№2-344/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2010р. Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Литвинової Р.А. при секретарі Заіка А.В., з участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Вільногірську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради депутатів Дніпропетровської області про визнання права власності на збудований гараж (треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4),

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Вільногірської міської ради депутатів Дніпропетровської області про визнання права власності на збудований гараж, в якому зазначає наступне.

31.12.2008р. у м. Вільногірську Дніпропетровської області помер її чоловік ОСОБА_5, з яким вони перебували у шлюбі з 19.10.1955р. та проживали сумісно до дня його смерті.

Після смерті чоловіка було три спадкоємця першої черги за законом : вона та двоє їх спільних дітей, які є третіми особами у справі. Вона звернулась у встановлений законом строк до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а діти з такими заявами не звертались, фактично відмовившись від спадщини.

До складу спадкового майна, яке відкрилось після смерті чоловіка, входить частина квартири АДРЕСА_1 та частина грошового вкладу. Також фактично у неї у власності є гараж №25 в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську. В липні 2009р. вона зверталась до Вільногірського міського суду стосовно встановлення факту набуття права власності на нерухоме майно у вигляді вищевказаного гаражу, однак заява була залишена без розгляду в зв'язку з виникненням спору про право. Тому їй треба визнати право власності на вказаний гараж.

Вони з чоловіком збудували його в 1967р., що підтверджується документами про придбання будівельних матеріалів та рішенням (з додатком) Вільногірського міськвиконкому від 03.09.2003р. №520.

На час будівництва гаражу діяв ЦК УРСР і в той час ніяких норм законодавства стосовно того, що на збудований гараж потрібні якісь документи і що право власності повинне бути зареєстровано, не існувало. Таким чином, вона вважає, що придбала вказаний гараж у власність.

В 2003р. факт належності їй вказаного гаражу визнано виконкомом, який у своєму рішенні №520 від 03.09.2003р. вказав, що узаконює збудовані гаражі в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську. В додатку до цього рішення під порядковим №24 вказано прізвище її чоловіка ОСОБА_5 і № їх гаражу - 25.

Оскільки її чоловік помер, то за ним не може бути визнано право власності на спірний гараж, так як із смертю припиняються всі права фізичної особи.

В 2009р. її дочка зверталась до міськвиконкому, щоб його посадові особи склали акт прийому до експлуатації спірного гаражу та видали на ім'я позивача свідоцтво про право власності на гараж, однак їй було відмовлено з тих підстав, що він не є новозбудованим, його було збудовано більше 40 років тому назад, тому їй треба звернутись до суду з позовною заявою.

Пізніше позивач надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій зазначила, що оскільки вони будували спірний гараж разом з покійним чоловіком, то цей гараж є їх спільною частковою власністю. Вона просить визнати за нею та її покійним чоловіком ОСОБА_5 за його життя право спільної часткової власності кожного з них по 1/2 частині на гараж №25 в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов та всі викладені в ньому доводи, просить його задовольнити.

Її представник, в доповнення до її пояснень, суду пояснив, що гараж був побудований в 60-х роках і тоді не вимагалось отримувати свідоцтво про право власності. Він був збудований на законних підставах, і в рішенні виконкому вказано, що гараж значиться за покійним чоловіком позивачки ОСОБА_5 Чоловік помер, але за життя він не отримав свідоцтво про право власності на гараж, технічний паспорт на гараж був виготовлений.

Цей гараж збудовано ними під час перебування в шлюбі, тому по вимогам сімейного законодавства, яке діяло в той час, долі кожного з подружжя в придбаному майні є рівними. Він просить визнати за позивачкою та її покійним чоловіком за життя право спільної часткової власності на 1/2 частину спірного гаражу за кожним, судові витрати віднести на рахунок позивачки, оскільки вини виконкому немає в тому, що позивачка та її покійний чоловік в свій час не оформили до кінця всі необхідні документи на спірний гараж.

Представник відповідача - Вільногірського міськвиконкому в попередньому судовому засіданні пояснила, що проти задоволення позову заперечень не має. В судове засідання відповідачем надано телефонограму з проханням розглядати дану справу без участі представника (а.с.27).

Заяви аналогічного змісту надано також третіми особами у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.28,29).

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно із ст.392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вони з покійним чоловіком ОСОБА_5 за період перебування у шлюбі побудували спірний гараж, але свідоцтво про право власності на нього вони не отримували, оскільки тоді в обов'язковому порядку цього не вимагалось. Рішенням міськвиконкому всі гаражі в гаражному кооперативі №4, в тому числі їх гараж, були узаконені, але чоловік за життя не завершив повністю оформлення всіх правовстановлюючих документів на нього, що унеможливлює їй прийняти спадщину, яка відкрилась після його смерті.

Таким чином, для того, щоб визнати за позивачкою та покійним чоловіком право власності на гараж, їй потрібно зареєструвати право власності на нього, як це передбачено п. 1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом МЮ України 15.02.2002р. №157/6445, згідно до якого обов'язковій реєстрації прав власності підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб.

В свою чергу для того, щоб зареєструвати своє право власності, вона повинна виконати п.2.1 вищевказаного Положення, згідно з яким для реєстрації, виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлюючі документи.

Згідно з п.10 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, одним з таких документів є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

Позивачка в позові та в судовому засіданні зазначила, що вона вважає, що придбала сумісно з чоловіком право спільної часткової власності на збудований гараж № 25 в гаражному кооперативі № 4 в м. Вільногірську, виходячи з наступного.

Згідно з ч.І ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом

На підставі ч.2 ст.331 ЦК України право на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Оскільки її чоловік помер, їй також необхідно визнання за ним права власності для того, щоб оформити своє право на спадщину на Уг частину спірного гаражу, яка належала її чоловікові. Представник позивача зазначив, що він вважає за необхідне застосувати аналогію закону згідно до ст.8 ЦК України і застосувати ч.І ст.70 СК України для того, щоб визнати за позивачкою та її покійним чоловіком право власності на ]Л частину спірного гаражу за кожним з них.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як встановлено в процесі розгляду справи та вбачається з наданих позивачкою до позову матеріалів, рішенням Вільногірського міськвиконкому №520 від 03.09,2003р. спірний гараж в числі інших гаражів, які знаходились в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську було узаконено та визначено за покійним чоловіком позивачки ОСОБА_5, в додатку до цього рішення під порядковим №24 вказано прізвище її чоловіка ОСОБА_5 і № їх гаражу - 25 (а.с. 10,11).

З архівної копії від 23.06.2009р. вбачається, що 19.01.1967р. Вільногірським міськвиконкомом було прийнято рішення про затвердження типового положення кооперативу по будівництву колективних гаражів (а.с. 12).

09.03.2010р. на спірний гараж було виготовлено технічний паспорт (а.с.22-24).

Таким чином, є юридична сукупність всіх підстав для визнання за гр. ОСОБА_6 (покійним чоловіком позивачки) права власності на гараж №25 в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську.

Оскільки спірний гараж було придбано та збудовано за час перебування позивачки у шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.8), то відповідно до ч.І ст.60 ЄК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружин! та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а відповідно до ч.І ст.70 ЄК України спірний гараж є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма діяла в КпШС УРЄР, тобто на час будування спірного гаражу позивачкою та її чоловіком.

Отже, гараж №25 в гаражному кооперативі №4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську є спільною частковою власністю позивачки та її чоловіка ОСОБА_5 за життя.

Відповідач на цей час ніяких претензій до неї з приводу гаража не пред'являє, позов визнав. Оскільки його вини немає в тому, що позивачка та її чоловік за життя не отримали правовстановлюючих документів на гараж, позивачка не заперечує проти того, щоби у разі задоволення позову всі її витрати по справі повинні бути віднесені на її рахунок. Доказами правомірності її позову є технічна документація на спірний гараж та інші додані до позовної заяви документи.

Керуючись ст.ст. 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 325,328,331,392 ЦК України, ст.60 ч. 1, ст.70 ч. 1 (ст.22 КпШС УРЄР), суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вільногірської міської ради депутатів Дніпропетровської області про визнання права власності на збудований гараж задовольнити.

Визнати за позивачем - ОСОБА_1 та при житті за її чоловіком ОСОБА_5, який помер 31.12.2008 року, право спільної часткової власності по 'Л частини за кожним на гараж № 25 в гаражному кооперативі № 4 по вул. Лен. Комсомолу в м. Вільногірську Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через Вільногірський міський суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_7

СУДДЯ