Справа № 2-2223/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

26 липня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Залєвській Я.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 12 січня 2010 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору недійсним.

В поданій до суду позовній заяві позивач посилалася на те, що 26 вересня 2007 року між відповідачем ОСОБА_5 «АІСЕ Україна» та ОСОБА_4, з яким перебуває в зареєстрованому шлюбі, було укладено договір про придбання товарів в групах. Договір укладено без її, як дружини, згоди. Вважає, що ОСОБА_4 було за договором сплачено кошти, що є спільною сумісною власністю подружжя. Таку угоду вважає укладеною без дотримання норм чинного законодавства, недійсною.

Просила суд визнати угоду № 174880 від 26 вересня 2007 року недійсною з моменту її укладення та застосувати наслідки недійсності правочину. Просила зобовязати кожну із сторін повернути другій усе, що вона одержала на виконання угоди. Також просила суд стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, пославшись на викладені в позовній заяві обставини.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував, вважає, що відсутні підстав для визнання угоди недійсною.

Заслухавши пояснення позивача представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 26 вересня 2007 року між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «АІСЕ Україна» було укладено угоду № 174880, предметом якої є надання системи послуг щодо придбання автомобілів учасниками системи. Згідно зі ст. 6 зазначеної угоди сторонами було підписано додаток № 1 та додаток № 2 до угоди, в яких визначено інформацію щодо обраної моделі автомобіля, його ціни, правила функціонування АВТОПЛАНу.

Як встановлено судом, відповідно до умов угоди відповідачем ОСОБА_4 було сплачено кошти в сумі 9690 грн. 73 коп. За заявою ОСОБА_4 угода №174880 в лині 2008 року була сторонами розірвана.

Позивач ОСОБА_3 з 17 серпня 1974 року перебуває з відповідачем ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Оскільки між ОСОБА_5 «АІСЕ Україна» та ОСОБА_4 було укладено угоду про надання саме системи послуг, а не угоду на придбання автомобіля, суд приходить до висновку, що така угода не виходить за межі дрібної побутової і згода другого з подружжя в розумінні ст. 65 СК України на укладення такої угоди не потрібна.

Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві на те, що при укладенні угоди ОСОБА_4 фактично позбавив її власності на спільні кошти не заслуговує на увагу. Укладена між сторонами угода за своїм змістом не є договором щодо розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому правила, встановлені ст. 65 СК України не підлягають застосуванню для правової оцінки законності даної угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як встановлено судом, спірна угода 26 вересня 2007 року була укладена сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин чи окремий його пункт суперечить ЦК України чи іншим актів цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання угоди недійсною, тому позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

У звязку з відсутністю підстав для визнання угоди недійсною, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що вимоги про зобовязання сторін повернути одержане за договором задоволенню не підлягають.

У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем ОСОБА_3 судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає чинність після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження. Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана, рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

26.07.2010