АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Осіяна О.М., Каратаєвої Л.О.

При секретарі Самоткан В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження про вилучення земельної ділянки, наданої у постійне користування, визнання недійсним акту про прав власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та визнання права на її приватизацію, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання недійсним розпорядження про вилучення земельної ділянки, наданої у постійне користування, визнання недійсним акту про прав власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та визнання права на її приватизацію задоволені.

Визнано недійсним розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 67/1 -р-05 від 25 березня 2005 року "Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок" в частині внесення до списку громадян, яким передаються земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, під № 5 ОСОБА_2

Визнано недійсним розпорядження голови Межівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 17 листопада 2006 року № 362 2-р-06 "Про передачу земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства" в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1.8 га під № 5 у зв'язку з тим, що вказана земельна ділянка була надана ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у постійне користування на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської Ради народних депутатів від 25 жовтня 1995 року № 44 згідно державних актів серії ДП № 000046 та серії ДП № 000047 від 30 жовтня 1995 року.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 569749, виданий 08 лютого 2007 року на ім'я ОСОБА_2

Усунуто перешкоду у користуванні земельними ділянками, що були надані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у постійне користування виконкомом Новопавлівської сільської Ради народних депутатів рішенням від 25 жовтня 1995 року № 44 згідно державних актів на право постійного користування землею, для чого зобов'язано ОСОБА_2 звільнити спірну земельну ділянку, а Межівську району державну адміністрацію зобов'язано вказану ділянку повернути у користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Визнано за ОСОБА_3 право на приватизацію земельної ділянки площею 0.88 га в межах згідно з планом на території Новопавлівської сільської Ради Межівського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, яка була надана у постійне користування на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської Ради народних депутатів від 25 жовтня 1995 року № 44 згідно державного акту серії ДП № 000046 від 30 жовтня 1995 року.

Визнано за ОСОБА_4 право на приватизацію земельної ділянки площею 0,88 гектарів в межах згідно з планом на території Новопавлівської сільської Ради Межівського району Дніпропетровської області для ведення особистого селянського господарства, яка була надана на підставі рішення виконкому Новопавлівської сільської Ради народних депутатів від 25 жовтня 1995 року № 44 у постійне користування, згідно державного акту серії ДП № 000047 від 30 жовтня 1995 року.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду, посилаючись на те, що суд безпідставно прийняв до уваги показання позивачів та не прийняв до уваги показання свідків з боку відповідачів, а також на те, що судом неповно досліджені обставини по справі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4, встановив, що рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року по справі № 1-17/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 92, п. 6 розділу X "перехідні положення" Земельного кодексу України (по справі про постійне користування земельними ділянками) установлено, що згідно з ч. 3 ст. 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та колективної власності відповідно до закону. Така конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших майнових прав або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного законодавства. Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований ст. 13, 14, 41, 55 Конституції України. В абзаці 4 п. 5.6 вказаного рішення Конституційного Суду зазначено, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством, а права та обов'язки постійних землекористувачів визначені чинним земельним законодавством не підлягають договірному регулюванню і не можуть бути звужені. Земельні ділянки у постійне користування передають у порядку відведення безоплатно з наступним посвідченням цього права шляхом видачі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою. Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 6 розділу X "перехідні положення ЗК України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, п. 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-XII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами, і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою. Визначені нормативні акти втрачають чинність з дня ухвалення КС України цього рішення, що є обов'язковим до виконання на території України і остаточним.

Припинення права на землю регулюється ст. 141 Земельного кодексу України де вказано, що підставами для припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених Земельним кодексом; припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ, організацій; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Зазначений у ст. 141 ЗК України перелік є вичерпним, тобто інші юридичні факти, які не перелічені в цій статті, не можуть розглядатися в якості підстав припинення права користування земельною ділянкою.

Статтею 412 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України а згідно ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом'якшують, або скасовують цивільну відповідальність особи. Надання у користування земельної ділянки, що вже знаходиться в користуванні іншої особи проводиться тільки після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому Земельним кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача підстав для припинення права користування позивачів спірною земельною ділянкою.

Згідно п.9 абзацу 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " від 16 квітня 2004 року №7, власник земельної ділянки або землекористувач, без згоди яких прийнято рішення про вилучення (викуп) землі, можуть пред'явити позов про визнання недійсним рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з цього питання.

У п. 11 вказаної постанови Пленуму зазначається, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його незаконність. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України від 1990 року до відання сільських рад народних депутатів у галузі земельних відносин на їх території належить, зокрема, вилучення земель відповідно до ст. 31 цього кодексу, передача земельних ділянок у власність, користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому ст. 17, 19 Кодексу. Надання в користування земельної ділянки, що вже знаходиться в користуванні, проводиться тільки після вилучення (викупу) його в порядку, передбаченому Земельним Кодексом в судовому порядку.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог Конституції України, ст.ст. 141 Земельного Кодексу України, ст. 412 ЦК України, Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ " від 16 квітня 2004 року №7, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Доводи, зазначені відповідачкою в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно прийняв до уваги показання позивачів та не прийняв до уваги показання свідків з боку відповідачів, необґрунтовані та звидяться до незгоди з висновками суду щодо оцінки доказів по справі, тоді як згідно ст. 212 ЦПК України, це є виключним правом суду.

Посилання відповідачки в апеляційній скарзі про те, що судом неповно досліджені обставини по справі, безпідставне, оскільки суд повно зясував всі обставини по справі.

Таким чином, рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяті днів.

Судді :