АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-4703/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Болтунової Л.М.

суддів Козлова С.П., Романюк М.М.

при секретарі Керімовій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення АНД районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2010 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-ї особи 4 держнотконтора, ОСОБА_4, відділ опіки та піклування виконкому Нікопольської міськради, відділ опіки та піклування виконкому АНД районної в м.Дніпропетровську ради про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, встановлення юридичних фактів, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання угоди дійсною, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою, посилаючись на те, що вона успадкувала квартиру № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську після смерті матері ОСОБА_7, яка їй належала на праві власності. Після смерті матері в квартирі залишився жити батько матері, а її дід - ОСОБА_8. В вересні 2002 року виявилось, що в спірній квартирі проживають відповідачі, а через деякий час вона дізналася, що її дід ОСОБА_8 помер 14.09.2002 року в м.Дніпродзержинську.

В звязку з тим, що відповідачі відмовилися добровільно звільнити спірну квартиру, просила усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську шляхом їх виселення.

ОСОБА_3, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, уточнив позовні вимоги та просив визнати за ОСОБА_9, право власності на квартиру № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після померлої 30.09.2007 року ОСОБА_5

ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 11.09.2002 року, вона купила у ОСОБА_8 за 13000 грн. квартиру № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську. Даний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки у ОСОБА_8 були відсутні правовстановлюючі документи на квартиру, однак всі необхідні умови сторонами договору були виконані, продавець отримав гроші за квартиру в розмірі 13000 грн., що також підтверджується розпискою від 11.09.2002 року, де її прізвище помилково зазначено як «Ежак» замість правильного «Їжак», виселився з неї, вона з чоловіком вселилася туди та почала користуватися нею як своєю. Крім того, вважає, що свідоцтво позивача про право на спадщину за законом на спірну квартиру є недійсним, так як після смерті власника квартири ОСОБА_7 матері позивача та доньки ОСОБА_10, право на спадщину мали в рівних долях як позивач так і ОСОБА_8, який до того ж на день смерті ОСОБА_7 був прописаний та проживав в квартирі, з чого слідує, що саме він прийняв спадщину та є єдиним власником квартири № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську. На підставі викладеного просила визнати свідоцтво про право на спадщину за законом видане на імя позивача недійсним; встановити факт прийняття ОСОБА_8 спадщини у вигляді квартири № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську після смерті ОСОБА_11, яка померла 30.08.2000 року; визнати за ОСОБА_8 право власності на квартиру № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, яка померла 30.08.2000 року; встановити, що розписка ОСОБА_8 від 11.09.2002 року про отримання 13000 грн. від «Ежак» Л.О. фактично є розпискою ОСОБА_8 про отримання 13000 грн. від «Їжак» Л.О.; визнати угоду укладену між нею та ОСОБА_8 від 11.09.2002 року про продаж квартири № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м. Дніпропетровську дійсною; визнати за нею право власності на квартиру № 35 в будинку № 2 по пров.Василівському в м.Дніпропетровську на підставі угоди від 11.09.2002 року.

30.04.2005 р. ОСОБА_6 померла. Її чоловік ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 та просив визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.05.2003 року, видане Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_5 частково недійсним; встановити що розписка ОСОБА_8 від 11 вересня 2002 року про одержання 13000 грн. від «Ежак» Л.О. фактично є розпискою ОСОБА_8 про одержання 13000 грн. від ОСОБА_6; визнати угоду, укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 11.09.2002 року продаж квартири 35 будинку 2 по пров.Василівському дійсною; визнати право власності за угодою від 11.09.2002 року на ? частину квартири 35 будинку 2 по пров.Василівському за ОСОБА_2

Рішенням АНД районного суду м.Дніпропетровська від 25.03.2010 р. позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені, в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив рішення змінити в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, визнати за малолітньою ОСОБА_9 право власності на ? частину квартири 35 буд.2 по пров.Васильківському в м.Дніпропетровську та його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що ОСОБА_10 як спадкоємець померлої ОСОБА_7, фактично прийняв спадщину, тобто має право на ? частину спірної квартири. З урахуванням того, що ними виконані усі умови договору купівлі-продажу, за виключенням нотаріального посвідчення, вважає, що є підстави для визнання даної угоди дійсною на підставі ст.47 ЦК України (1963 р.).

Однак з даним доводом апеляційної скарги погодитися не можливо з наступного.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, про встановлення юридичних фактів, визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання угоди дійсною, визнання права власності суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_8 власником спірної квартири не був, тобто і не мав права на її продаж. Суду не було надано доказів того, що право власності ОСОБА_8А в порядку спадкування будь-ким порушувалось, не визнавалось чи оспорювалось і він не міг прийняти спадщину у встановленому законом порядку. ОСОБА_8 сам не скористався своїм правом на спадкування по закону і не оформив належним чином правовстановлюючі документи.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Однак доказів того, що ОСОБА_8 ухилявся від нотаріального посвідчення угоди суду надано не було. Як було встановлено, договір купівлі-продажу не був оформлений нотаріально тому, що ОСОБА_8 не мав правовстановлюючих документів на квартиру.

Судом першої інстанції правильно не прийняті в якості доказу укладення домашньої угоди пояснення свідків, оскільки вони не були присутні при складанні угоди, передачі грошей ОСОБА_8 та ключів від спірної квартири ОСОБА_6

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд не зазначив ту обставину, що показаннями свідків підтверджений факт проживання його з дружиною в спірній квартирі не може бути прийнято до уваги тому, що не має правого значення. Сам по собі факт проживання сім'ї ОСОБА_6 в спірній квартири, а також те, що ОСОБА_8 виїхав з квартири з речами не є підставою для визнання за ними права власності.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про відсутність підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом виданого на ім'я ОСОБА_5 недійсним, оскільки в судовому засіданні не було встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видано з порушенням закону. А тому, після смерті ОСОБА_5 право власності на квартиру 35 буд.2 по пров.Васильківському в м.Дніпропетровську в порядку спадкування за законом переходить до її дочки ОСОБА_9

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а отже, відсутні передбачені ст.ст.309 - 311 ЦПК України підстави для скасування судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення АНД районного суду м.Дніпропетровська від 25 березня 2010 р. залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: