Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц - 453/2010 Головуючий у 1 інстанції - Бездідько В.М.
Доповідач - Лакіза Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого - Лакізи Г.П.,

суддів- Бобрової Т.О., ОСОБА_1,

при секретарі - Марченко О.О.

з участю - позивачки ОСОБА_2, її представників ОСОБА_3,

Райтузова CO., відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представника відповідачів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 - ОСОБА_9, представника третьої особи ТОВ „Український промисловий банк" ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Прилуцького міськрайонного суду від 16 листопада 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна та визнання права особистої власності на нерухоме, майно, про визнання недійсними договорів дарування і купівлі-продажу нерухомого майна, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, -

встановив:

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 просить скасувати частково рішення Прилуцького міськрайонного суду від 16 листопада 2009 року та ухвалити нове рішення, яким визнати за нею право особистої приватної власності на такі об'єкти нерухомого майна, як: нежитлове приміщення по вул. Миколаївська, 117, м. Прилуки, площею 143,5 кв.м., в якому знаходиться магазин „Комп'ютерний світ"; нежитлове приміщення по вул. Вокзальна, 44, м. Прилуки, площею 41,9 кв.м., в якому знаходиться аптечний кіоск; нежитлове приміщення по вул. Київська, 186, прим.4, м. Прилуки, площею 57,0 кв.м., в якому знаходиться магазин „Оптика"; визнати право спільної сумісної власності сторін на такі об'єкти нерухомого майна, як: 1/2 частина нежитлового приміщення непродовольчих товарів по вул. Миколаївська, 117/5, м. Прилуки, площею 40 кв.м., в якому знаходиться магазин „Комп'ютерний світ"; 1/2 частина житлового будинку по вул. Земська, 24 в м. Прилуки; 1/2 частина житлового будинку по вул. Козача, 36 в м. Прилуки; 1/2 частину земельної ділянки по вул. Козача, 36 в м. Прилуки, розміром 447 кв.м.; 33/100 частини не житлової будівлі, лабораторний корпус №2 по вул. Фрунзе, 126-в в м. Прилуки; гараж №14 по вул. Костянтинівська, 141 в м. Прилуки; Уг частину земельної ділянки по вул. Садова, 83 в м. Прилуки, ділянка 2, розміром 156 кв.м.; нежитлове приміщення непродовольчих товарів по вул. Миколаївська, 117 в м. Прилуки, площею 130,5 кв.м., в якому знаходиться аптека „Медіст". Також просить визнати недійсними договори купівлі-продажу та дарування, за якими ОСОБА_4 провів відчуження їх спільного майна.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 16 листопада 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано за ОСОБА_11 право спільної сумісної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової техніки) площею 143,5 кв.м. в м. Прилуки, вул. Миколаївська, 117; на 1/2 частину в нежитловому приміщенні (аптечного кіоску) площею 41,9 кв.м. в м.Прилуки, вул. Вокзальна, 44. В решті позову ОСОБА_11 відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені повністю. Визнано за ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на 1/2 частину нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової техніки) площею 143,5 кв.м. в м.Прилуки, вул. Миколаївська, 117; на 1/2 частину в нежитловому приміщенні (аптечного кіоску) площею 41,9 кв.м. в м. Прилуки, вул. Вокзальна, 44.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_11 зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на те, що висновки суду про ненадання позивачкою доказів наявності у неї особистих грошових коштів на придбання нерухомості суперечать наявним матеріалам справи, оскільки нею надавалися копії нотаріально посвідчених договорів про реалізацію нею двох квартир, що належали їй на праві особистої власності; вона зареєстрована як СПД - фізична особа, і отримує прибуток. Також судом не взято до уваги показання з цього питання свідка ОСОБА_12 В своєму рішенні суд помилково послався на ст. 61 ЦПК України, оскільки вона стосується обставин справи, а не позовних вимог в цілому. Також суд помилково прийшов до висновку про наявність у ОСОБА_4 власних грошових коштів. Крім того, апелянт вказує не те, що суд послався в рішенні на ОСОБА_1 України „Про власність", який втратив чинність з 01.01.2004 року.

Вислухавши судцю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню буз змін як таке, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 і ОСОБА_4 проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з 18 січня 2001 р. по 02 липня 2008 р. Зазначені обставини підтверджуються рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.04.2009 року (т.2, а.с.199-206).

За вказаний період було придбане нерухоме майно, частина з якого оформлена на ОСОБА_2, а частина - на ОСОБА_4:

1.Нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової

техніки) площею 143,5 кв.м. в м. Прилуки, вул. Миколаївська, 117

зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 05.11.2005 року

відповідно до свідоцтва про право власності від 05.11.2005 p., виданого

на підставі рішення виконкому Прилуцької міської ради № 539 від

04.10.2005 р. (т.1 а.с.29-30). Вказане нежитлове приміщення було

переобладнано з трьох жилих приміщень: квартир №№ 19, 20 і 36 по

вул. Миколаївська, 117 в м. Прилуки відповідно до рішення виконкому

Прилуцької міської ради від 06.04.2005 р. № 188 (т.1 а.с.28). Квартира

№ 20 була придбана за договором купівлі-продажу від 03.07.2003 р. на

ОСОБА_2 за 6767 грн., право власності зареєстроване за ОСОБА_2

CM. 05.08.2003 p. (т.1 а.с.23-24,26); квартира № 19 була придбана за

договором купівлі-продажу від 11.09.2004 р. на ОСОБА_2 за 7437

грн., право власності зареєстроване за ОСОБА_11 21.12.2004 p.

(т.1 а.с.21-22,27); квартира № 36 була придбана за договором купівлі-

продажу від 14.12.2004 р. на ОСОБА_2 за 7281 грн., право

власності зареєстроване за ОСОБА_11 21.12.2004 p. (т.1 а.с.19-

20,25).

2.Нежитлове приміщення (аптечний кіоск) загальною площею 41,9 кв.м.

в м. Прилуки по вул. Вокзальна, 44 зареєстроване на праві власності за

ОСОБА_11 12.06.2005 p. відповідно до свідоцтва про право

власності від 12.06.2005 p., виданого на підставі рішення виконкому

Прилуцької міської ради від 31.05.2005 р. № 306 (т.1 а.с.8-9, т.2,

а.с.238); згідно з інформаційною довідкою КП „Прилуцьке МБТІ"

вказане приміщення було придбане на ОСОБА_2 за договором

купівлі-продажу від 17.09.2004 р. (т.1 а.с.72).

3.Нежитлове приміщення, магазин непродовольчих товарів в м. Прилуки

по вул. Київська 186 зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4

М.А. 08.05.2008 р. відповідно до свідоцтва про право власності від

07.05.2008 p., виданого Прилуцькою міською радою; згідно з

інформаційною довідкою КП „Прилуцьке МБТІ" вказане приміщення

було придбане на ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від

28.12.2006 p., з реєстрацією права власності 03.01.2007 р. (т.1 а.с.76-77,

49-50).

4.1/2 частина нежитлового приміщення, магазину непродовольчих товарів

в м. Прилуки по вул. Миколаївська, 11.7/5 площею 43,1 кв.м.,

зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4 19.07.2007 р.

відповідно до договору купівлі-продажу від 16.07.2007 р. (т. 1 а.с.51).

5.1/2 частина житлового будинку в

м. Прилуки вул. Земська, 24 зареєстрована за ОСОБА_4 21.04.2008 р. відповідно до договору купівлі-продажу від 05.04.2008 р. (т. 1 а.с.46-48).

6.1/2 частина житлового будинку в м. Прилуки по вул. Козача, 36 та 1/2

частина земельної ділянки в м. Прилуки по вул. Козача, 36 площею 447

кв.м. придбані на ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу від

18.04.2007 р. (т.1 а.с.55-56,187-188, 81).

7.33/100 частини нежитлової будівлі, лабораторного корпусу № 2 по вул.

Фрунзе, 126-в в м. Прилуки, зареєстрованої на праві власності на

ОСОБА_4 17.05.2007 р. відповідно до договорів купівлі-продажу

від 10.01.2007 р. та від 20.03.2007 р. (т.1 а.с.53-54).

8.Гараж № 14 по вул. Костянтинівська в м. Прилуки відповідно до

свідоцтва про право власності від 29.10.2007 p., виданого Прилуцькою

міською радою на ім'я ОСОБА_4 (т. 1 а.с.57-58).

9.1/4 частина земельної ділянки № 2 по вул. Садова, 83 в м. Прилуки

площею 156 кв.м., придбаної на ОСОБА_4 відповідно до договору

купівлі-продажу від 14.05.2008 р. (т.1 а.с.81, 84).

10.Нежитлове приміщення непродовольчих товарів (аптека) по вул.

Миколаївська, 117 в м. Прилуки, загальною площею 130,5 кв.м.,

зареєстроване на праві власності за ОСОБА_4 16.04.2003 p. згідно

із свідоцтвом про право власності від 16.04.2003 p., виданим

Прилуцькою міською радою на підставі рішення виконкому цієї ж

ради від 01.04.2003 р. № 215 (т.1 а.с.71, 132). Вказане нежитлове

приміщення було переобладнано відповідно до рішення виконкому

Прилуцької міської ради від 19.11.202 р. № 679 (т.2 а.с.23, 7-20) з трьох

жилих приміщень - квартир №№ 1, 2 і 21 по вул. Миколаївській в м.

Прилуки. Право власності на вказані квартири ОСОБА_4 набув на

підставі договорів дарування від 24.05.2007 р. (т.2 а.с.48-50).

Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 є: нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової технік^ площею 143,5 кв.м. в м. Прилуки, вул. Миколаївська, 117 та нежитлове приміщення (аптечного кіоску) площею 41,9 кв.м. в м. Прилуки, вул. Вокзальна, що зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2, та визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині вказаних приміщень за кожним; та що решта спірного майна не є спільною сумісною власністю, а є особистою власністю ОСОБА_4

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не доведено, що зареєстровані на неї два нежитлових приміщення придбані за її особисті кошти, в той час як ОСОБА_4 доведено, що квартири №№ 1, 2 і 21 по вул. Миколаївській в м. Прилуки були йому подаровані, а в подальшому переобладнані в нежитлове приміщення непродовольчих товарів (аптека) по вул. Миколаївська, 117 в м. Прилуки, загальною площею 130,5 кв.м., за рахунок коштів належного ОСОБА_4 приватного підприємства „Медіст", а решта майна була придбана за його особисті кошти. Такі висновки суду ґрунтуються на належній оцінці судом першої інстанції доказів по справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що три нежитлових приміщення, що розташовані в м. Прилуки по вул. Миколаївській, 117 площею 143,5 кв.м., по вул. Вокзальна, 44 площею 41,9 кв.м., та по вул. Київська, 186 площею 57 кв.м., були придбані за рахунок її особистих коштів (одержаних від реалізації квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2), не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності лише одному ОСОБА_13 - колишньому чоловіку ОСОБА_2 (з яким вона розірвала шлюб 14.09.2000 року) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Прилуцькою міською радою 14.05.2002 p., і вказана квартира була продана 04.07.2002 р. саме ОСОБА_13 як єдиним її власником, за 18500 грн. (т.З а.с.56, 73-74). За наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_12, колишньої свекрухи ОСОБА_2, про передачу нею останній грошових коштів в сумі 20000 грн. за її частку в квартирі. З матеріалів справи також вбачається, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2 була придбана на ім'я ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 26.10.2001 р. під час спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_4 (т.3 а.с.50), і вказана квартира була продана 14.02.2006 р. (т.З а.с.49), тобто вже після придбання 03.07.2003 p., 11.09.2004 p. і 14.12.20.04 p. квартир №№ 19, 20 і 36 по вул. Миколаївська, 117 в м.Прилуки, які були переобладнані в нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової техніки), яке зареєстроване на праві власності за ОСОБА_11 05.11.2005 року, та вже після придбання 17.09.2004 р. приміщення по вул. Вокзальна, 44 в м. Прилуки, переобладнаного в нежитлове приміщення (аптечний кіоск), право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_11 12.06.2005 p. (т.1 а.с. 19-30, 8-9,72).

Доводи апеляційної скарги про те, що АДРЕСА_3, яка ввійшла до складу нежитлового приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової техніки), була придбана 03.07.2003 p., тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки на час придбання вказаної квартири діяв ОСОБА_1 України „Про власність" № 697-12 від 7 лютого 1991 року, який втратив чинність на підставі Закону України № 997-16 від 27 квітня 2007 року. Згідно з ч.і ст.17 Закону „Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Виходячи з цього, вказана квартира була спільною сумісною власністю ОСОБА_11 і ОСОБА_4 як членів сім'ї. Таким чином, застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин вказаного положення ст. 17 Закону України „Про власність", є обґрунтованим, зважаючи на дію норм закону у часі.

Суд першої інстанції також слушно зазначив, що ОСОБА_2 в її власних позовних заявах та поясненнях в судових засіданнях Прилуцького міськрайонного суду 5 грудня 2008 р. та Апеляційного суду Чернігівської області 6 квітня 2009 р. визнавала нежитлові приміщення, розташовані в м. Прилуки по вул. Миколаївській, 117 площею 143,5 кв.м., по вул. Вокзальна, 44 площею 41,9 кв.м., та по вул. Київська, 186 площею 57 кв.м., спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 В даному випадку місцевий суд правильно застосував положення ч.1 ст. 61 ЦПК України про те, що обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, і про недоведеність ОСОБА_2 підстав для прийняття відмови від визнання таких обставин, передбачених ст. 178 ЦПК України. Посилання в апеляційній скарзі на положення ст. 31 ЦПК України щодо права позивача протягом усього часу розгляду справи змінити підстави або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, та зміну ОСОБА_2 її позовних вимог в частині названих вище трьох нежитлових приміщень шляхом визнання їх не спільною сумісною, а особистою власністю ОСОБА_2, н^ спростовують правильності наведених висновків суду першої інстанції, оскільки місцевим судом положення ст.ст. 31, 61 та 178 ЦПК України були застосовані правильно.

За таких обставин, коли судом встановлено, що нежитлове приміщення магазину непродовольчих товарів (побутової техніки) є спільною сумісною власністю сторін, укладення ОСОБА_11 іпотечного договору на вказане приміщення після припинення проживання з ОСОБА_4 однією сім'єю, не можуть бути підставою для відмови у визнанні за ОСОБА_4 права власності на половину вказаного приміщення.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що до названих вище трьох нежитлових приміщень не можуть бути застосовані положення ст.ст. 57, 61 Сімейного та ст. 52 Цивільного кодексів України^ зважаючи на те, що ці приміщення були придбані та зареєстровані на праві власності на ОСОБА_11 як на фізичну особу, а не на підприємця, що ОСОБА_2 не доведено, що вказані приміщення використовуються нею для здійснення підприємницької діяльності, і що з наявних в матеріалах справи доказів - договорів оренди вбачається, що в орендних правовідносинах ОСОБА_11 також виступала як приватна фізична особа, а не як підприємець. Зокрема, згідно з договорами оренди, укладеними 01.12.2007 р. ОСОБА_2, як фізичною особою, а не підприємцем, із суб'єктами підприємницької діяльності ОСОБА_6, Сакуном CO., ОСОБА_14, ОСОБА_15 (які згідно з поясненнями сторін є бізнес-партнерами ОСОБА_4А.), приміщення по вул. Миколаївській, 117 в м. Прилуки передане вказаним особам в оренду для використання орендарями під магазини для роздрібної торгівлі (т.З а.с. 102-105). Нежиле приміщення, аптечний кіоск, що знаходиться в м. Прилуки по вул.. Вокзальна, 44, переданий ОСОБА_11 як фізичною особою (не як підприємцем) в оренду приватному підприємству „МЕДІСТ", до предмету діяльності якого належить, зокрема, роздрібна торгівля лікарськими засобами, і це підприємство, одноосібним власником якого є ОСОБА_4, мало ліцензію на роздрібну торгівлю лікарськими засобами (т.З а.с.97-99 - договір оренди; т.2 а.с.45-46, 53, 171-179, 180-192 - свідоцтво про державну реєстрацію ПП „МЕДІСТ", довідка з ЄДРПОУ на ПП „МЕДІСТ", ліцензія, Статут ПП „МЕДІСТ"). Таким чином, в приміщенні аптечного кіоску підприємницька діяльність здійснюється належним ОСОБА_4 на праві власності приватним підприємством „МЕДІСТ", а не ОСОБА_2, яка працювала керівником ПП „МЕДІСТ", що підтверджується поясненнями сторін та контрактом (т.2 а.с.66-68).

Як встановлено судом, нежитлове приміщення непродовольчих товарів (аптека) по вул. Миколаївська, 117 в м. Прилуки, загальною площею 130,5 кв.м., складається з трьох квартир №№ 1, 2 І 21 по вул. Миколаївській в м. Прилуки, право власності на які ОСОБА_4 набув на підставі договорів дарування від 24.05.2007 р. (т.2 а.с.48-50), і які були переобладнані в нежитлове приміщення відповідно до рішення виконкому Прилуцької міської ради від 19.11.2002 р. № 679 (т.2 а.с.23). Суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_2 не доведено, що таке переобладнання зроблено за рахунок спільних коштів її та ОСОБА_4, а наявні в справі докази свідчать про те, що таке переобладнання проводилось ПП „МЕДІСТ" за рахунок коштів цього підприємства, яке належить ОСОБА_4 (т.2 а.с.7-20). За наведених обставин місцевий суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання вказаного приміщення спільним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_4

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_4 до початку спільного проживання з ОСОБА_2М/мав особисті грошові кошти в сумі 281400 грн., отримані ним від реалізації дубового паркету в 1998-1999 роках. Загальна вартість решти спірного майна, а саме: 1/2 частини нежитлового приміщення, магазину непродовольчих товарів в м. Прилуки по вул. Миколаївська, 117/5 площею 43,1 кв.м., частина житлового будинку в м. Прилуки по вул. Земська, 24, 1/2 частина житлового будинку в м. Прилуки по вул. Козача, 36 та 1/2 частина земельної ділянки в м. Прилуки по вул. Козача, 36 площею 447 кв.м., 33/100 частини нежитлової будівлі, лабораторного корпусу № 2 по вул. Фрунзе, 126-в в м. Прилуки, гаражу № 14 по вул. Костянтинівська в м. Прилуки, 1/2 частини земельної ділянки № 2 по вул. Садова, 83 в м, Прилуки площею 156 кв.м., нежитлового приміщення, магазину непродовольчих товарів в м. Прилуки по вул. Київська, 186, складає 172620 грн. Таким чином, місцевий суд встановив, що ОСОБА_16 мав достатні особисті кошти для придбання спірного майна, і, зважаючи на це та наявні у справі докази щодо розміру доходів сторін під час їх спільного проживання (т.3 а.с.7, 72, 77, 51-53) дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що вказане майно придбане за особисті кошти ОСОБА_17, а тому це майно є його особистою власністю. Доходи ОСОБА_4 за період спільного проживання судом першої інстанції не були визнані особистими коштами ОСОБА_4, а лише були порівняні з розміром його доходів до початку спільного проживання з ОСОБА_2 Тому доводи апеляційної скарги про порушення місцевим судом положень ч.2 ст.61 СК України є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості доказів, що

підтверджують наявність у ОСОБА_4 особистих коштів в сумі 281400

грн., не можна визнати обґрунтованими. Зважаючи на положення ст.ст. 57,

59, 63, 64, 212 ЦПК України, а також належність, допустимість і

достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок

доказів у їх сукупності, накладні про реалізацію ОСОБА_4 дубового

паркету СПД ОСОБА_18 (т.3 а.с.8-10, 71), довідка ДТП про те, що ОСОБА_18 18.05.1998 року по теперішній час є суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (т.3 а.с.66), та показання свідка ОСОБА_18, є допустимими доказами по справі, які достовірно підтверджують наявність у ОСОБА_4 особистих грошових коштів в сумі 281400 грн.

Встановивши, що ОСОБА_4 провів відчуження майна, яке належало йому на праві особистої власності, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування цього майна.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального закону, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 16 листопада 2009 року - залишити без змін. .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: