Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 4с-2/2010
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2010 року. Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Січиокно Т.О.

за участю секретаря Г езела Л .Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Машівка скаргу Полтавського обласного центру зайнятості на дії державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції Полтавської області, боржник ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

в грудні 2009 року скаржник звернувся до суду зі скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі виконавчого листа № 2-66, виданого Машівським районним судом Полтавської області 05.03.2007 року, 09.01.2009 року державним виконавцем ВДВС Машівського РУЮ відкрито виконавче провадження. Не провівши в повному обсязі усіх дій, направлених на встановлення місцезнаходження майна боржника, 04.12.2009 року передчасно винесено постанову про повернення виконавчого документа на адресу стягувача. Так, державним виконавцем не направлено запити до бюро технічної інвентаризації, державного реєстратора на предмет зайняття підприємницького діяльністю боржника, відповідні запити до ДПІ, не вживалися заходи щодо розшуку боржника). Стягувач не був поставлений до відома про необхідність авансування витрат, повязаних з розшуком боржника та його майна, хоча має змогу взяти на себе дані витрати. У звязку з цим, ініціатор оскарження просить суд визнати неправомірними дії ВДВС Машівського РУЮ щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.12.2009 року; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.12.2009 року та відкрити виконавче провадження по виконавчому листу Машівського районного суду Полтавської області № 2-66 від 05.03.2007 року.

В судове засідання скаржник зявився, повністю підтримав свої вимоги з підстав зазначених у скарзі, просить її задовольнити.

Представник державної виконавчої служби Машівського РУЮ Полтавської області ОСОБА_2 у судове засідання зявився, проти задоволення скарги заперечує та зазначив, що державним виконавцем в повному обсязі виконані дії, направлені на встановлення місцезнаходження майна боржника, однак позитивних результатів не отримано, так як за місцем реєстрації та проживання боржник відсутній. Державним виконавцем направлялися запити до бюро технічної інвентаризації, державного реєстратора на предмет зайняття підприємницького діяльністю боржника, відповідні запити до ДПІ, однак відповіді не отримані, так як вони являються платними та конфіденційними.

Згідно отриманих повідомлень за місцем проживання боржник ОСОБА_1 відсутній.

Статтею 383 ЦПК України визначено, що учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

При зверненні до суду скаржник зазначив про подання позовної заяви, що відповідно до доводів представника державної виконавчої служби є порушенням закону, оскільки ініціатору оскарження необхідно свої доводи викладати у формі скарги, на що не звернув увагу суд.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що ініціатор оскарження помилково зазначив про .подання позовної заяви, так як в Цілому його звернення до суду являй собою скарг у, в якій викладено мотивування своїх вимог з посиланням на відповідну статтю Цивільно процесуального: законодавства.

Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне:

09.01.2009 року на підставі виконавчого листа № 2-66, виданого 05.03.2007 року Машівським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного ОЦЗ боргу у розмірі 1846, 37 гривень відкрито виконавче провадження, І а.с. 6).

04.12.2009 року постановою державного виконавця Головашич Є.В. повернуто виконавчий документ стягувачеві у звязку з відсутністю майна та коштів боржника, на які можна звернути стягнення. (а.с. 7).

В ході розгляду справи судом для огляду витребувано та вивчено виконавчі провадження № 403, 404.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено що виконавчий документ, прийнятий до виконання, за яким стягнення не провадилося або проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення ,і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; якщо в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливі зясувати місцезнаходження боржника - фізичної особи.

Так, із даних виконавчого провадження № 403 вбачається, що державним виконавцем на підставі Постанови про відкриття виконавчого провадження від 09.01.2009 року встановлено строк боржнику до 16.01.2009 року добровільно виконати рішення іуду. (а.с.4 виконавчого провадження).

Згідно супровідної без дати дана копія постанови направлена на адресу боржника в село Кошманівка Машівського району Полтавської області. ( а.с. З виконавчого -провадження).

В подальшому, державним виконавцем 20.04.2009 року, 23.06.2009 року, 09.09.2009 року здійснювався вихід за місцем реєстрації боржника, а саме в село Андріївку Машівського району Полтавської області, за результатами чого складалися акти з зазначенням про те, що двері будинку ніхто не відчинив. ( а.с. 5, 6,7 виконавчого провадження).

Із даних виконавчого провадження № 404 вбачається, що 23.03.2009 року за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник на території даної сільської ради не зареєстрований і не проживає. ( а.с. 6 виконавчого провадження).

Окрім цього, державним виконавцем направлялися запити до керуючих відділень банків, ДАІ МВС, однак результативної інформації не отримано.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що державним виконавцем в повному обсязі не було проведено дій, необхідних на встановлення місце знаходження боржника та його майна, а тому постанова про повернення виконавчого документа від 04.12.2009 року винесена передчасно, а отже являється незаконною.

Так, в матеріалах виконавчих проваджень № 403 та 404 державним виконавцем здійснювався вихід в село Кошманівку Машівського району Полтавської області та села Андріївку Машівського району Полтавської області, тобто місця ймовірного місце знаходження боржника.

Державний виконавець обмежився лише складанням та долученням до справи актів, в яких засвідчив про те, що двері будинків за даними адресами ніхто не відчинив. Час здійснення виїзду в акті не вказано та в деяких з них дія проводилася без участі понятих, що вказує на формальний підхід державного виконавця до вчинення цих дій.

Окрім цього, державний виконавець не вжив дій щодо встановлення складу сімї боржника шляхом направлення запитів до відповідної сільської ради, на території якої проживає боржник та де знаходиться нерухоме майно та не встановив, чи проживають взагалі особи в будинках, розташованих за адресами, за якими робився вихід.

В матеріалах виконавчих проваджень відсутні дані про те, що державний виконавець пропонував стягувачеві здійснювати авансування витрат на проведення виконавчих дій з метою встановлення майна боржника, зокрема шляхом отримання витягу з технічного бюро інвентаризації.

Запит щодо реєстрації боржника в селі Андріївка Машівського району Полтавської області отримано з СГІРФО Машівського ГУ МВС України в Полтавській області станом на 27.10.2008 року ( а.с. 17 виконавчого провадження № 404), в той час як постанова про відкриття даного виконавчого провадження винесена 09.01.2009 року.

Ч.. 5 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за іншими виконавчими документами державний виконавець може звернутися до суду з поданням про розшук боржника за наявності письмової згоди стягувана відшкодувати витрати на розшук та авансування зазначені витрати відповідно до цього Закону.

В судовому засіданні скаржник наголосив на тому, що має намір за власний рахунок провести авансування витрат, понесених з розшуком боржника, однак державний виконавець не пропонував вчиняти такі дії та дане питання не ініціював, так як перед цим не провів усіх необхідних заходів, направлених на встановлення місце знаходження його майна.

" Ч. 1 статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відповідного органу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Ч. 2 ст. 8 цього Закону визначено повноваження керівника органу державної виконавчої служби, а саме при здійсненні контролю за діями державного виконавця під час виконання рішень, якщо вони суперечать вимогам Закону, він праві своєю постановою скасувати постанову, акт, інший процесуальний документ, винесений у виконавчому провадженні державним виконавцем.

Таким чином, суд вважає, що вимоги скаржника скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 04.12.2009 року не ґрунтуються на законі, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження, надані іншому органу та діє в межах наданих повноваження, визнавши цю постанову незаконною.

Одночасно суд не може відкрити виконавче провадження по виконавчому листу Машівського районного суду Полтавської області № 2-66 від 05.03.2007 року, оскільки в разі визнання судом постанови про повернення виконавчого провадження незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду.

Статтею 388 ЦПК-України встановлено, що судові витрати, повязані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо постановлено ухвалу про задоволення його скарги.

Таким чином, суд вважає, що судові витрати повязані з розглядом скарги, повинна нести та особа або орган, через дії якого виникла справа у суді і витрати в справі зокрема, а в даному випадку відділ державної виконавчої служби Машівського РУЮ Полтавської області.

П. б ч.І ст. З Декрету Кабінету Міністрів «Про державне мито» встановлено, що із скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемляють права громадян - ставка державного мита складає 0, 2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 визначено розміри витрат на інформаційно-технічну забезпечення розгляду судових процесів, згідно яких він складає 37 грн. за розгляд справ немайнового характеру.

Керуючись ч. 2 ст. 8, ст. 40, ч.І.ст. 41, ч.5 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 10, 11, 60, 383-388, 293 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Скаргу Полтавського обласного центру зайнятості на дії державної виконавчої служби Машівського РУЮ Полтавської області, боржник ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії державної виконавчої служби Машівського РУЮ Полтавської області, повязані з поверненням виконавчого документа - неправомірними, а постанову про повернення виконавчого документа від 04.12.2009 року - незаконною.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з відділу державної виконавчої служби Машівського районного управління юстиції Полтавської області в доход держави суд збір в розмірі 3,40 (три гривні 40 коп.) грн.. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 37 (тридцять сім) гривень.

Ухвала, може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 10 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: