Справа № 2-266/2010 р
17 листопада 2010 року Козівський районний суд
Тернопільської області
в складі: головуючого судді Вирста М.М.
при секретарі Фещак Г.М.
за участю: позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козові справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-
В червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначила, що 05 січня 1990 року уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_2, який у 2007 році було розірвано, під час перебування в шлюбі спільно з відповідачем у 1996 році було придбано жилий будинок №15 по вул. Івана Франка, що в с. Слобідка, Козівського району, Тернопільської області. Покупцем згідно договору купівлі продажу був відповідач ОСОБА_2.
Після розірвання шлюбу сторони згоди щодо розподілу спільного майна не досягли, а тому позивачка просить поділити спільне майно і виділити в натурі приміщення 1-2, 1-3 жилого будинку № 15 по вул. Івана Франка, що в с. Слобідка, Козівського району, згідно з планом будови.
В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просить виділити їй право власності на 1/2 частину жилого будинку № 15, розташованого по вулиці Івана Франка, що в с. Слобідка, Козівського району, Тернопільської області, згідно варіанту № 4 висновку будівельно технічної експертизи № 942 від 06 вересня 2010 року, та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки в суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Свобода» № 90 від 05 листопада 2010 року.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають із права спільної сумісної власності подружжя і врегульовані главою 8 СК України.
Встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі із 05 січня 1990 року. 24 жовтня 2007 року шлюб між сторонами розірвано.
В період перебування у шлюбі вони придбали жилий будинок № 15 по вул. Івана Франка, що в с. Слобідка, Козівського району, Тернопільської області, що стверджується договором купівлі продажу, посвідченим державним нотаріусом Козівського нотаріального округу 26 березня 1996 року за № 632 (а.с. 7-8).
Право власності на даний жилий будинок зареєстровано за ОСОБА_2, що стверджується реєстраційним посвідченням Бережанського МБТІ від 04 квітня 1996 року (а.с. 9).
Вищевикладені обставини справи свідчать про те, що даний жилий будинок був придбаний за час шлюбу подружжя, а отже є їх спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
При вирішенні такого спору, суд може відступити від засад рівності часток подружжя і збільшити частку одного із них, за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду сімї.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.
Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.
Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, за наявності достатніх доказів, що є в матеріалах справи, та встановлених в судовому засіданні обставин.
Керуючись, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 328 ч. 1, 355, 368, 369, 372, 391, 392 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити.
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на жилий будинок № 15 по вул. Івана Франка, що в с. Слобідка, Козівського району, Тернопільської області.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 51 /пятдесят одної/ грн., 120 /сто двадцять/ грн. за інформаційно технічне забезпечення розгляду судової справи, та витрати за будівельно технічну експертизу в сумі 1650 /однієї тисячі шістсот пятдесят/ грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Тернопільської області через Козівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому законом.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно