АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1/10Головуючий у 1-й інстанції Чепесюк О.В.
Провадження № 22ц-459/10 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Храпак Н. М., Стефлюк О. Д.,

при секретарі: Гачинській М.В.

з участю сторін : апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2; ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Борщівського районного суду від 16 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи виконавчий комітет Заліської сільської ради про усунення перешкод та виселення, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

30 грудня 2009 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи виконавчого комітету Заліської сільської ради про усунення перешкод в користуванні будинковолодінням, розташованим у с. Залісся Борщівського району, що належить їй на праві власності, шляхом виселення відповідачів, посилаючись на те, що рішенням Борщівського районного суду від 05 листопада 2008 року, яке набрало законної сили, задоволено позов її батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання. Проте, останні відмовляються добровільно звільнити її будинок.

Рішенням Борщівського районного суду від 16 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Виселено ОСОБА_1, ОСОБА_10 разом з їхніми неповнолітніми дітьми, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з будинковолодіння, розташованого в с. Залісся вул. Шевченка, 6, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8,50 грн. сплаченого судового збору та 7,50 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді. Інші витрати по справі покладено на сторони в тій частині, в якій вони їх понесли.

В апеляційній скарзі апелянти вказували, що рішення суду є незаконним, оскільки ним порушено їхні законні права, а тому просили скасувати рішення Борщівського районного суду від 16 лютого 2010 року, а справу передати на новий розгляд в суд першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.І ст. 756 ЦК України - у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв"язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Борщівського районного суду від 05 листопада 2008 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_9 та ОСОБА_8 до ОСОБА_1, розірвано договір довічного утримання від 30 грудня 2005 року , укладений між ОСОБА_8, ОСОБА_9 (відчужувачами) та ОСОБА_1 (набувачем), посвідчений приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_12, зареєстрований у реєстрі за №4687, у зв"язку з неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором.

10.05.2009 року ОСОБА_8 помер.

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вбачається, що на підставі вищевказаного рішення суду від 11.02.2009 року Борщівським БТІ зареєстровано право спільної сумісної власності на будинковолодіння, розташоване по вул.Шевченка, 6 в с. Залісся Борщівського району Тернопільської області за ОСОБА_8 та ОСОБА_9

З копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вбачається, що право власності на спірне домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, Борщівським БТІ 04.12.2009 року зареєстровано за ОСОБА_3

Тому, враховуючи обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що ОСОБА_3 є власницею спірного будинковолодіння і згідно закону має право вимагати у відповідача ОСОБА_1 його повернення шляхом виселення

разом із членами його сім"ї, оскільки їхні права є похідними від прав власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім"ї також втрачають право користування цим приміщенням. Крім того, відповідач не заперечує проти звільнення спірного будинку до червня 2010 року.

Доводи ОСОБА_4 стосовно, того що оскаржуваним рішенням порушені його права, як власника спірного будинковолодіння є безпідставними і не підтверджені жодними доказами, оскільки після розірвання договору довічного утримання реєстр права власності на нерухоме майно, видане на ОСОБА_4 втратило юридичну силу. Власником є ОСОБА_3

Посилання апелянтів на те, що ОСОБА_8 не міг скласти заповіт, щодо спірного будинковолодіння на користь ОСОБА_3С, оскільки в нього на той час були психічні розлади, колегія суддів до уваги не приймає, так як питання щодо дійсності заповіту не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду винесене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляції, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.І п.1, 308, 313, 314 ч.І п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Борщівського районного суду від 16 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців .

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_13