Справа № 2-293/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 року

Житомирський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Баренко С.Г.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук О.В., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Житомирської області (далі- Прокуратура), Державного казначейства України (далі - Казначейство), Головного управління Державного казначейства України у Житомирській області (далі- Управління) про відшкодування втраченого заробітку, матеріальної та немайнової шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а тякож штрат, поя^язанш з розглядом справи, -

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2009 року ОСОБА_1 І,В. звернувся до суду із позовом до Прокуратури та інших про стягнення за рахунок коштів державного бюджету 249 206 грн. 40 коп. втраченого заробітку, 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 30000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач зазначив, що 27.09.2005 року Прокуратурою його було незаконно затримано за підозрою у скоєнні навмисного вбивства, щодо нього було порушено кримінальну справу, а з 29.09,2005 року - взято під вартою. Справа розглядалася судами неодноразово. За вироком апеляційного суду Житомирської області від / 1.02.2008 року, залишеного без змін ухвалою Верховного суду, позивача було визнано невинним у предявленому обвинуваченні і по суду виправдано. Загальний строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом складає 3 роки 12 днів, з яких 2 роки 5 місяців 15 днів він перебував під вартою. Внаслідок незаконного кримінального переслідуванням, арештом, позивач зазнав значних збитків,

У ході розгляду справи, позивач змінив вимоги. Зменшив суму втраченого заробітку до 97 237,08 грн., до 15 000 грн. суму витрат на правову допомогу. Збільшив розмір грошового відшкодування моральної шкоди до 700 000 ірн. та доповнив вимогами про відшкодування 12 152,70 грн. що складають його витрат на лікування зубів, а також втрачену вартість автомобіля Фояккстген.

У суді позивач підтримав змінений позов у повному обсязі. Стверджував, що незаконним кримінальним судочинством, арештом,

конфіскацією автомобіля, його успішний бізнес зруйновано, якого він не може налагодити до тепер, розмір втраченого заробітку складає 97 237 грн. 08 коп., виходячи із розрахунку його середньомісячного доходу за попередній рік до арешту. Вилученням мікроавтобуса «Фольксваген» було позбавлено сім'ю позивача користуванням ТЗ до літа 2008 року, до того автобус значно втратив свою вартість. Перебування під вартою, погане харчування, нечувані страждання позивача призвели до втрати здоровя, у тому числі зубів, на їх лікування та протезування позивачем втрачено значних грошових коштів. Незаконним затриманням позивач був позбавлений звичайного ритму життя з родиною, а його діти - батьківської турботи. Припинилися життєві звязки позивача, булі порушені стосунки з оточуючими людьми, які сприймали його як вбивцю. З причин хвилювань померла його матір, яку він не зміг поховати, тощо. З 27.07.2006 року по 02.11.2006 року позивача було поміщено в камеру для довічно увязнених, що істотно посилювало його страждання. Представник позивача зайняв аналогічну позицію.

Представник прокуратури позов визнав частково. Зазначив, що сума заявлених вимог не відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи та не підтверджена доказами. Так, позивач неправильно визначив його втрачений заробіток, оскільки обсяг виручки, отриманий позивачем не може бути підставою для визначення заробітку позивача, вважає, що розмір правової допомоги значно збільшений, а держава має відшкодовувати лише у розмірі 40 % мінімальної заробітної плати за годину роботи, стверджував, що позивачем не доведено причинний ЗВ»ЯЗОК між перебуванням під вартою та лікуванням зубів, визнав, що позивачеві завдано моральну шкоду незаконним кримінальним судочинством, втім на думку представника прокуратури її розмір становитиме 90 000 гри,, виходячи з кратності мінімального заробітку.

Представник казначейства позов не визнав. Покликаючись на те, що і казначейство і управління є юридичними особами, а тому можуть відповідати лише за не виконання своїх зобовязань, та не відповідають за зобовязання інших юридичних та фізичних осіб, у тому числі за зобовязання, які виникли внаслідок заподіяння шкоди, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Беручи до уваги пояснення сторін7 перевіришіи матеріали справи, і судом встановлені обставини, які повязані із відшкодуванням шкоди,'* завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду.

Суд розглядає справу у межах заявлених вимог.

А/

Як вбачається з матеріалів кримінальної справи #21-3/08 року, 27.09.2005 року позивача було затримано за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого пЛЗ ч.2 ст. 115 ЮС України та порушено кримінальну справу. В подальшому, 29.09.2005 року позивачеві обрано запобіжний захід тримання під вартою.

19.12.2005 року проти позивача додатково порушено кримінальну

справу за ч. 1 ст. 263 КК України та предявлено обвинувачення у скоєнні злочину.

27.07.2006 року за вироком апеляційного суду Житомирської області позивача визнано винним у злочинах, передбачених ст.ст. 263 ч. 1, 115 ч.2 п.7,13 КК України та призначено покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 02.11.2006 року вказаний вирок скасовано. Справу направлено прокурору Житомирської області на нове розслідування (а, с. 10-1Ь).

П.02.2008 року вироком апеляційного суду Житомирської області, залишеного без змін ухвалою Верховного Суду України від 09.10.2008 року, позивача визнано невинним у скоєнні злочинів, передбачених ст. 27 ч.2, ст. 115 ч.2 п.И, ст. 27 ч.2 ст. 115 ч.2 п.12, ст. 115 ч.2 п. 13 та ст. 263 ч. 1 КК України і по суду виправданим. Таким чином позивача було повністю реабілітоване, що свідчить про незаконність кремі вального переслідування позивача, незаконність засудження, тримання під вартою.

Вішовшю до ст* П76 Щ Укрший, шкода, завдана фетчній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно віз вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Наведене кореспондуємся із ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і СУДУ» (далі - Закон).

За правилами ст. З Закону громадянинові відшкодовується:

1 заробіток та інші грошові доході?, які вія втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них. цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, якій він m отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене- органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке і накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у звязку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Судом встановлено, що загальний строк перебування позивачем під слідством та судом з 27.09.2005 року по 09.10.2008 року, складає 3 роки 12 днів, з яких 2 роки 5 місяців він перебував під вартою.

Статтею 4 наведеного Закону передбачено, що розмір заробітку та інших грошових доходів, втрачених внаслідок незаконних дій, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання. Розмір цих сум обчислюється, виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій. В судовому засіданні встановлено, що на момент затримання позивач займався підприємницькою діяльністю. Разом з тим, позивач не надав жодних доказів про його фактичний середньомісячний заробіток. Покликання позивача при обчисленні втраченого заробітку на звіт субєкта малого підприємництва - фізичної особи платника єдиного податку, суд не приймає до уваги, оскільки в ньому зазначений не середньомісячний заробіток, а обсяг виручки від реалізації товарів за звітний квартал наростаючим підсумком. А тому, заперечення представника прокуратури е с.л/) аз н м їм и,

У тих випадках, коди не можна визначити дохід громадянина, розмір шкоди визначається виходячи із встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати відповідно до Законів України «Про державний бюджет України на 2005, 2006, 2007, 2008 роки». Судом встановлено, що позивач перебував під вартою з 27.09.2005 року по 11.02.2008 року. За цей термін часу законодавець змінював розмір мінімальної заробітної плати у бік його збільшення з 332 грн. до 515 грн. З огляду на встановлений розмір мінімального заробітку за час перебування позивача під вартою, суд дійшов ; висновку, що розмір заробітку, втраченого позивачем становить 12336 грн. (

332ХЗЖ350Х6Ж375Х6Ж400ХЗЖ420ХЗЖ440ХЗЖ460ХЗ)+(5 15х2>-

І

Вимога позивача про втрачену вартість автомобіля Фольксваген, не знайшла документального підтвердження в суді. Зокрема, позивач не надав доказів як про його вартість до вилучення цього ТЗ органом розслідування так і про його вартість після його повернення. В судовому засіданні відмовився від свого клопотання щодо проведення відповідної експертизи з цього питання, що є підставою для відмови у позові в цій частині.

Суд вважає, що вимога позивача про стягнення на його користь 12152 грн. 70 коп. матеріальної шкоди, завданої здоровю (лікування зубів) не підтверджується належними та допустимими доказами. З актів надання позивачеві послуг по лікуванню та протезуванню зубів вбачається, що позивач мав хронічне захворювання зубів (хронічний фіброзний пульпит). Матеріалами справи також доведено, що позивач за попереднім вироком реально відбував покарання з 22.05.1997 по 22.05.2003. Під час перебування під вартою за незаконним переслідуванням звертався за лікарською допомогою з приводу загострення хронічного періодонтиту 6 зуба нижньої шелепи. Доказів того, що наявне хронічне захворювання зубів позивача викликане саме перебування під вартою за час спірною періоду, позивач суду не надав, що дає підстави для висновку суду про недоведеність цих вимог позивача.

Договором №36 про надання адвокатських послуг від 21.11.2005 року, укладеного між адвокатом адвокатського обєднання «Українська адвокатська група» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про захист в кримшаяьнш справі ОСОБА_4» підтверджується той факт, що на правову допомогу під час досудового слідства та розгляду справу у суді позивачем сплачено 15000 грн. (а.с.38). Цей договір сторонами не оскаржено. Ст.204 ЦК України правомірність правочину презумпується, а тому суд вважає, що вказана сума підлягає стягненню на користь позивача.

На думку суду є повністю доведеними ті обставини, що незаконне перебування позивача під слідством бідввд 3-х років дійсно спричинило останньому значні матеріальні страждання та хвилювання, які виразилися насамперед у постійних нервових стресах, хвилюваннях за своє життя та за життя своїх близьких, дітей, які були позбавлені батьківського піклування. Не викликає сумнівів у суду і той факт, що тримання під вартою зруйнувало звичайний устрій його життя, побавили позивача можливості реалізувати себе як активну, підприємну, працездатну людину. Суд вважає переконливим твердження позивача, що від незаконних обшуків, арешту, допитів та інших слідчих дій він зазнав почуття принизливості, образи, повної незахищеності перед діями органів розслідування. Засудження до довічного позбавлення волі, перебування у відповідній камері для засуджених до довічною утримання, надало йому додаткових нечуваних страждань, душевну біль, викликало депресію, він втратив нщдію на будь яку можливість довести свою непричетність до злочину. За час перебування під вартою позивач був позбавлений можливості виховувати дітей, спілкуватися з ними та дружиною.

Згідно із ст.ст. 4,13 Закону при визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до

погіршення або позбавлення можливостей самореалізащї ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобовязаний врахувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином законодавець визначив найменший розмір грошового еквівалента моральної шкоди. Проте з врахуванням усіх обставин справи суд дійшов висновку^ що моральна шкода, заподіяна позивачеві г значно вищою за встановленим мінімального розміром, а заявлена позивачем сумв морального відшкодування в розмірі 700 000 грн. суд вважає завішеною.

Визначаючи розмір відшкодування, суд мас керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Морально шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету, а тому суд має враховувати і кризові явища у державі, Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, суд визначає моральну шкоду в грошовому еквіваленті в розмірі 250000 три.

З огляду на наведене, враховуючи матеріали справи в їх сукупності, загальні засади цивільного законодавства, керуючись: ст.ст.16, 22, 23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди,

завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, дееудового слідства, прокуратури і суду»,ст.ст. 57,60,61, 88, 130,212,213,214,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути з Державного Казначейства України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 12336 грн. втраченого заробітку, 250000 грн. моральної шкоди, 15000 грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Пдршюп.чя суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Житомирської області протягом 20 днів після подання заяви на апеляційне^ ^оскарження. Така заява подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Житомирський районний суд.

Суддя: С.Г. Баренко