АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8562/10* Головуючий у 1-й інстанції Логвінова Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Обідіна О.І.

Суддів : Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

При секретарі: Киві А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського районного суду м.Полтави від 24 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м.Полтаві ради про визнання дій неправомірними і виплату державної допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду м.Полтави від 24 лютого 2010 року в задоволені позовних ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної у м.Полтаві ради про визнання дій неправомірними і виплату державної допомоги відмовлено.

' Не погоджуючись з постановою суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення є законним та обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно ч.І ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачка є матірю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку.

Застосовуючи правові наслідки пропущення строку звернення до суду, на яких наполягав представник відповідача, судом першої інстанції вірно застосовані положення ст. , 99, 100 КАС України, із зазначенням , що у позивача відсутні поважні причини для поновлення такого строку в частині вимог про проведення донарахування та виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 2007 р.

Крім того, місцевим судом вірно застосовані норми матеріального права до спірних правовідносин за період 2008-2009 р.р.

Так, відповідно до положень ст. ст. 13,14 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми», особа, яка фактично здійснює догляд за дитиною, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною по день досягнення нею вказаного віку.

Пунктом 23 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» були внесені зміни, які вступили в силу з 01 січня 2008 року і у відповідності до яких, допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім»ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 р. № 10 - пр/2008 положення п.п.7 п.23 розділу 11 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» не були визнані неконституційними , а отже були чинні на момент нарахування та виплати позивачу допомоги по догляду за дитиною впродовж 2008 р.

На підставі чого, суд прийшов до вірного висновку про відсутність у відповідача підстав для нарахування та виплати ОСОБА_2 соціальної допомоги у розмірі, встановленого законом про прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, оскільки дії відповідача відповідають вимогам положень нової редакції ч.І ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім»ям з дітьми» .

За 2009 р. вказані положення залишились в редакції п.23 розділу 11 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 р. та внесення змін до деяких законодавчих актів».

Крім того, судом першої інстанції вірно вирішено питання про відмову в задоволенні позову про стягнення з відповідача моральної шкоди , оскільки дії останнього відповідають вимогам закону, а позивачем не зазначено в чому саме полягає моральна шкода.

Доводи апеляційної скарги не містять нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суд першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 308, 315, 317, ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргупї ОСОБА_2 відхилити, а постанову Київського районного суду м.Полтави від 24 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.