ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 2-234/10
провадження № б/н 109
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2010 р.Дарницький районний суд м. Києва

в складі : головуючого - судді Ящук Т.І.

при секретарі Косинській О.М.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м . Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» , треті особи Закрите акціонерне товариство «Авіакомпанія «Аеросвіт», Державна авіаційна адміністрація Міністерства транспорту та зв'язку України - про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача - Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини. 21.07.2008 року позивач знаходився у м. Львові в службових справах, цього ж дня з аеропорту «Львів» він повинен був відлетіти рейсом УУ 86 за маршрутом «Львів-Бориспіль».

В пункті контролю авіаційної безпеки за пропозицією інспектора, позивач зняв годинник з руки та здав його разом з мобільним телефоном і портфелем для огляду. Коли пройшов через стаціонарний металошукач (рампу), він подав звуковий сигнал. Інспектор повернула його назад та запитала, які металеві речі й нього знаходяться, на що він відповів , що може дзвеніти ремінь та супінатор у взутті.

Тоді інспектор запропонувала зняти ремінь. В черзі за позивачем стояли жінки, і він не міг зняти ремінь, оскільки мав завеликі брюки, які без ременя могли б спасти. Позивач запропонував перевірити його портативним металошукачем, або оглянути в спеціальній кімнаті, і не принижувати його честь та гідність. Оскільки його прохання задоволене не було, позивач відмовився серед натовпу виконувати накази працівників САБ.

Внаслідок цього працівники відповідача зняли позивача з рейсу та не допустили в літак, вартість квитка на літак ніхто не повернув.

Внаслідок неправомірних дій працівників служби авіаційної безпеки позивач залишився у м. Львові , вчасно не дістався додому, вимушений був витрачати додаткові кошти, щоб доїхати додому. Відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо надання послуг пасажиру при його перевезенні, чим порушив право ОСОБА_2 як споживача.

Під час пересування в таксі до залізничного вокзалу м. Львова позивачу стало погано, на вокзалі він звернувся за медичною допомогою, лікар повідомив ОСОБА_2, що в нього стався гіпертонічний криз. В подальшому позивач вимушений був придбати дорогий квиток ( СВ) на потяг сполученням «Львів-Київ», вартістю 339,12 грн., оскільки інших не було. Діями працівників відповідача позивачу було завдано моральних страждань, він зазнав психічного стресу. У зв'язку з цим у нього змінився звичний спосіб життя та його ритм, наступного дня пропустив важливі зустрічі, оскільки не міг працювати як зазвичай, в нього погіршився сон і апетит.

Тому позивач просив визнати дії працівників служби авіаційної безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» незаконними та стягнути на його користь матеріальний збиток : 234 грн. - вартість авіаквитка на літак, 339 грн.12 коп. - вартість квитка на потяг , всього 573 грн. 12 коп., а також відшкодування моральної шкоди в сумі 20000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити , оскільки проходження контрою на авіаційну безпеку не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів». Працівники служби авіаційної безпеки діяли відповідно до Інструкції з організації та здійснення контролю та безпеку в аеропортах України. Крім того, позивач сам відмовився від здійснення перельоту шляхом відмови від проходження контролю на авіаційну безпеку, що є обов'язковою умовою договору між позивачем та авіакомпанією.

Представники третіх осіб З AT «Авіакомпанія «Аеросвіт» ОСОБА_5 та Державної авіаційної адміністрації ОСОБА_6 в судовому засіданні також зазначили, що дії працівників служби авіаційної безпеки Міжнародного аеропорту «Львів» є правомірними, а позов ОСОБА_2 - безпідставним.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

1)
року позивач ОСОБА_2 придбав квиток на літак рейсу VV 86 за маршрутом «Львів-Бориспіль» на 21.07.2008 року , перевізника ЗАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт» .

Як вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, затвердженої начальником лінійного відділення в аеропорту «Львів» ГУ МВС України в Львівській області 30.07.2008 року, оперуповноваженим СКР ЛВ в аеропорту «Львів» ОСОБА_7 було проведено перевірку за заявою ОСОБА_2 щодо протиправних дій співробітників служби авіаційної безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ( а.с. 24-25).

В ході проведеної перевірки було встановлено , що контроль на авіаційну безпеку пасажирів рейсу AEW 086, що слідував за маршрутом «Львів-Бориспіль», 21.07.2008 року проводили працівники служби авіаційної безпеки ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» : в.о. начальника зміни САБ ОСОБА_8, оператори технічних засобів контролю на безпеку САБ ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

1)
року близько 17 години ОСОБА_2 прибув в аеропорт «Львів» для посадки на літак вищевказаного рейсу. Під час реєстрації він підійшов до працівників служби авіаційної безпеки для проходження догляду. Інспектор запропонувала ОСОБА_2 зняти з його руки годинник, викласти мобільний телефон та здати для огляду свій портфель, що він і зробив. Однак, коли ОСОБА_2 проходив через рамку стаціонарного металошукача, то звуковий сигнал вказав на наявність металічних предметів на тілі пасажира. Після чого інспектор ОСОБА_12. повернула ОСОБА_2 назад і запропонувала зняти ремінь, однак він відмовився, мотивуючи тим, що без паска з нього спадуть штани і це є приниженням його честі і гідності. ОСОБА_2 запропонував інспектору оглянути його портативним металошукачем. Однак працівник САБ ОСОБА_11 пояснив йому, що більш детальний особистий огляд проводиться при необхідності . Оскільки ОСОБА_2 відмовився виконувати вимоги працівників служби авіаційної безпеки, його не було допущено на повітряне судно.

Твердження позивача , що він не відмовлявся пройти контроль на авіабезпеку, а лише пропонував обстежити його портативним металошукачем, щоб інспектори пересвідчились,що «дзвенить» металева пряжка на паску, - не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовуються заявою самого позивача до начальника лінійного відділення, в якій він підтвердив, що відмовився виконувати вимоги працівників САБ ( а.с.22).

Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом 13 Повітряного кодексу України, і до даних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, статтею 71 ПК України встановлено, що під забезпеченням авіаційної безпеки мається на увазі комплекс заходів, а також людські та матеріальні ресурси, призначені для захисту авіації від актів незаконного втручання у її діяльність.

Відповідно до ст. 73 ПК України , контроль на безпеку ручної поклажі, багажу, вантажу, пошти та бортового припасу, а також особистий контроль на безпеку пасажирів і членів екіпажу повітряного судна як на внутрішніх, так і на міжнародних лініях здійснюють служби авіаційної безпеки, органи внутрішніх справ і прикордонного контролю.

В разі відмови пасажира або члена екіпажу повітряного судна від проходження контролю на безпеку, а також відмови осіб пред'явити ручну поклажу, багаж, вантаж, пошту або бортові припаси для контролю на безпеку вони до польоту чи перевезенню на повітряному судні не допускаються.

Стаття 73 ПК України встановлює, що Правила проведення контролю на безпеку, перелік осіб, що мають право проводити контроль на безпеку, перелік осіб, звільнених від проходження контролю на безпеку, передбачаються Українською державною програмою цивільної авіації.

Відповідно до п. З Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації , затвердженої Законом України від 20.02.2003 року № 545-IV , контроль на безпеку - це спеціальні заходи щодо запобігання внесенню в контрольовану зону та на борт повітряного судна зброї, вибухових речовин та інших небезпечних предметів, які можуть бути використані для вчинення акту незаконного втручання.

Пунктом 81 вказаної Державної програми передбачено, що контроль на безпеку до посадки в повітряне судно здійснюється уповноваженими особами служби авіаційної безпеки з використанням як технічних засобів, так і ручного огляду . Особа, яка відмовляється від контролю на безпеку або пред'явлення для такого контролю ручної поклажі, багажу, що їй належить, до перевезення повітряним судном не допускається ( п. 85).

Більш детально правила проходження контролю на авіаційну безпеку та повноваження працівників служби авіаційної безпеки врегульовані «Інструкцією з організації та здійснення контролю на безпеку в аеропортах України», затвердженою наказом № 81 Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 28.09.2004 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.12.2004 року за № 1555/10154 , та Положенням про Службу авіаційної безпеки авіаційного суб'єкта» , затвердженим наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації 15.03.2005 N 188 , зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2005 р. за N 697/10977.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення , служба авіаційної безпеки - це юридична особа або спеціальний підрозділ авіаційного суб'єкта, діяльність якого пов'язана із забезпеченням авіаційної безпеки і який виконує функції його захисту від актів незаконного втручання, інших протиправних дій щодо його безпечної, нормальної діяльності.

Розділом 5 Положення передбачено право Служби авіаційної безпеки здійснювати контроль на безпеку членів екіпажів повітряних суден, пасажирів, їх ручної поклажі, багажу, вантажу, як за допомогою технічних засобів, так і шляхом фізичного огляду згідно з технологією, затвердженою керівником авіаційного суб'єкта; особистий контроль на безпеку пасажирів, членів екіпажів (при проведенні контролю на безпеку), авіаційного персоналу та громадян (при вході до контрольованої зони) ( п. 5.3) ; не допускати до посадки в повітряне судно пасажирів та членів екіпажів при відмові від проведення контролю на "безпеку або пред'явлення для такого контролю ручної поклажі та багажу ( п.5.5).

Як встановлено в судовому засіданні, працівники служби авіаційної безпеки ДП Міжнародний аеропорт «Львів» у своїй діяльності, крім вищевказаних нормативних актів, керуються «Технологією контролю на безпеку ручної поклажі, багажу, вантажу, бортових припасів, пошти та особистого догляду пасажирів і членів екіпажу повітряних суден цивільної авіації в аеропорту «Львів», затвердженою Генеральним директором ДП «Міжнародний -гропорт «Львів» 11.08.2008 року.

Як встановлено з пояснень свідка ОСОБА_8, , під час проведення контролю на -зіабезпеку пасажирів рейсу «Львів-Київ», до неї підійшов оператор ОСОБА_11 та повідомив , що один з пасажирів відмовляється зняти ремінь і повторно пройти через рамку еталошукача. Коли ОСОБА_8 підійшла до ОСОБА_2 та запитала, чому він не хоче виконати вимоги працівників САБ, то почула від нього, що якщо він зніме ремінь - впадуть штани, і він відмовляється від контролю на авіабезпеку. Оператор ОСОБА_9 пропонувала ОСОБА_2 зняти пряжку паска, а якщо вона не знімається, то зняти

пасок. В період, коли ОСОБА_2 конфліктував з працівниками служби авіабезпеки, пасажирів на пункті контролю вже не було, вони всі пройшли контроль. ОСОБА_11 підвів позивача до представника авіакомпанії, який повідомив, що якщо пасажир відмовляється проходити контроль на авіабезпеку, то він не може допустити його до літака. В ході спілкування з працівниками САБ ОСОБА_2 вів себе зверхньо, обзивав їх поганими словами, принижував , вказуючи , що він працює адвокатом , і добре знає, що потрібно знімати при проходженні контролю , а що - ні.

Свідок ОСОБА_8 також пояснила, що ремінь є аксесуаром, і його зняття в разі наявності металевої пряжки є обов'язковим, оскільки є випадки, коли в пряжках виявляються ножі, інші заборонені предмети. Проведення особистого огляду пасажира чи огляду за допомогою портативного металодетектора в даному випадку не могло бути застосоване.

Такі пояснення свідка ОСОБА_8 узгоджуються з вимогами «Інструкції з організації та здійснення контролю на безпеку в аеропортах України», відповідно до п. 2.14 якої час проведення контролю на безпеку не повинен перевищувати загального часу, передбаченого розкладом для оформлення рейсу. Спрощення процедури такого контролю за будь-яких умов забороняється.

При цьому п. 4.2.1. Інструкції передбачено , що особистий контроль пасажирів та членів екіпажів проводиться у разі, зокрема, виявлення технічними засобами контролю на безпеку металевих предметів в одязі пасажира.

Відповідно до п.6.11.5 вищевказаної Технології, при наявності сигналу від металодетектора, оператор стаціонарного металодетектора повинен запропонувати пасажиру повернутись назад, ще раз перевірити наявність металевих речей і знову пройти металодетектор. Якщо сигнал повторюється - перевірити пасажира за допомогою ручного металодетектора згідно з технічними нормами його використання або ручним контролем.

Посилання позивача на те, що вказані правовідносини регулюються Законом України Про захист прав споживачів» є безпідставними , оскільки цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

При цьому в п.17, 22 ст. 1 цього Закону визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі)споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; а споживач - це фізична :соба, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Служба авіаційної безпеки аеропорту , відповідно до вищевикладених положень не є надавачем послуг, і при відмові ОСОБА_2 пройти в установленому відповідними нормативними актами контроль на авіабезпеку наділена правом не допустити його до повітряного судна.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли підтвердження в судовому засіданні, тому в задоволенні позовних вимог про визнання дій працівників відповідача неправомірними, відшкодування позивачу матеріальних збитків ( вартості авіаквитка та квитка на потяг) , відшкодування моральної шкоди - обхідно відмовити.

Крім того, задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення ав споживача можливо лише з врахуванням положень п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про хист прав споживачів», які передбачають права споживачів на відшкодування моральної немайнової ) шкоди , заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією товаром, роботою, послугою, що виробляються, виконуються чи надаються для суспільних треб) у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України , з позивача на користь держави необхідно с ягнути судовий збір у розмірі 59 грн. 50 коп. ( 51 грн. - за вимоги матеріального характеру 8 грн. 50 коп. - за вимоги нематеріального характеру). На підставі викладеного, ст. 62, 71-74 , 100, 102 Повітряного кодексу України, ст. 22, 23, 910, 911, 920, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації , затвердженої Законом України від 20.02.2003 року № 545-IV , «Інструкції з організації та здійснення контролю на безпеку в аеропортах України» , затвердженої наказом № 81 Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації від 28.09.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.12.2004 року за № 1555/10154 , «Положення про Службу авіаційної безпеки авіаційного суб'єкта» , затвердженого наказом Державної служби України з нагляду за забезпеченням безпеки авіації 15.03.2005 N 188 , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.06.2005 р. за N 697/10977 , керуючись ст. З, 10,11, 57,60, 61 , 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» , треті особи ЗАТ «Авіакомпанія «Аеросвіт», Державна авіаційна адміністрація Міністерства транспорту та зв'язку України, про захист прав споживача, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 59 грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України , рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя