АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7612/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Козлов С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2010 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Болтунової Л.М.,

суддів: Козлова С.П., Максюта Ж.І.,

при секретарі: Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2009 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця - ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що вона з 31.12.2008 р. по 21.06.2009 р. працювала продавцем у відповідача, але після звільнення останній їй не виплатив заробітну плату за цей період, тому вона просила суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в сумі 6900 грн..

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2009 року стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4032,60 грн. заробітної плати та судові витрати по справі. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне зясування обставинам справи ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про зменшення суми стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_3 з 4032,60 грн. до 2440 грн..

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. А відповідно до ст.24 цього Кодексу трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Судом встановлено, що позивачка з 31.12.2008 р. по 21.06.2009 р. фактично працювала продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без оформлення трудового договору, системи та розміру оплати праці у письмовій формі, але після звільнення їй не була виплачена заробітна плата за цей період.

При таких обставинах, суд обґрунтовано згідно зі ст.ст.21,24,94,116 КЗпП України дійшов правильного висновку про зобовязання відповідача сплатити позивачці заробітну плату за відпрацьований нею час роботи.

Між тим, стягнувши таку заробітну плату в розмірі 4032,60 грн., виходячи із середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника за видом економічної діяльності «Роздрібна торгівля, ремонт побутових виробів та предметів особистого вжитку», яка склалася у Магдалинівському районі Дніпропетровської області у 2009 році, суд не врахував, що діючим трудовим законодавством такий порядок нарахування заробітної плати працівникам не передбачений, а відповідних необхідних доказів в підтвердження домовленості між сторонами про такий чи інший її розмір суду не надано.

Тому в даному разі слід керуватися положенням ч.1 ст.95 КЗпП України, згідно з якою оплата за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт) не може провадитися нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, яка з 01.01.2009 р. складала 605 грн., а з 01.04.2009 р. - 625 грн.. Саме у такому розмірі відповідач сплачував заробітну плату іншим своїм працівникам такої ж посади, з якими були укладені письмові трудові договори (а.с.23-39).

Виходячи з наведеного заробітна плата позивачки за період її роботи у відповідача з 31.12.2008 р. по 21.06.2009 р. буде становити 3491,14 грн.(605+605+605+625+625+426,14), яку колегія суддів вважає за необхідне стягнути на її користь з відповідача на підставі ст.95 КЗпП України, змінивши рішення суду в цій частині.

Доводи відповідача у скарзі про безпідставне відхилення судом його доказів в підтвердження його заперечень щодо роботи позивачки у квітні та червні 2009 року та відсутність у неї достатніх доказів в підтвердження цих обставин не можуть бути прийняти до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну правову оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. В тому числі, судом дана відповідна критична оцінка показанням свідка ОСОБА_4 в цій частині, на які посилається скаржник.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2009 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заробітної плати з 4032,60 грн. до 3491,14 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді :