ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 2-44/10
провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області в складі : головуючого судді Синиці Л. П., при секретарях судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городище цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що з самого початку свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1, в якому проживає тривалий час, до неї неприязно стала відноситися сусідка ОСОБА_7, відповідач по справі. Спочатку безпідставно зверталася із заявами до Городищенського РВ ГУМВС України в Черкаській області, звинувачуючи у нібито вчиненні хуліганських дій відносно неї, а в подальшому, за заявами про вчинення таких же дій із застосуванням вогнепальної зброї,по яких працівниками міліції Городищенського РВ ГУМВС України в Черкаській області проведені перевірки, за результатами яких, винесено постанови про відмову в порушенні кримінальних справ на підставі п.2 ч.1 ст.6 КПК України, за відсутності складу злочину. Після невдалих спроб безпідставно притягнути до кримінальної відповідальності, відповідач по справі, звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області із позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, однак, на попередньому засіданні подала до суду заяву про залишення позову без розгляду. Але на цьому ОСОБА_7 не зупинилася та ініціювала написання безпідставної заяви до Прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА про нібито незаконне отримання інвалідності, шляхом дачі хабара, котре було направлене в літку 2009 року. У якій було вказано, що нібито «ОСОБА_6 купила за вісім тисяч гривень першу групу інвалідності, шляхом дачі хабара посадовим особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи, що підтверджується листами МСЕК від 25.06.2009р., 10.08.2009р., а також листом прокуратури Черкаської області за №07/1-2243-09 від 06.08.2009р.. Проведеною перевіркою працівниками МСЕК встановлено, що перша група інвалідності встановлена правильно і немає ніяких підстав для її зміни чи скасування. Проведеною перевіркою працівниками прокуратури встановлено, що факт дачі хабара посадовим особам МСЕК за визначення групи інвалідності, не підтвердився. Дана обставина була висвітлена на шпальтах газети «Нова Доба», де головний лікар МСЕК ОСОБА_14, спростував факти, викладені у колективному зверненні, ініціатором, якого була відповідач. За таких обставин, в результаті умисних дій відповідача по справі була принижена честь, гідність, допущено грубе втручання в особисте життя, виникли ускладнення у стосунках з членами родини, багато друзів, знайомих відвернулося чи припинили нормальні відносини, почали ставиться з підозрою, а також лікуючі лікарі. Також, неправомірними діями відповідача завдано і моральну шкоду, яка виразилися в порушенні нормального способу життя та відпочинку, значному погіршенні стану здоровя, створені, особисто, та для рідні, близьких постійного нервового, напруженого становища в житті на протязі тривалого періоду часу. Розмір компенсації за завдану моральну шкоду становить 1699,00грн.. Просить суд, ухвалити рішення, яким зобовязати відповідача спростувати розповсюджену в ініційованому нею зверненні до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, недостовірну і необєктивну інформацію щодо «купівлі за 8000,00грн. першої групи інвалідності, шляхом дачі хабара посадовим особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи», направивши відповідні листи вищезазначеним органам. Стягнути із ОСОБА_7В в рахунок відшкодування моральної шкоди 1699,00грн. та понесені судові витрати, витрати на правову допомогу.

За ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 06.06.2010 року, до участі по справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_15, ОСОБА_13.

16.06.2010 року, під час розгляду справи, позивач уточнила свої позовні вимоги, предявивши їх і до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, просить суд, ухвалити рішення, яким зобовязати останніх спростувати розповсюджену в ініційованому ними звернені до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, недостовірну та необєктивну інформацію щодо «купівлі за 8000,00грн. першої групи інвалідності, шляхом дачі посадови особам Черкаського обласного центру медико-соціальної експертизи», котра принижує честь, гідність, направивши відповідного листа; стягнути, солідарно, 1699,00грн. за завдану моральну шкоду; стягнути, в рівних частинах, понесені судові витрати та за надання правової допомоги.

В ході судового розгляду позивач, представник позивача, адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вказавши на обставини, що викладені у позовні заяві при зверненні до суду, зазначивши, що просять стягнути з відповідачів витрати за надання правової допомоги представництво в суді, в розмірі 2000,00грн..

