Справа №22-ц-4650/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Шевченка В.А.,

суддів - Білецького О.М., Семеній. Л.І.,

при секретарі Назаровій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

встановила:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з позовом, в якому зазначав, що за договором позики від 26 листопада 2009 року ОСОБА_3 передав йому 95820 грн., які він повинен був повернути до 27 грудня 2009 року.

У той же день на забезпечення виконання зобовязань за даною угодою вони уклали між собою іпотечний договір, за яким предметом іпотеки стала належна йому квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя теж від 26 листопада 2009 року вони домовились про те, що іпотекодержатель вправі у встановленому законом порядку продати предмет іпотеки від свого імені.

15 березня 2010 року ОСОБА_3 продав указану квартиру ОСОБА_4 без попередження та предявлення до нього письмової вимоги про усунення порушення.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним у звязку з невідповідністю його вимогам закону та моральним засадам суспільства.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2010 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що оспорюваний договір укладено з дотриманням вимог діючого законодавства.

Втім з таким висновком суду погодитися неможливо, оскільки він ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.

Як вірно встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, дійсно, 26 листопада 2009 року уклали договір позики, іпотечний договір та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1.

У звязку з порушенням позивачем своїх зобовязань за договором позики ОСОБА_3 15 березня 2010 року продав спірну квартиру ОСОБА_4, повідомивши про це ОСОБА_2 26 січня 2010 року (а. с. 33, 34-35, 63).

З наведеного слідує, що при відчуженні квартири були дотримані вимоги частин 1-5 ст. 38 Закону «Про іпотеку».

Проте, суд не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 35 цього ж Закону у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

У даному випадку іпотекодержатель у зазначеному вище порядку письмової вимоги про усунення порушення іпотекодавцю не надсилав і наявності перелічених у частині третій вказаної статті обставин належними засобами доказування не довів.

Системний аналіз положень ст. ст. 33, 35-39 Закону «Про іпотеку» дає підстави для висновку про те, що недотримання зазначеного у ст. 35 правила унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якій формі, у тому числі й шляхом його продажу.

Унаслідок невірного тлумачення цієї норми суд безпідставно не застосував її, що призвело до невірного вирішення справи і ухвалення незаконного рішення.

З урахуванням викладеного права позивача є порушеними й такими, що підлягають захисту, так як без дотримання процедури, передбаченої ст. 35 Закону «Про іпотеку» ОСОБА_3 не вправі був звертати стягнення на предмет іпотеки і продавати квартиру, про яку йде мова, ОСОБА_4

Зважаючи на те, що зміст оспорюваного правочину, який включає в себе права та обовязки сторін, суперечить закону, оспорюваний правочин з огляду на положення ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України слід визнати недійсним.

У звязку з цим рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача по 4 грн. 25 коп. на компенсацію витрат по сплаті судового збору та по 18 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції, а також по 2 грн. 25 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору і по 18 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, ст. ст. 88, 303, 304, ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316 ЦПК України колегія

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 вересня 2010 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним задовольнити.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 15 березня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 395, визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 по 4 грн. 25 коп. на компенсацію витрат по сплаті судового збору та по 18 грн. 50 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи в суді першої інстанції, а також по 2 грн. 25 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору і по 18 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -