Справа № 2-1679/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2010 року Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого - судді Галагана О.В.,

при секретарі - Непик Т.А.,

за участю адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, просили :

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 кошти в сумі 26629грн.50коп. витрачені на спорудження надгробного пам'ятника;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 кошти витрачені на лікування ОСОБА_7 в сумі 3390грн.12коп. та 6828грн. витрачених на поминки загиблого ОСОБА_7;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по 250000грн. моральної шкоди кожній.

При розгляді справи ОСОБА_6 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, зазначаючи, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_5 та пішохода ОСОБА_8, останньому були заподіяні тяжкі тілесні пошкодження, від яких він помер. Порушена кримінальна справа у відношенні ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, закрита за відсутності в його діях складу злочину.

Вважає, що відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки повинна відшкодувати витрати, пов'язані з виготовленням і установкою надгробного пам'ятника, наданням ритуальних послуг, лікуванням її сина ОСОБА_8, організацією поминок.

Також, зазначала, що смерть сина завдала їй моральну шкоду, яку вона оцінює у 250000грн.

ОСОБА_6, як представник за дорученням ОСОБА_3 вказала, що загиблий ОСОБА_8 відповідно до укладеного договору довічного утримання наглядав та опікувався ОСОБА_3 , яка є людиною похилого віку та інвалідом першої групи, а відтак остання має право на отримання моральної шкоди в розмірі 250000грн.

Адвокат ОСОБА_1, який представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив в повному обсязі, зазначав, що третьою особою сплачувались кошти на лікування ОСОБА_7, ОСОБА_5 визнаний невинуватим у ДТП, а вимоги до ОСОБА_4 лише з тих підстав, що вона є власником транспортного засобу безпідставні.

Суд заслухавши пояснення сторін, що приймали участь у справі, їх представників, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи №61-0164, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Матеріалами кримінальної справи встановлено, що 09.11.2006року біля 18год.40хв. ОСОБА_5 керуючи автомобілем НОМЕР_1, згідно запису в технічному паспорті, який належить на праві приватної власності ОСОБА_4 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7, який від отриманих тілесних ушкоджень помер в лікарні. Кримінальна справа порушена по факту ДТП за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України постановою слідчого від 19.04.2009року закрита за відсутності в діях ОСОБА_5 складу злочину.

Згідно до ч.3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Статтею 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. При цьому слід мати на увазі, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству(ЗУ «Про поховання та похоронну справу»), тобто застілля, що організується на поминках не відноситься до комплексу обрядових дій, а є суспільно-встановленим звичаєм.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку(ст. 1187ЦК).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що матеріальне та нематеріальне відшкодування у вищезазначених випадках відбувається незалежно від наявності вини та здійснюється особою, яка завдала шкоди смертю потерпілого. Таким чином, твердження позивачів, що шкоду завдану їм смертю ОСОБА_7 повинен відшкодувати відповідач, як власник джерела підвищеної небезпеки не ґрунтується на законі, що є безумовною підставою до відмови у позові.

Враховуючи викладене, беручи до уваги роз'яснення, що містяться в Постанові Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року N 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168, 1193, 1195, 1201 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави 120грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Кіровського О. В. Галаган

районного суду

м.Кіровограда