07.05.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді Литвинової Р.А.
при секретарі Заіка А.В.,
з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника-адвоката ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» про припинення дії акту про порушення Правил користування електричною енергією (в порядку захисту прав споживачів),
Позивач ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків, в якому зазначає, що 03.10.2006р. працівниками Верхньодніпровського РЕМ при перевірці належного використання електричної енергії відповідачем ОСОБА_2 в належному йому гаражі по пров. Бригадному, 6 в с. Посуньки Верхньодніпровського району виявлено порушення Правил використання електричної енергії для населення, затверджених постановою КМ України від 26.07.1999р. №1357.
По цьому факту було складено акт № 00088673 від 03.10.2006р. про порушення Правил користування електричною енергією для населення з боку відповідача.
У відповідності до ч.4 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» споживач електричної енергії несе відповідальність за порушення Правил користування електричною енергією. Згідно з п.53 Правил споживач зобов'язаний відшкодувати збитки поставщику електроенергії.
На підставі пунктів 2, 3 Методики визначення збитків і вартості електричної енергії..., затвердженої постановою НКРЕУ від 04.05.2006р. №562, відповідач зобов'язаний відшкодувати підприємству позивача збитки, завдані неналежним використанням електроенергії в розмірі 1410.17грн.
Позивач просить стягнути з відповідача вказану суму збитків та судові витрати, пов'язані з розглядом судової справи.
Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» про припинення дії акту про порушення Правил користування електричною енергією, в якому зазначає наступне. Він є власником гаражу, розташованого по пер. Бригадному, 3-д в с. Посуньки Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. Вказаний гараж електрифікований і в ньому встановлено прилад обліку споживання електричної енергії. Робітниками відповідача йому видана розрахункова абонентська книжка, згідно з якою він регулярно проводив платежі за спожиту електричну енергію.
До 03.10.2006р. технічних перевірок працівниками відповідача стосовно користування електричною енергією не проводилось, на його адресу ніяких повідомлень стосовно необхідності з'явитись в гараж для перевірки йому не надходило.
03.10.2006р. працівники відповідача при перевірці лічильника у вказаному гаражі виявили порушення у вигляді проколу корпусу лічильника, про що склали акт №00088673, який підписав його син, який до гаража ніякого відношення не має, але знаходився в гаражі за своїми справами. Дізнавшись про складання акту, він (ОСОБА_2І.) звернувся до відповідача за роз'ясненнями і просив провести експертизу лічильника. Відповідач без його участі провів обстеження лічильника в своєму структурному підрозділі, де було зроблено висновок про наявність подряпин на диску лічильника. В подальшому йому було пояснено, що він допустив порушення Правил користування електричною енергією і тому повинен сплатити збитки у розмірі 1410.42грн.
При цьому йому було запропоновано підписати договір на погашення вказаної суми рівновеликими частинами по 235.07грн. на протязі 6-ти місяців, а в разі його незгоди робітники відповідача пояснили, що припинять подачу електроенергії в гараж.
Знаходячись в такому становищі, він, не зважаючи на його незгоду з фактом причинення відповідачу збитків, уклав цей договір за №2202355 від 18.12.2006р., який в подальшому рішенням Вільногірського міського суду був визнаний недійсним.
Він категорично не згоден з вищевказаним актом і вважає, що його дія повинна бути припинена за наступних підстав. В ньому вказано про порушення у вигляді безоблікового споживання електроенергії. Фактично лічильник в гаражі був встановлений, він проводив оплату за спожиту електроенергію, що відображено в розрахунковій книжці, ніяких приладів чи приспособлень для використання безоблікової електроенергії не виявлено, бо такі прилади взагалі відсутні і ним ніколи не використовувались.
Що стосується факту наявності подряпин на диску лічильника, що цей лічильник вже раніше був у використанні, тому вказувати на те, що він допустив дії, які спричинили виникнення цих подряпин, є безпідставним. Письмовий договір, в якому вказувались технічні характеристики лічильника, його стан та засвідчувався факт передачі лічильника йому на схорону між ним та відповідачем не укладався, хоча це обов'язок відповідача.
Експертиза лічильника проведена в структурному підрозділі відповідача, а не незалежним експертом і вказує тільки на наявність подряпин, не відповідаючи на питання про механізм виникнення цих подряпин та строк, коли вони виникли. Що стосується самого пошкодження корпусу лічильника, то вказаний в акті прокол також не відповідає дійсності, так як в дійсності його не було, а був надкол, який міг бути зроблений внаслідок зачеплення лічильника якимось предметом. Він вважає цей факт дуже важливим, так як наявність проколу свідчить про намір скрити пошкодження, а явний надкол не може свідчити про скритість дій тієї чи іншої особи, що свідчить про відсутність умислу на споживання електроенергії без оплати за неї. За таких підстав його вини в умисному пошкодженні лічильника немає.
Відповідач ОСОБА_2 в зустрічному позові зазначає, що він вважає, що позивач допустив порушення постанови КМ України №122 від 08.02.2006р. «Про затвердження порядку визначення і відшкодування збитків, завданих енергопостачальнику внаслідок викрадення електроенергії», згідно з п.2 якої збитки повинні відшкодовуватись у разі умисного пошкодження лічильника. Він же ніяких дій для пошкодження лічильника не проводив.
Також відповідачем порушені Правила користування електричною енергією для населення, затверджені постановою КМ України №1357 від 26.07.1999р., в частині складення акту про порушення, що привело до неправильного застосування Методики обчислення розміру відшкодування матеріальних збитків, затверджених постановою НКРЕ №919/4212 від 29.12.1999р.
Відповідач в позові вказує, що він може захистити своє порушене право шляхом припинення дії акту відповідача про порушення, в зв'язку з чим він звернувся з позовом до суду.
Раніше він звертався до суду з позовом про визнання акту недійсним і рішенням Вільногірського міського суду його вимоги були задоволені. Апеляційний суд Дніпропетровської області це рішення скасував, але тільки на підставі того, що визнання такого акту недійсним не передбачено ЦПК України, так як відповідач є суб'єктом господарської діяльності, а не владних повноважень, а тому в цьому випадку треба застосувати способи захисту цивільних прав, встановлених ст.16 ЦК України. Висновки ж суду, викладені в описовій та мотивувальній частинах рішення, стосовно фактичних обставин справи та відсутності його винних дій, апеляційний суд не визнав необгрунтованими та незаконними. Тобто рішення Вільногірського міського суду було скасовано виключно за процесуальних порушень.
ОСОБА_2 просить припинити дію акту №00088673 від 03.10.2006р. про порушення ним Правил користування електричною енергією для населення, який є підставою для стягнення з нього матеріальних збитків.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав пред'явлений позов, висловивши заперечення проти зустрічного позову, суду пояснив, що зустрічний позов взагалі не повинен розглядатись, тому що він уже був предметом розгляду, його розглядав також апеляційний суд, навіть є рішення Верховного Суду України. Тільки раніше
ОСОБА_2 просив визнати акт недійсним, а зараз написав, що просить припинити дію акту. Але ж це є тотожні вимоги, тому суд повинен йому відмовити в задоволенні позову. Ст.16 ЦК України була і раніше, тому відповідач міг і тоді на неї посилатись, а не заплутувати зараз суд.
Стосовно свого позову він може пояснити, що працівниками підприємства позивача складено акт у відношенні відповідача, тому що в результаті порушення ним Правил користування електроенергією він завдав підприємству позивача збитки і відповідно до п.53 Правил користування електроенергією відповідач повинен відшкодувати збитки в сумі 1410.17грн. Висновком експертизи було визнано лічильник непридатним для подальшого використання, бо він показував нижчі показання, ніж вони є в дійсності. Якщо він не пошкоджував лічильник сам, то повинен був повідомити їх сторону про ті пошкодження, які виявив. Він не доказав, що не пошкоджував лічильник. Справа вже розглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій і в даному випадку має місце один і той же предмет спору. На момент складання акту у підприємства позивача не було договору з ОСОБА_2, тому лічильник не міг передаватись йому по акту. Відповідач порушив п.7 Правил користування електроенергією і не звернувся до них для укладення договору. Представник позивача просить задовольнити їх позов та відмовити відповідачу в задоволенні зустрічного позову.
Представник відповідача, якому відповідач передав право надати пояснення, суду пояснив, що в зустрічному позові вони просять судового захисту шляхом припинення дії акту. Визнання акту незаконним та припинення його дії мають різні правові наслідки. На той момент, коли розглядався позов ОСОБА_2, позивач зі своїм позовом не звертався. Він визнає, що лічильник був пошкоджений, але він просить припинити дію акту, тому що відповідач не навмисно пошкодив лічильник. Він був старого зразка і раніше ним вже хтось користувався, йому цей лічильник по акту не передавали і про подряпину ніде не вказано. Бувають пошкодження на лічильниках, які видно неозброєним оком, в даному випадку видно, що це скол. Тобто, якби відповідач хотів що зробити лічильнику, то він би зробив це непомітно, а в даному випадку все було видно візуально.
За спожиту електроенергію відповідач постійно платив, електроенергію він не крав, а позивач просить стягнути з нього збитки. Тут важливо встановити, - чи умисним було пошкодження лічильника, чи не умисним.
Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що в гаражі поряд із лічильником знаходиться шифер, труби, тому можливо що лічильник чимось зачепили, але він нічого навмисно не робив. В той день, коли складали акт, в гаражі був його син. Нарахована сума збитків є для них дуже великою. На дату складання спірного акту договір на постачання електроенергії між ним та позивачем ще не був укладений.
Матеріалами справи встановлено наступне.
03.10.2006р. працівниками підприємства позивача було складено акт №00088673 відносно відповідача ОСОБА_2, в якому зазначено, що виявлено порушення п.48 ПКЕЕ, а саме безоблікове використання електроенергії в результаті пошкодження приладу обліку, прокол корпусу електролічильника, гальмування диска (а.с.6).
Було надано довідку-розрахунок обсягу електроенергії, не облікованої внаслідок порушення ПКЕЕ в домоволодінні відповідача (а.с.7).
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.
При розгляді справи позивач пояснював (також він це говорив і раніше, що видно з матеріалів оглянутої цивільної справи за його позовом про визнання недійсним акту-а.с.69 ц/с №2-265/07), що в м. Дніпродзержинську проводилась з його ініціативи експертиза електролічильника, його дружина їздила до експерта, їй було видано висновок про наявність проколу в корпусі лічильника та наявність подряпин на його диску. Після цього було нараховано збитки і його дружина підписала договір про надання розстрочки їх оплати.
Таким чином, відповідач погодився з наявністю несправностей в лічильнику, через які невірно обліковувалась спожита електроенергія. Відповідач не заявляв в судовому засіданні клопотання про проведення повторної експертизи лічильника, також він не навів переконливих доказів відсутності його вини в пошкодженні електролічильника. Його доводи, що лічильник могли пошкодити при перенесенні будівельних матеріалів в гаражі, є лише припущеннями і стверджувальної відповіді на питання не надають і не виключають факт пошкодження електролічильника через необережне ставлення до нього, якщо навіть його зачепили шифером (чи чимось іншим). Таким чином, саме така бездіяльність відповідача і є його виною настання таких наслідків. Відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її внни.
Більш того, представник відповідача стверджує, що пошкодження було видно неозброєним оком. Отже, вони не були непомітними, а в такому випадку відповідач, як споживач електроенергії зобов'язаний був повідомити підприємство позивача про ці пошкодження, однак він таких заходів не прийняв і продовжував ним користуватись.
Суд не поділяє доводів представника відповідача стосовно того, що його довіритель двічі звертаючись до суду за захистом (як він висловлюється) своїх цивільних прав, очікував настання різних наслідків від результату розгляду цих справ. Адже є очевидним, що і визнання оскаржуваного акту недійсним, і припинення його дії передбачають одні і ті ж правові наслідки і відповідач бажає їх настання задля того, щоб уникнути відповідальності, а саме - не відшкодовувати збитки, завдані позивачу.
Раніше мало місце звернення відповідача за захистом своїх прав, він звертався до суду з позовом, яким просив визнати оскаржуваний акт недійсним. Рішенням суду першої інстанції його позов в цій частині було задоволено, однак апеляційна інстанція 14.02.2008р. ухвалила рішення, яким згадане рішення в цій частині скасовано і ОСОБА_2 в задоволенні його позову було відмовлено (а.с.117,118 ц/с №2-265/07). Верховний Суд України ухвалою від 22.12.2008р. касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилив, рішення апеляційної інстанції залишив без змін (а.с.29).
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2, оскільки цей позов є не скільки способом захисту його цивільних прав, а на глибоке переконання суду, його позов є способом уникнення від відповідальності, тобто щоб не сплачувати нараховані збитки.
Відповідач ОСОБА_2 А.1. в зустрічному позові посилається на ст.16 ЦК України і просить захистити його порушене (як він вважає) право шляхом припинення дії акту про порушення Правил КЕЕ. Між тим, вказана стаття не містить такого способу захисту, в п.З ч.2 цієї статті йдеться про «припинення дії, яка порушує право», а не акту, як на це вказує відповідач по зустрічному позову.
В ч.З ст.16 ЦК України зазначено, що суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи у разі порушення нею положень частин другої-п'ятої ст. 13 цього Кодексу, в яких йдеться про те, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб..., не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах.
В ході розгляду даної справи було доведено, що з вини відповідача було завдано шкоди позивачеві, тому його звернення до суду не може вважатись зверненням за захистом його прав, оскільки порушення цих прав ним не доведено, тому з наведених вище підстав зустрічний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають до стягнення з відповідача. Отже, судові витрати, які поніс позивач у зв'язку із зверненням до суду з позовом (сплата державного мита в сумі 51.00грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30.00грн.), підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 Вказані витрати позивачем підтверджено документально (а.с.1,2). Звертаючись до суду із зустрічним позовом в порядку захисту прав споживачів, він не сплачував державне мито, а оскільки в задоволенні цього позову йому відмовлено, то державне мито в розмірі 08.50грн. повинно бути стягнуто з ОСОБА_2
Керуючись ст.ст. 11, 58-60, 88, 209 ч.З, 218 ч.2, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16, 623,1166 ЦК України, ст.ст.26,27 Закону України «Про електроенергетику», Законом України «Про захист прав споживачів», п.п. 48, 53 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357, суд
Позов ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» до ОСОБА_2 про стягнення майнових збитків задовольнити.
ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову до ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» про припинення дії акту про порушення Правил користування електричною енергією (в порядку захисту прав споживачів) відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави державне мито в сумі 08.50 грн.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Повний текст рішення суду виготовлено 14.05.2010р.

ОСОБА_4