Відповідач ОСОБА_7, її представник ОСОБА_16 позов не визнали, подали письмові заперечення, зазначивши, що між сторонами по справі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, існували добросусідські відносини, які згодом переросли у неприязні; звернення до правоохоронних органів не були безпідставними, як вбачається із відповідей та постанов ОСОБА_6 за свої дії притягувалася до адміністративної відповідальності за дрібне хуліганство, з нею проводилася профілактична робота, висновками судово-медичної експертизи про нанесення ОСОБА_6 і її родичами легких тілесних ушкоджень ОСОБА_17, батькові, відповідача ОСОБА_7, та ОСОБА_8, братові; 04.09.2009р. проти ОСОБА_6 по факту нанесення нею тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_17 порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Щодо ініційованого звернення із заявою до прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА про незаконне отримання ОСОБА_6 інвалідності шляхом дачі хабара, то 11.04.2009р. проводилися збори жителів вулиці на якому обговорювалися події попереднього дня з приводу яких три рази викликався наряд міліції, на зборах жителі вулиці поцікавилися у ОСОБА_6 коли нарешті вона припинить скандали і дасть всім спокій, на яке остання відповіла, що у неї кругом все куплено і нічого вони не вдіють, інвалідність купила, і якщо буде потрібно, то купить і ще, тому робити буде все, що їй заманеться. Таке повідомлення шокувало всіх хто зібрався на збори вулиці, тому для зясування цього факту було вирішено, колективно, звернутися до прокуратури Черкаської області, Головного Управління охорони здоровя Черкаської ОДА. В даному випадку позивач сама розповсюдила про себе неправдиву інформацію у присутності зборів жителів вулиці Островського, м. Городище, Черкаської області, тому про грубе втручання в її особисте життя не йдеться. Звертаючись до прокуратури Черкаської області та Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській ОДА, особи, які його підписували, не розповсюджували неправдиву інформацію, так як її розповсюдила сама ОСОБА_6, а просили лише перевірити законність надання позивачу групи інвалідності, адже, з її поведінки не вбачається, що вона є хворою, перша група інвалідності це коли особа обмежена в русі, а позивач самостійно пересувається, обробляє присадибну ділянку, скоює відносно сімї ОСОБА_17, ОСОБА_7 злочини, і за викладом звернення, є оціночним судженням, а не фактичним твердження. Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_11. ОСОБА_12, ОСОБА_13, їх представник ОСОБА_16 та представник ОСОБА_13 ОСОБА_7 позов не визнали, вказавши, що позивач сама розповсюдила інформацію, що купила групу інвалідності, а вони лише звернулися для перевірки цієї обставини, рішення про написання звернення приймалося спільно, сам текст, з яким вони погодилися, набирала ОСОБА_7, і адресатів, кому писати визначала ОСОБА_7, про результати даного звернення, дізналися нещодавно, ОСОБА_7, коли їй надійшли відповіді не інформувала по результатах розгляду, а їх це і не цікавило. Відповідач ОСОБА_10, до суду не зявилася, хоча повідомлялася вчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення про отримання нею рекомендованої кореспонденції, що містяться в матеріалах справи.

З огляду на вищенаведене, судом прийнято рішення, про розгляд справу без відповідача ОСОБА_10, так як в матеріалах справи є достатньо доказів для прийняття рішення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідчення свідка ОСОБА_19, який зазначив, що дійсно у квітні місяці 2009 року на вулиці Островській в місті Городище на межі домоволодінь ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відбувалася сходка жителів вулиці, де він був присутній особисто, і чув як хтось із присутніх говорив про те, що має місце купівля групи інвалідності гр. ОСОБА_6, однак про суму цієї покупки не йшлося, всіх осіб хто був присутній не памятає, відносно ОСОБА_7, відповідача по справі, та ОСОБА_6, позивача по справі, то вони там були, і зібрання, фактично стосувалося їх відносин, неприязні стосунки між ними, їхніми сімями існують вже не один рік, та вивчивши матеріали справи, у відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу України, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Статтею 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх переконань і поглядів. Разом з тим, кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей ст. 68 Конституції України. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У звязку з цим ст. 32 Конституції України, передбачено судових захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини ч.1 постанови Пленуму Верховного Суду України за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, та полягає, у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості.

За ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, або спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила не доведе протилежного.

Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоровя, життя, честі, гідність та визнаються найвищою соціальною цінність за Конституцією України.

Під гідністю, слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло ч.4 вищенаведеної постанови.

Згідно п.15 постанови Пленуму ВСУ за №1 від 27.02.2009р., юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти, як один із видів, викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена не правдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка на думку позивача, порушує його права на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як зазначено в п.16 вказаної вище постанови, відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглядати звернення і давати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строки. Наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Згідно з положеннями статті 27 ЦК України і статті 10 ЦПК України обовязок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази достовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права ч. 18 постанови Пленуму Верхового Суду України за №1 від 27.02.2009р..

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, за п.19 даної постанови, необхідно визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частина 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» дає визначення оціночного судження, за винятком образи чи наклепу, це висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростування має здійснюватись у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009р..

Відповідно до п.27 даної постанови, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірно інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимога про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичні особі. Крім того, при визначені розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.

ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 4 від 31.03.1995р. з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» конкретно вказує, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, у порушенні нормальних життєвих звязків, у порушенні стосунків з оточуючими, у принижені честі, гідності, у приниженні ділової репутації фізичної або юридичної особи, це втрати немайнового характеру внаслідок страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб і особа має право на відшкодування завданої, внаслідок порушення її права, моральної шкоди.

Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови ПВС України розмір відшкодування моральної шкоди залежить від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інше, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у квітні місяця, одинадцятого числа, 2009 року відбувалася сходка жителів вулиці Островського міста Городище Черкаської області, де обговорювалося ряд питань, серед них і поведінка гр. ОСОБА_6 на яку скаржилася гр. ОСОБА_7, протокол зібрання не вівся, вуличком та секретар обиралися не офіційно, були присутні ОСОБА_20. ОСОБА_21, ОСОБА_19, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_6, котра переросла у сварку, і хтось із присутніх висловився, що гр. ОСОБА_6 купила групу інвалідності за вісім тисяч гривень. Що це сказала сама позивач ОСОБА_6, крім відповідачів по справі, які, як зясувалося в судовому засіданні, по тих чи інших причинах, перебувають з позивачем у неприязних стосунках, деякі є між собою близькими родичами, не знайшло свого підтвердження, тобто відповідачі не довели, що інформація є достовірною

Згодом, друга половина травня місяця 2009 року, відповідачами було вирішено, звернутися із листом, щоб зясувати факт купівлі позивачем першої групи інвалідності, бо як пояснили відповідачі, її поведінка говорила протилежне. ОСОБА_6 самостійно пересувалася, обробляла присадибну ділянку, скоювала протиправні дії, і взагалі поводила себе по відношенню до жителів вулиці, на якій проживає, визиваючи, ображаючи як дорослих так і неповнолітніх, в розмовах вихвалялася, що гроші можуть зробити все.

Звернення готувала ОСОБА_7, відповідач по справі, яка його надрукувала, підписала у інших відповідачів та особисто направила адресатам. При цьому, з адресатами визначалася самостійно.

Також, у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_13, чоловік відповідача ОСОБА_7. зазначив, що він не був присутній на сходці жителів вулиці, про що там говорилося знає зі слів дружини, тому і підписав колективне звернення. Тобто, вже ця обставина свідчить, що відповідач ОСОБА_7, розповсюдила недостовірну інформацію відносно позивача ОСОБА_6.

По результатах перевірки відповідачу ОСОБА_7 надійшли відповіді, які не підтвердили, викладеної у колективному звернені інформації щодо законності встановлення групи інвалідності гр. ОСОБА_6.

Колективне звернення, що адресувалося прокуратурі Черкаської області було розглянуте та 02.06.2009 року направлене прокурору Городищенського району для розгляд по суті (а. с.11,12).

11.06.2009р. адміністрацією закладу МК Черкаської обласної державної адміністрації із залученням працівників прокуратури м. Городище, співробітників засобів масової інформації здійснено виїзд за місцем проживання громадян колективного звернення, для перевірки інформації що викладена у листі-зверненні від травня місяця 2009 року. В результаті перевірки встановлено, що предметом написання колективного звернення стали непорозуміння на побутовому ґрунті між гр. ОСОБА_6 та мешканцями вул.. Островського, м. Городище, шляхом огляду спеціалістами стану здоровя гр. ОСОБА_6 встановлено, що перша група інвалідності на термін два роки, комісією встановлена обґрунтовано. Факту, нібито дачі хабара працівникам МСЕК, для встановлення групи інвалідності, не встановлено (а. с. 13, 14, 15).

Колективне звернення мешканців вулиці Островського в м. Городище, Черкаської області та перевірка, що проводилася за ним, стало приводом до написання статті в газеті «ОСОБА_22 доба» (а. с. 16,17) - до позовних вимог не включено.

Для зясування того, чи є викладене в колективному зверненні, оціночним судженням осіб, котрі його направили, судом було витребувано копію даного звернення, із змісту якого вбачається, що викладаючи в ньому речення «ОСОБА_23 жителі вулиці Островського м. Городище хотіли б зясувати чи дійсно в наш час за вісім тисяч гривень можна купити першу групу інвалідності? Ми готові надати відповідь, так це виявляється можливим. Нам відомий такий випадок з нашою сусідкою ОСОБА_6, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. В 2008 році ця жінка купила собі першу групу інвалідності, і цей факт вона навіть не приховує. …», допустилися фактичного твердження, що позивач купила за вісім тисяч гривень першу групу інвалідності.

І для звернення у відповідачів до вказаних органів не було жодних підстав та було викликано не наміром виконати свій громадський обовязок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, перевірити правомірність надання позивачу групи інвалідності, а з метою довести неправдиві відомості, що в ньому містилися, до громадськості (окремих громадян), яка містить фактичні твердження, тому дане звернення за собою тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

З огляду на вищевикладене суд, вважає, що колективне звернення відповідачів є таким, що поширює недостовірну інформацію, яка принижує честі та гідність позивача, і в результаті дій, умисних, відповідачів по справі було допущено грубе втручання в особисте життя позивача, у неї виникли ускладнення у стосунках з членами родини, багато друзів, знайомих відвернулося чи припинили нормальні відносини, почали ставиться з підозрою, як і лікуючі лікарі, тому інформація наведена у звернені підлягає спростуванню.

Крім того, вищенаведене завдало моральної шкоди позивачу, порушенні нормального способу її життя та відпочинку, значному погіршенні стану здоровя, створені, особисто, та для рідні, близьких постійного нервового, напруженого становища в житті на протязі тривалого періоду часу, яку слід відшкодувати у такому розмір: з відповідача ОСОБА_7 400,00грн.; з відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, солідарно, в рахунок відшкодування, завданої моральної, 600,00грн., що є співмірний із заподіяною шкодою /характеру та обсяг перенесених душевних страждань, які зазнала позивач/ та відповідає вимогам розумності і справедливості.

Суд, стягує з відповідачів солідарно на користь позивача: державне мито, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи та витрати на правову допомогу, відповідно до ст. ст. 79,81,84, ЦПК України, бо вважає їх підтвердженими, у розмірі 900,00грн., що узгоджується з ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

та керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., Конституцією України, ст. ст. 15, 16, 23, 201, 277, 280 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року, з наступними змінами, ст. ст. 3, 5, 10, 30, 60, 61, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати інформацію щодо купівлі гр. ОСОБА_6 за вісім тисяч гривень, першої групи інвалідності, котра зазначена у звернені до Прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській області, недостовірною та такою, що принижує честь та гідність ОСОБА_6.

Зобовязати ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, подати до Прокуратури Черкаської області, Головного управління охорони здоровя та медицини катастроф при Черкаській області, спростування, розповсюдженої в ініційованому ними зверненні, інформації, щодо купівлі першої групи інвалідності гр. ОСОБА_6, через направлення відповідного листа.

Стягнути з ОСОБА_7, в рахунок відшкодування, завданої моральної шкоди 400,00грн., з ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, солідарно, в рахунок відшкодування, завданої моральної, 600,00грн..

Стягнути на користь ОСОБА_6, солідарно, із ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, судові витрати в розмірі 900,00грн..

В іншій частині позовним вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_27