Справа № 2 - 789 /10 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 жовтня 2010 р. Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_6, управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, (далі Управління ВРКВ Миколаївської міської ради), про визнання незаконним та скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2009 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом.

Позивачі вказували на те, що 29 березня 1994 року їх дід по лінії матері ОСОБА_7, баба по лінії матері ОСОБА_8 і їх син, рідний брат їх матері ОСОБА_4 приватизували квартиру АДРЕСА_1. Після приватизації вказана квартира стала належати останнім на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 березня 1994 р. на праві спільної сумісної власності. 19 серпня 2004 р. померла баба ОСОБА_8 6 березня 2007 р. померла їх мати ОСОБА_9. 7 березня 2007 р. помер їх дід ОСОБА_7. Посилаючись на те, що після смерті діда відкрилася спадщина у вигляді частини квартири АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_4 відмовляється надати їм правовстановчі документи на спадкове майно, просили суд визнати за ними право власності за кожним на 1/8 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_7

В подальшому позивачі збільшили свої вимоги. Посилаючись на те, що в попередньому судовому засіданні їм стало відомо про те, що спірна квартира повторно приватизована і на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 9 липня 2008 р., виданого згідно з розпорядженням управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради № 1480-р від 07.07.2008 р., просили суд визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації №1480-р від 07.07.2008 р. про приватизацію квартири АДРЕСА_1, скасувати свідоцтво про право власності на житло від 09.07.2008 р. видане на імя ОСОБА_7 та реєстрацію права власності на підставі нього, визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом за кожним на 1/8 частку спірної квартири

Відповідач ОСОБА_4 також звернувся до суду з позовом. Вказував на те, що квартира АДРЕСА_2 на законних підставах ним приватизована в 2008 р. і належить йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 9 липня 2008 р. згідно розпорядження управління з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, оскільки він не знав про проведену приватизацію квартири у 1994 р. Посилаючись на ці обставини, а також на те, що він не приймав участь у приватизації спірної квартири в 1994 р. і не підписував заяву про приватизацію квартири, просив суд скасувати розпорядження органу приватизації № 021 від 28.03.1994 р. та видане на підставі нього 29.03.1994 р. свідоцтво про право власності на житло на імя ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 19.05.2010 р. обидва позови обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні 06.10.2010 р. відповідач просив залишити його позов без розгляду.

Ухвалою суду від 06.10.2010 р. позов ОСОБА_4 про скасування розпорядження органу приватизації і свідоцтва про право власності на житло залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлений позов, просили про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав. Вказуючи на те, що ним законно приватизовано спірну квартиру, просив в позові відмовити.

Представник Управління ВРКВ Миколаївської міської ради вказувала на те, що повторну приватизацію спірної квартири АДРЕСА_1 було проведено у звязку з тим, що свідоцтво, видане 29.03.1994 р. не було зареєстровано в БТІ, та в звязку з відсутністю єдиного реєстру видачі свідоцтв про право власності на житло. Щодо вирішення даного спору покладалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідача ОСОБА_7., його представника, представника Управління ВРКВ Миколаївської міської ради, свідків, вивчивши матеріали справи і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на підставі розпорядження органу приватизації управління з використання та розвитку комунальної власності міської ради від 28 березня 1994 року № 021 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на житло: двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 (вулицю Паркова змінено на вул.Олійника). Таке розпорядження видано на підставі заяви основного квартиронаймача - батька відповідача та діда позивачів ОСОБА_7 від 15 березня 1994 року про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири, підписаної також ОСОБА_8 і ОСОБА_4, та довідки про склад їх сімї із трьох чоловік, а саме ОСОБА_7 основного квартиронаймача, прописаного в квартирі з 05.02.1969, його дружини ОСОБА_8, прописаної в квартирі з 05.02.1969 р. та їх сина ОСОБА_4, прописаного з 22.06.1976 року.

Як слідує з наявних матеріалів цивільної справи, а також досліджених в судовому засіданні журналу реєстрації розпоряджень про приватизацію та книги реєстрації заяв і видачі свідоцтв про право власності, зазначене розпорядження було зареєстровано 15 березня 1994 р. в журналі реєстрації розпоряджень.

Згідно книги обліку реєстрації заяв і видачі свідоцтв, розпочатої 09.03.1994 р., свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4 від 29.03.2010 р. було отримано особисто ОСОБА_7 7 квітня 1994 р., про що свідчить його підпис в зазначеній книзі.

Зазначене свідоцтво про право власності на квартиру від 29.03.2010 р. не було зареєстровано в Миколаївському міському бюро технічної інвентаризації.

Місцезнаходження даного свідоцтва на теперішній час невідомо.

Як слідує з матеріалів справи 7 липня 2008 р. Управлінням ВРКВ Миколаївської міської ради видано розпорядження №1480-р від 07.07.2008 р. на приватизацію квартири АДРЕСА_3. На підставі якого 9 липня 2008 р. на імя ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (з наступними змінами) кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Повторна приватизація одного і того ж житла законодавством не допускається.

Таким чином, враховуючи, що повторна приватизація вказаної квартири суперечить вимогам Закону України «Про приватизацію», суд приходить до висновку про те, що слід визнати недійсними повторне розпорядження органу приватизації і видане на підставі нього повторне свідоцтво про право власності на житло на імя ОСОБА_4, а також скасувати здійснену на підставі цього свідоцтва реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Як вбачається з матеріалів справи 19 серпня 2004 р. померла баба позивачів ОСОБА_8 Після її смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. Проте, на час її смерті разом з нею проживали і були зареєстровані за адресою спірної квартири її чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_4, які не заявили про відмову від спадщини, а тому відповідно до положень ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 6 березня 2007 р. померла мати позивачів ОСОБА_9 7 березня 2007 р. помер дід позивачів ОСОБА_7

Як слідує з наявної в матеріалах цивільної справи спадкової справи №364/2007 р. позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 подали до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7.

У відповідності до вимог ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують за правом представлення ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, положення ч.2 ст.370 ЦК України щодо рівності часток у спільній сумісній власності, суд приходить до висновку, що позов позивачів в цій частині є обгрунтованим і на підставі ст.ст. 1258, 1266, 1268, 1269 ЦК України підлягає задоволенню, а саме: за кожним із позивачів слід визнати право власності на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 (1/3:2; 1/2:2; 1/4:2) після смерті ОСОБА_7, який помер 7 березня 2007 р..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, управління з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради про визнання незаконним і скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати недійсним розпорядження управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради від 07.07.2008 р. № 1480-р про приватизацію житла ОСОБА_4.

Визнати недійсним видане на підставі цього розпорядження 9 липня 2008 року управлінням з використання та розвитку комунальної власності міської ради на імя ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_5.

Скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3, зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності на житло від 9 липня 2008 р.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2 право власності за кожним на 1/8 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер 7 березня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська