У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 травня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Богонюка М.Я.

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

при секретарі Глинському О.А.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 9 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, з участю третьої особи ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житлом і вселення, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, з участю третіх осіб ОСОБА_1, ОСОБА_7 про виселення -,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 9 грудня 2009 року задоволено позов ОСОБА_3 Зобов»язано ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні квартирою 43 у будинку 99 на вулиці Любінській у м.Львові, вселено ОСОБА_3 в цю квартиру. У позові ОСОБА_6 про виселення ОСОБА_3 відмовлено. Попереджено ОСОБА_3 про недопустимість порушень правил співжиття та псування чи руйнування житла. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_1, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що рішення ухвалене з неправильним дослідженням та оцінкою доказів, за невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_3 в спірному жилому приміщенні не проживав. В 2004 році він самовільно зайняв житло, привів його в непридатний для проживання стан, знищив меблі, майно, допустив антисанітарний стан квартири. Зач час його проживання виникла заборгованість по оплаті за комунальні послуги, яку сплатила ОСОБА_6 ОСОБА_3 не є членом їх сім»ї, він забезпечений житлом. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_6 та виселення ОСОБА_3 із спірного житла без надання іншого в зв»язку з руйнуванням та псуванням квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та заперечень, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити.

Встановлено, що сторони і треті особи зареєстровані в спірній квартирі, яка відноситься до державного житлового фонду. З 1989 до 1995 року сторони перебували у шлюбі. У 2001 році ОСОБА_6 І ОСОБА_1 виїхали на роботу за кордок, в квартирі залишився проживати ОСОБА_3 Після повернення в Україну ОСОБА_6 і ОСОБА_1 у 2009 році змінили вхідні двері в квартиру із заміною замків у них, ключів від нових замків ОСОБА_3 вони не надали. Ці обставини визнали сторони, також вони стверджуються іншими зібраними по справі доказами; зокрема, матеріалами перевірки заяв сторін до органів внутрішніх справ про перешкоди у користуванні житлом.

Суд першої інстанції, з врахуванням аналізу доказів по справі, встановив, що наявними в справі доказами не стверджено системного характеру дій ОСОБА_3 по руйнуванню і псуванню житлового приміщення та безрезультатність вжитих відносно нього заходів запобігання і громадського впливу. Суд прийшов до правильного висновку про підставність вимог ОСОБА_3 та відмову у позові ОСОБА_6, оскільки встановлено, що ОСОБА_3 вселився в спірну квартиру в установленому порядку як член сім»ї наймача. З 2009 року йому чиняться перешкоди у користуванні цим житлом.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Якщо особи перестали бути членами сім»ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов»язки, як наймач та члени його сім»ї.

Виселення без надання іншого жилого приміщення в передбаченому ст. 116 ЖК України порядку відбувається у разі, коли особа, вимога про виселення якої ставиться, систематично руйнує чи псує жиле приміщення, використовує його не за призначенням, систематично порушує правила співжиття і робить неможливим для інших проживання з нею в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Слід враховувати, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися при неодноразовому порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі заходи попередження, застосовані судом, прокурором, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями, громадськістю, що відповідно до ст. 29 ЦПК України має бути підтверджуватися письмовими доказами. Доказів про наявність підстав для виселення ОСОБА_3 згідно ст. 116 ЖК України не надано.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення Залізничного районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 9 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: