АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: про розірвання шлюбу 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2010 р. судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - Пилипчик Н.П.

Суддів - Кірсанової Л.І.

ОСОБА_2

при секретарі - Козир Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну

справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності,-.

в с т а н о в и л а:

В травні 2010 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.09.1997 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Вони мають дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу придбали майно: квартиру АДРЕСА_1, автомобіль „Шевроле, спортивне устаткування, пивне устаткування. Шлюбні стосунки припинено, проживають вони окремо, дитина проживає з позивачем, матеріальної допомоги відповідач не надає. Майно поділити добровільно не можуть, автомобіль відповідач продав до звернення з позовною заявою до суду. Позивач просила розірвати шлюб, поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, залишивши у власності позивача вказану квартиру, а відповідачу виділити спортивне устаткування, пивне устаткування та грошові кошти, отримані від продажу автомобіля. Також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. в місяць та аліменти на її утримання у розмірі теж 2000 грн. на місяць.

Відповідач позов визнав частково, в частині розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів на утримання дитини згоден був на стягнення з нього ? частини заробітку. В частині стягнення аліментів на дружину позовні вимоги не визнав, так як вона є працездатною особою, а тому не має права на утримання. Також згоден на поділ спірної квартири у рівних частинах. В іншій частині позов не визнав. Зазначав, що автомобіль продав до розірвання шлюбу, а отримані гроші витратив на сімю. Спортивне та пивне устаткування було придбано ним як фізичною особою підприємцем, а тому не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає розділу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року позовні вимоги задоволені частково. Розірвано шлюб між сторонами. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 12.07.2010 року до досягнення повноліття. Визнано за сторонами право власності на ? частину з кожним спірної квартири в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з цим рішенням ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значенні у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення змінити в частині поділу майна сторін. В її власності залишити квартиру АДРЕСА_1, в власності відповідача залишити грошові кошти 68747 грн. з продажу автомобіля, спортивне устаткування вартістю 74375 грн., перелічене в апеляційній скарзі ( 43 найменування) , яке знаходиться за адресою м. Харків, Салтівське шосе, 259-В та пивне устаткування вартістю 14930 грн. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що й при розгляді справи в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи убачається, що сторони 18.09.1997 року у Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області сторони зареєстрували шлюб, про що у книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №25. Сторони мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_2. Шлюбні стосунки між сторонами припинено в травні 2010 року, проживають вони з цього часу окремо, дитина проживає з позивачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження сімї не можливе, суперечить інтересам сторін та їх дитині. Ці обставини підтвердила у судовому засіданні позивач та не спростовані вони і відповідачем.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Ст.180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст.181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку висновку про те, що позов підлягає задоволенню в частині розірвання шлюбу між сторонами, стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, поділу спірної квартири між сторонами у рівних частках.

При цьому визначаючи розмір зазначених аліментів, районний суд правильно виходив з того, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, за період з 01.01.2010 року по 30.09.2010 року обсяг його виручки склав 70000 грн., що підтверджується відповіддю з ДПІ в Московському районі м.Харкова від 12.11.2010 року. Тому районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на дитину у твердій горошовій сумі розмірі 1000 грн. на місяць.

Крім того, суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача .

Ст.75 СК України надає право на утримання (аліменти) лише подружжю, що є непрацездатним, а саме коли така особа досягла пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи.

Районним судом правильно встановлено, що позиває народилая 25.01.1976 року, а тому пенсійного віку не досяга. Також позивач не довів суду того факту, що вона є інвалідом І, II чи III групи, оскільки ніяких доказів в цій частині суду не надав. Не містять цих доказів і матеріали справи.

Між тим, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ вартості автомобіля „Шевролет держ. номер НОМЕР_1 є не обґрунтованим.

Матеріали справи свідчать, що під час сумісного життя сторони придбали вказаний автомобіль, який було зареєстровано на відповідача ( а. с. 20, 21). Не заперечував цього в судовому засіданні і відповідач.

З матеріалів справи убачається, що позивачка звернулася з позовом про розірвання шлюбу 21 травня 2010 року. Відповідно довідки ДАЇ УМВС України в Харківській області 06.06.2010 року вказаний автомобіль був проданий відповідачем іншій особі за 68747 грн. 78 коп. , про що не заперечував відповідач в судовому засіданні апеляційного суду.

Твердження відповідача, що гроші від продажу автомобіля він витратив на потреби сімї безпідставне. Він не надав доказів відносно цього, не містять таких доказів і матеріали справи.

За таких обставин судова колегія апеляційну скаргу задовольняє частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року змінює, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягує половину вартості проданого автомобіля „Шевролет держ. Номер НОМЕР_1 в сумі 34373 грн. 89 коп.

В іншій частині рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2010 року змінити, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поділ автомобіля. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину вартості проданого автомобіля „Шевролет держ. Номер НОМЕР_1 в сумі 34373 грн. 89 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: