АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Михайловської С.Ю.

суддів Каратаєвої Л.О., Осіяна О.М.

при секретарі Кононенко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселенні з незаконно займаного жилого приміщення без надання іншого та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку укладеною, визнання права власності на домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2010 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виселенні з незаконно займаного жилого приміщення без надання іншого та відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку укладеною, визнання права власності на домоволодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та задовольнити його позовні вимоги, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на домоволодіння, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив йому у задоволенні позовних вимог, оскільки останнім не було надано жодних доказів, відповідно до ст.10, 60-66 ЦПК, в обґрунтування своїх позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно застосував ч.4 ст.203, ст.182, 210, ч.1, 2 ст. 220, ч.4 ст.334, ст.ст. 640, 655, 657 ЦК.

Ухвалюючи рішення, про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції зробив вірні висновки про те, що позивач є власником житлового будинку № 29 та земельної ділянки на якій він розташований по вул. Леніна в с. Шандрівка Юрївського району Дніпропетровської області, що підтверджено договором дарування від 27.02.2004 р. (а.с.9, 11).

З 2009 р. у будинку без будь-яких правових підстав мешкає відповідач ОСОБА_2 з родиною.

Відповідно до ст.. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК, ст.. 41 Конституції України право власності є непорушним, власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається власним майном та має право вимагати захисту своїх прав власності від будь-яких порушень, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

Проживання ОСОБА_2 з родиною у будинку ОСОБА_3 порушує права останнього як власника оскільки він позбавлений права користуватися, володіти та розпоряджатися належним йому майном.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст.212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів

Судді