АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-9437/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Повєткін В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Лисичної Н.М., Повєткіна В.В.

при секретарі: Білоус А.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним, -

В с т а н о в и в :

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору позики недійсним посилаючись на те, що у серпні 2009 року під час розгляду справи про розподіл майна, нажитого під час шлюбу, їй стало відомо, що 25 вересня 2006 року ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_4 25000,00 доларів США строком на три роки, про що складено розписку. У звязку з тим, що цей договір укладено без її відома, просила суд визнати договір позики від 25 вересня 2006 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним, зобовязати відповідачів повернути одне одному все одержане за договором позики та покласти на відповідачів судові витрати (а.с.2-3).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено (а.с.63-66).

В апеляційній скарзі (а.с.74-76) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- позивач ні усної, ні письмової згоди на укладання чоловіком договори позики не надавала, що суперечить ч.3 ст.65 СК України;

- судом безпідставно встановлено, що позивач знала про отриманні гроші та що ці кошти було використано на потреби сімї;

- пояснення свідків братись до уваги не можуть, оскільки вони не були присутніми ні при написанні розписки, ні при передачі грошей, лише один свідок ОСОБА_5 зазначила, що бачила як передавались гроші та писалась розписка, але постійно присутньою при цьому не була, що ставить під сумнів дійсність таких пояснень;

- згідно відповіді на запит деканату факультету ТКВТ ХНУ 25 вересня 2006 року позивач з 13-ої години знаходилась на заняттях;

- постанова Індустріального суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2006 року не може бути доказом по справі, оскільки вона не відноситься до предмету доказування;

- зміна в судовому засіданні свідчень ОСОБА_4 про розмір позики та відсоткової ставки вказує на надуманість версії відповідачів щодо передачі грошей за борговою розпискою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції встановив, що 25 вересня 2006 року між відповідачами укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США зі строком повернення в жовтні 2009 року, про що було складено розписку, про що було відомо позивачці, яка була присутня при передачі коштів, які були витрачені на потреби сем'ї, а саме оплату чергового внеску за квартиру та ремонт квартири.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Правильно визнавши, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, суд першої інстанції не врахував, що предметом судового розгляду є вимоги про визнання договору позики недійсним з тих підстав, що позивачкою не було надано згоди на укладення цього договору відповідно до вимог ч.2 ст.65 СК України.

Внаслідок цього суд першої інстанції помилково вийшов за межі предмета судового спору і безпідставно розглянув питання, яке врегульоване ч.4 ст.65 СК України, щодо визнання договору позики таким, що укладений відповідачем в інтересах сімї і створює обовязки для другого з подружжя.

Тому апеляційний суд вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції висновки суду, повязані з розглядом цього питання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звер-нення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

При цьому слід звернути уваги, що за своїм змістом ст.65 СК України стосується договорів, які подружжя або один з них уклали з іншими особами щодо майна, яке їм належить на праві спільної сумісної власності.

З огляду колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави вважати необхідним наявність згоди позивачки на укладення відповідачем спірного договору позики, в якому відповідач є позичальником.

Таким чином, правильно ухваливши рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції безпідставно обгрунтував свої висновки посиланням на встановлення обставин про укладення спірного договору, надання позивачкою згоди на його укладення, її присутність при передачі коштів, їх використування на потреби сем'ї.

Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову без зміни самого рішення в частині відмови ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ч.2 ст.65 СК України.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову змінити.

В решті рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2010 року залишити без зміни.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: