючи до даний договір було укладено на підставі недійсного договору купівлі-продажу, порушує право власності позивачів, то його слід визнати недійсним на підставі ст. 228 ЦК України. Також, суд вважає безпідставними позовні вимоги про визнання незаконним рішення виконкому Олешківської сільської ради від 28.10.2005р. № 26, оскільки як встановлено в судовому засіданні з вищевикладеного такого рішення не існує. Тому, в решті позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 209 ч.3, 213-215 ЦПК України,-

Р І Ш И В:

Позов задоволити частково. Визнати незаконним рішення виконкому Олешківської сільської Ради № 29 від 26.10.2004р. про надання дозволу на будівництво ОСОБА_13.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Головна 25 в с. Олешків Снятинського району видане на ОСОБА_13 03.11.2005р.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами по вул. Головна 25 в с. Олешків Снятинського району від 14.03.2006р. укладений між ОСОБА_13 та ОСОБА_10.

Скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд виданий 24.06.2008р. Олешківською сільською радою Снятинського району ОСОБА_10

Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку з господарськими будівлям і спорудами, земельної ділянки вул. Головна 25 в с. Олешків Снятинського району, укладений 21.07.2008р. між ОСОБА_10 та АКІБ «Укрсиббанк».

В решті позову відмовити.

Стягнути з Олешківської сільської Ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ПАТ «Укрсиббанк» в користь ОСОБА_8 в рівних частках 8 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зобов»язати ГУДК в Івано-Франківській області повернути ОСОБА_8 1691 грн. 50 коп. зайво сплаченого судового збору та 83 грн. зайво сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення, через Снятинський райсуд.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Ю.Р.Потятинник