Справа № 2-221/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2010 року

Житомирський районний суд Житомирської області в складі: головуючої судці - Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Поліщук О.В., представників сторін та 3 особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі Житомирського управління АКТЕ «Укрсиббанк» (далі-Банк) про розірвання договорів, заборони нарахування відсотків по кредитам, визнання правочинів недійсними та зустрічного позову Банку до ОСОБА_1 про стягнення всієї суми заборгованості по кредитним договорами, треті особи, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 України, фермерське господарство «Час Надії» -

встановив:

04 березня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Банку про розірвання кредитних договорів. Позов мотивовано тим, що

14.03.2006 року та 20.06.2008 року між сторонами укладено кредитні договори №4/2006/СМБ-ТТ68 та № 0 за якими Банком надано позивачу споживчі кредити в іноземній валюті у сумі 182460 доларів СТІІА та 170000 доларів США відповідно. Посилаючись на те, що після укладання кредитного договору курс гривні до долара США значно зріс, а тому істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладені договору, до того ж вказаний договір є договором приєднання, умови якого є несправедливими, просив позов задоволити.

У подальшому позивач збільшив позовні вимоги, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не мав права видавати позивачеві кредит в іноземній валюті, оскільки у сторін відсутня індивідуальна ліцензія на право проведення валютних операцій, адже використання валютних цінностей як засобу платіжу по суті є порушенням. Просив визнати недійсними наступні договори: про надання поновлюваної кредитної лінії від 14.03.2006 року №4/2006/СМБ-ТТ68 та додаткові угоди до нього, про надання споживчого кредиту від 20.06.2008 року №0 від 01.12.2006 року та від 01.12.2006 року №0. Решти договори іпотеки від 14.03.2006 року, від 13.06.2006 року, поруки від

14.03.2006 року, укладені на забезпечення кредитного договору від 14.03.2006 року, а також договір іпотеки від 20.06.2008 року та договір поруки від 20.06.2008 року, укладені на забезпечення кредитного договору від 20.06.2008 року, на думку позивача є також недійсними, як похідні від основного зобов»язання.

Представник Банку звернувся до суду із зустрічними позовними

1

заявами, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконав укладених між сторонами кредитних договорів, внаслідок чого утворі заборгованість у розмірі 999 235 грн. ЗО коп. та 1 325 223 ірн. 36 коп., п] задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог клопотанням первісного позивача залучено ОСОБА_3 банк Укрі ОСОБА_2, фермерське господарство «Час надії».

В судовому засіданні кожний з учасників судового засіданні підтр свої вимоги та не погодився із зустрічними.

Представник ОСОБА_3 Банку, покликаючись на ст.47 Заю України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст.533,534, 1054 України, висновок науково правової експертизи НАНУ інституту держі права ім. Корецького, чинним законодавством чітко визначено правомочнії банків на підставі ліцензій надавати кредити в іноземній валюті. А вважає первісний позов негрунтовним, а зустрічні вимоги такими, підлягають задоволенню

Беручи до уваги пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суді встановлені обставини, які відповідають цивільним правовідносинам, розглядає справу в межах заявлених вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2006 року б; укладений договір №4/2006/смб-ТТ68, за умовами якого ОСОБА_3 наді позивачеві кредит в іноземній валюті у формі поновлюваної кредитної лінії лімітом кредитної лінії в 32 000 доларів СІЛА з терміном повернення згі графіку, починаючи з 14.03.2006 року по 14.03.2013 року, зі сплатою процентів річних.

У подальшому, відповідно до додаткових угод №№1,2,3 відлові, від 13.06.2006 року, 31.07.2006 року, 29.08.2006 року ОСОБА_4В, збільшено кредитний ліміт до 187 200 доларів США. (а.с.71-76).

З метою забезпечення виконання умов договору 01.12.2006 року між сторонами укладено договір іпотеки, згідно із яким ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно: виробничий цех пл. 474,70 кв.м., склад пл.. 115,10 кв.м., будівлю прохідної пл 30.80 кв.м., загальною площею 620,60 кв. м., що знаходиться в с. Довжик вул. Нескорених,3, Житомирського району.

14.03.2006 року' укладено договори поруки № 4/2006/смб*ТТ68/п 1 та № 4/2006/смб-ТТ68/п відповідно до умов яких Фермерське господарство «Час Надії» та ОСОБА_5 поручилися перед Банком нести відповідальність у випадку невиконання позивачем своїх зобовязань за договором.

Згідно договору іпотеки від 13.06.2006 року, позивач та ОСОБА_5 передала в іпотеку житловий будинок №2 по вул. Богунській, в с. Довжик, Житомирського району.

№4/2006/смб«ТТ68/п від 13.06.2006 року, 31.07.2006 року, 29.08.2006 року ОСОБА_5 з метою забезпечення умов наведеного кредитного договору, поручилася перед Банком нести відповідальність у випадку невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором.

20 червня 2008 року між сторонами укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого ОСОБА_3 надає позивачу кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 170000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 824925 грн. за курсом НВУ на день укладання Договору на строк до 20 червня 2018 року включно зі сплатою 15 % процентів річних.

Ураховуючи зміст укладених кредитних правочинів суд дійшов висновку, що вони не належать до договорів приєднання, оскільки кожна зі сторін мала право запропонувати свої умови договору. В даному випадку сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору.

Згідно з п.1 ч.2 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліценції банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

З долученої до справи копії банківської ліцензії №75 від 28.10А 991 року ОСОБА_3 таку ліцензію отримав.

Згідно ч. ч. і ,2,4 ст. 5 Декрету' Кабінету' Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року №15-93 ОСОБА_3 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції..

Відповідно до п.2 ст. 6 вказаного Декрету, уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію національного банку України від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів, мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам. А тому суд вважає, що на момент укладання спірного договору ОСОБА_3 мав дозвіл та ліцензію НБУ про видачу кредиту в іноземній валюті.

Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. При укладанні Кредитного договору ОСОБА_1 підтвердив свою здатність виконувати умови цього Договору та що відсутні будь-які перешкоди для виконання умов даного

З

договору.

За правилами ст.ст. 526, 629 ЦК України, договір є обовязковим ж* виконання сторонами. Зобовязання мас виконуватися належним чинш відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів ЦИВІЛЬНОЇ! законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. !

І

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інш фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошт (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсносі правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонок (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою и шостою ст.. 203 ЦК України.

Тобто, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим акта цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яю вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі

Вищевказані вимоги при укладені договору, на думку суду булл дотриманні. Умови договору в момент укладання сторонам були відомі та зрозумілі, вони з ними погодились, підписавши вказаний договір.

Згідно зі ч.І ст. 625 ЦК України боржник не звільняється ві. відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання.

Згідно обґрунтованого розрахунку Банку станом на 05.05.2009 рою заборгованість відповідача за кредитним договором № 4/2006/смб-ТШ становить 999235,3 грн., яка складається з 948702,29 грн. заборгованості за кредитом, 50490,52 грн. заборгованості по процентах, 27,71 грн. пені по простроченні сплати основного боргу та 14,78 грн. пені по простроченню сплати процентів. Заборгованість відповідача за кредитним договором №0 становить 1325223,36 грн., що складається з 1243 536,91 грн. заборгованості за кредитом, 79372,52 грн. заборгованості по процентах, 937,47 грн. пені по прострочення сплати основного боргу, 1376,46 грн. пені( по прострочення сплати процентів. За правилами ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та задоволення зустрічного позову' Банку.

Керуючись: ст.ст. 16, 203,215,216, 387, 526,625,629,1054 ЦК України,! ст. ст.З, 11, 57, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, Законом

України «Про банки та банківську діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» в особі Житомирського управління АКІБ «Укрсиббанк» відмовити у повному обсязі за безпідставністю позовних вимог..

Зустрічний позов Банку задоволити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитними договорами в сумі 2 324 458 грн. 60 коп., 1700 грн. судового збору,ЗО грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і Поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги

Суддя: С.Г. Баренко