Апеляційний суд Чернігівської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Хромець Н.С. %

суддів - Горобець Т.В., Острянського В.І. при секретарі - Вареник О.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду від 02 липня 2010 року у справі за позовом Новгород - Сіверської міської ради Чернігівської області до ОСОБА_2 про виселення з жилого службового приміщення.

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві до суду Новгород-Сіверська міська рада просила виселити ОСОБА_2 з службового приміщення - квартири АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. 124 ЖК України- як особи, яка припинила трудові відносини з Н-Сіверською районною прокуратурою та переїхала на роботу і проживання до іншого населеного пункту.

Рішенням Н-Сіверського районного суду від 07 липня 2010 року позов задоволено. ОСОБА_2 виселено із службової квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення та зобов'язано повернути вказану квартиру Н-Сіверській міській раді у належному санітарному та технічному стані.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2 у апеляційній скарзі поросить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні вимог.

Доводами апеляційної скарги є посилання на неправильне застосування та порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, а також неповне з"ясування всіх обставин у справі, які мають значення для її вирішення.

Апелянт вважає, що суд, відмовивши у задоволенні клопотання про витребування доказів на підтвердження факту, що прокуратура району не є юридичною особою, позбавив його можливості доводити, що він не припинив

І

1

трудових відносин з прокуратурою України, а саме цей факт виключав можливість його виселення без надання іншого жилого приміщення за змістом ст. 125 ЖК України.

Крім того, ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції п.З ч.і ст. 125ЖК України, відповідно до яких суд не мав права застосовувати ст.124 ЖК України та виселяти його без надання іншого житлового приміщення так як він не припиняв трудових відносин з підприємством, установою, організацією (міською радою) , які надали службове житло. Апелянт зазначає, що в трудових відносинах з міською радою він взагалі не перебував, спірну квартиру отримав від позивача , як працівник прокуратури, а переведенням на роботу до прокуратури Борзнянського району трудові відносини з прокуратурою України не припинив, отже, в усякому разі, виходячи з приписів ч.і п.З ст.125 ЖК України, суд не мав законних підстав виселяти його без надання іншого житлового приміщення. Також, в апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення судом ст. 47,48 Конституції України та на п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, якими йому гарантоване право на житло.

В запереченнях на апеляційну скаргу Н-Сіверська міська рада вказує на безпідставність апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду залишити без змін. Позивач вважає, що суд вірно застосував ст. ст.317,319 ЦК України щодо права власника на власний розсуд користуватись, володіти та розпоряджатись своєю власністю. Також вважає правильним застосування ст. 124, ч.4 ст.125 ЖК України, оскільки відповідач припинив трудові відносини з установою, в зв"язку з роботою в якій ( Н-Сіверській прокуратурі) йому міська рада надала своє службове житло.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових заперечень позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні чи скасуванню з ухваленням нового рішення, крім іншого і у випадках, якщо суд визнав встановленими обставини, які не доведено; якщо висновки суду не відповідають встановленим обставинам та якщо суд порушив чи неправильно застосував норми матеріального або процесуального права.

Районним судом правильно встановлено, що квартира АДРЕСА_3 віднесена до службового житлового фонду Новгород-Сіверської міської ради. Дана службова квартира надана у користування слідчому прокуратури ОСОБА_2, який з лютого 2010 року переведений на роботу в Борзнянську районну прокуратуру. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що службова квартира відповідачу надана лише в зв"язку та на період його роботи в Новгород-Сіверській районній прокуратурі, тому переведення на роботу у прокуратуру іншого району зобов'язує ОСОБА_3 на вимогу власника службового житлового фонду -

міської ради, звільнити займане службове житло-на підставі ст. 124 ЖК України

без надання іншого жилого приміщення. і

Проте, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи, що вони не ґрунтуються на наявних у справі доказах та суперечать положенням закону, що регулює спірні правовідносини. Суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими факти, які не відповідають наявним у справі доказам. Крім того, суд не вірно встановив характер спірних правовідносин між сторонами та застосував закон, який не підлягав застосуванню, в той же час, не застосував закон, який регулює спірні правовідносини.

Так, апеляційним судом встановлено що ОСОБА_2 з 03.08.2005 року призначений на посаду слідчого прокуратури- Новгород-Сіверського району Чернігівської області((а.с.23 ), перебував на позачерговому квартирному обліку для отримання житла, як особа, що направлена на роботу в іншу місцевість (а.с.32). В зв"язку з наданням службового житла, з квартирного обліку знятий. Жилою площею за новим місцем роботи в прокуратурі Борзнянського району не забезпечений ( а.с.51). Також встановлено,! що рішенням виконавчого комітету Н-Сіверської районної ради № 158 від 17.07.2008 року слідчому районної прокуратури ОСОБА_4 з фонду службового житла міської ради було надано службову квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.30,31) відповідно п. 40 Постанови КМ УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року, з відповідними змінами станом на 31 березня 20 Щ року та Наказу Генерального прокурора№ 48/13-ок, від 16 квітня 2004 року.

Апеляційним судом також встановлено, що надання службового житла ОСОБА_2 відбулось позивачем з порушенням вимог п.З, п.9 та п.15 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженим Постановою КМ УРСР № 37 від 04 лютого 1988 року. А саме, без клопотання адміністрації прокуратури про включення даної квартири в число службового житла Генеральної прокуратури, без особистої заяви ОСОБА_2 на отримання такого житла та без зазначення, що службове житло надається лише на час виконання відповідачем обов'язків слідчого Новгород-Сіверської прокуратури. Саме ці порушення, допущені позивачем при наданні службового житла працівнику прокуратури та паралельне зняття з квартирного обліку, суттєво порушило його житлові права та призвели до судового спору.

Зазначені порушення залишились поза увагою суду першої інстанції при ухваленні рішення. Також суд не врахував положення спеціального нормативно-правового акту, який регулює порядок надання службового житла працівникам прокуратури, їх вселення та виселення із службового житла, а саме, Положенням про облік та розподіл службової житлової площі Генеральної прокуратури України, затвердженого Генеральним прокурором України Наказом № 48/13-ок від 16.04.2004 року. Відповідно до названого Положення, виселення працівників прокуратури з службового житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення не допускається у випадку звільнення з посади, в зв"язку з якою їм надане жиле приміщення , якщо вони не припинили трудових відносин з прокуратурою України .

Як встановлено судом ОСОБА_2 у лютому 2010 року з посади слідчого Н-Сіверської прокуратури переведений на роботу в прокуратуру Борзнянського району Чернігівської області( а.с. 18), тобто, не припинив трудових відносин з прокуратурою України. Отже, правові підстави для його виселення без надання іншого жилого приміщення були відсутні.

Також, на думку апеляційного суду посилання у рішенні суду першої інстанції на стхт. 317,319, а тим більше ст. 324 ЦК України є без підставним, оскільки спірні правовідносини та підстави, з яких заявлено позов у суді першої інстанції, регулюються виключно ЖК Української РСР. Про зміну підстав позову міська рада у встановленому процесуальним законом порядку, не заявляла. Крім того, жодних належних доказів існування у міської ради права власності на спірну квартиру, матеріали справи не містять, отже відповідно до положень ст. 4,5 ЖК Української РСР, мова може йти лише про перебування даного житлового фонду у віданні місцевої ради, а не у її власності.

Виходячи з того, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування та порушення норм матеріального права, а також враховуючи , що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до помилкового рішення, відповідно до положень ст. 309 ч.і п. 3,4 ЦПК України, дане рішення підлягає скасуванню апеляційним судом з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, ст. 118,125 ЖК України, Постанови Кабінету Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року №37 „ Про службові житлові приміщення", із змінами станом на 31 березня 2010 року , апеляційний суд ,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Новгород - Сіверського районного суду Чернігівської області від 02 липня 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Н-Сіверської міської ради до ОСОБА_5 про виселення з житлового службового приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді