АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 26 ( 1) ОСОБА_1
Доповідач - Митрофанова Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

07 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі: - ОСОБА_5

за участю: представника позивача - ОСОБА_6, представника відповідача ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_7.

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_8 до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивач ОСОБА_8 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «Кривбасзалізрудком») та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі - Відділення Фонду) про стягнення по 173 000 грн. з кожного відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди. Змінивши вимоги, представник позивача ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про залишення без розгляду позову в частині стягнення моральної шкоди з Відділення Фонду, ухвалою суду 23 червня 2010 року клопотання було задоволено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2010 року позов ОСОБА_8 задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_8 35000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В інші частині відмовлено. Стягнуто з ВАТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в сумі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 15 грн.

В апеляційній скарзі ВАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування

рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог,

оскільки вважає рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушення норм

матеріального і процесуального права; судом помилково застосовані положення ст.ст. 153,

237 КЗпП України, які не поширюються на спірні правовідносини; не врахував, що

відповідач проводив заходи щодо зменшення шкідливого впливу умов праці на здоров'я

позивача; належним відповідачем по справі має бути Відділення Фонду; не наведено

розрахунків, з яких виходив суд при вирішенні питання про розмір відшкодування

завданої шкоди; факт отримання моральної шкоди не доведено та не встановлено

проведенням медико-соціальної експертизи.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_9 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Перевіривши , законність та обґрунтованість - рішення суду і межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 з 04.03.1980 року працював в шкідливих умовах праці на шахті «Октябрьська» ВАТ ""Кривбасзалізрудком". 22.06.2006 року звільнений у звязку з виходом на пенсію.

Актом №19 від 05.10.2006 року розслідування хронічного професійного захворювання, встановлена причина зазначених професійних захворювань - впродовж 25 років 02 місяців робота в умовах важкої праці, запиленість робочої зони і несприятливого мікроклімату, через недосконалість робочих місць та які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці".

За висновком МСЕК від 15.11.2006 р. первинно ОСОБА_8 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 50 %. /а.с.20/. При наступному переогляді 04.12.2008 року ОСОБА_8 встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та признано його інвалідом 3 групи.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем, з вини, якого її й заподіяно. Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, актом №19 від 05.10.2006 року розслідування хронічного професійного захворювання, встановлена причина зазначених професійних захворювань позивача- впродовж 25 років 02 місяців робота в умовах важкої праці, запиленість робочої зони і несприятливого мікроклімату, через недосконалість робочих місць та які виникли в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якою передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці - умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ ""Кривбасзалізрудком" про відсутність вини

підприємства у заподіянні ОСОБА_8 моральної шкоди в результаті отриманих ним

= професійних захворювань є безпідставними.

Також спростовуються й доводи відповідача, що судом не була дана правова оцінка картці умов праці, яка підтверджує, що позивач працював на робочому місці, яке відповідало вимогам охорони праці.

Однак, як убачається з матеріалів справи та згідно, акта №19 від 05.10.2006 року розслідування хронічного професійного захворювання позивача, встановлена причина зазначених професійних захворювань та ОСОБА_8 спричинено втрату професійної працездатності порушенням керівництвом підприємства законодавства про охорону праці

та трудового законодавства, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якою передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Крім того, факт спричинення позивачу моральної шкоди у зв'язку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач неодноразово знаходився на лікуванні в медичних закладах, йому рекомендовано диспансерне спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, порушено звичний для нього спосіб життя, він вимушений витрачати додаткові сили для організації свого життя, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано обсяг його моральних страждань у зв'язку із профзахворюванням, ступінь впливу шкідливих факторів на позивача, спростовуються висновками суду.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарги, зокрема щодо відсутності висновку МСЕК про спричинення позивачу моральної шкоди, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки відповідно до ст.. 10,60 ЦПК України відносяться до обовязку сторони надати суду належні докази.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на ті обставини, що у 2006 році виплати моральної шкоди проводило Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України є безпідставними, оскільки правовідносини між сторонами виникли у листопаді 2006 року, в період, коли згідно до вимог ст..77 Закону України «Про державний бюджет на 2006 рік» положення ст..ст.21,28,30,34,35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було призупинено. Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року встановлено, що обовязок по відшкодуванню потерпілому моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін; дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані: і підтверджуються письмовими доказами.

/ За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький

залізорудний, комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: