Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-3173/10
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Гуменній Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2010 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 15 січня 1972 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Шлюб між ними було розірвано 8 травня 1992 року. В період шлюбу між ними був придбаний жилий будинок в с. Мироцьке по вул. Калініна, 45, Києво-Святошинського району, Київської області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 28 лютого 1983 року. Так як даний будинок був придбаний в період шлюбу, то він є обєктом спільної сумісної власності подружжя. В свій час вона не подала на розподіл майна, а саме даного жилого будинку, так як цей будинок після їхнього розлучення горів і став непридатним для проживання. Тому кожен із них знайшов собі тимчасове житло. Вона з ОСОБА_2 домовились, що спочатку відремонтують цей будинок, а згодом поділять його мирним шляхом. Але, так як не було у них на це коштів, тому до цього часу будинок не відремонтований та не поділений між ними.

В даний час їй стало відомо, що відповідач не хоче разом із нею ремонтувати будинок та ділити його. Він навіть подав до суду позов про визнання її та сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням в цьому будинку. Це він робить для того, щоб тільки на своє імя приватизувати присадибну земельну ділянку та продати її.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову про визнання її та сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Тому, щоб захистити своє право, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Адже вона також має право на ? частину даного жилого будинку та земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вищевказаного жилого будинку.

Нею пропущений строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин, оскільки вона не зверталась до суду з тих підстав, що все їхнє майно майже згоріло під час пожежі, а будинок став непридатний для проживання. Тому вони з відповідачем домовились, що як тільки у них зявляться кошти, то вони поділять будинок і кожен відремонтує свою частину в ньому. Але на даний час відповідач порушив їхню домовленість та вирішив присвоїти все собі, тому її порушене право, про порушення якого вона дізналась лише в даний час, підлягає захисту.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на ? частину жилого будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Мироцьке, вул. Калініна, 45, Києво-Святошинського району, поновити строк позовної давності з поважних причин.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали та заперечували проти його задоволення. Представник відповідача ОСОБА_2 подала суду заяву, в якій просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивач ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що з 15 січня 1972 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно Договору купівлі-продажу 28 лютого 1983 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_3 жилий будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке, Києво-Святошинського району, Київської області.

8 травня 1992 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно вимог ст. 22 Кодексу про шлюб і сімю України, який діяв на момент виникнення даних правовідносин між позивачем та відповідачем, майно, набуте подружжям в період шлюбу, є обєктом їх спільної сумісної власності. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до вимог ст. 28 Кодексу про шлюб і сімю України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу вказаний жилий будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке, Києво-Святошинського району, Київської області, що був спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний був ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час їхнього перебування у шлюбі, не був поділений позивачкою та відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Згідно вимог ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦК України (в редакції 1963 року) перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причиною пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Відповідно до вимог ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання.

Судом встановлено, що в позивачки ОСОБА_1 виникло право на звернення до суду з даним позовом про поділ майна подружжя з моменту розірвання шлюбу між нею та відповідачем ОСОБА_2, а саме з 8 травня 1992 року. Однак за захистом своїх прав вона звернулась до суду з даним позовом лише 23 червня 2010 року, тим самим пропустивши строк звернення до суду. Суд не знайшов підстав для поновлення позивачці строку звернення до суду і вважає, що він пропущений без поважних причин.

Посилання позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні та в позовній заяві, що нею був пропущений строк звернення до суду з даним позовом з поважних причин з підстав, що вони домовились з відповідачем поділити майно мирним шляхом, а також те, що вказаний будинок після їхнього розлучення горів і став непридатним для проживання, а також та обставина, що у позивачки відсутні були кошти для звернення з позовом до суду, не можуть бути поважними причинами пропуску строку звернення її до суду за захистом своїх прав.

Також судом встановлено, що спірний будинок непридатний для проживання в ньому. Так, згідно складеного Акту депутата Мироцької сільської ради від 13 лютого 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_4 багато років за адресою: с. Мироцьке, вул. Калініна, 45 не проживають.

Як пояснила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вона з часу розірвання шлюбу-8 травня 1992 року, проживала та в даний час проживає зовсім за іншою адресою.

Згідно відповіді Мироцької сільської ради № 176 від 3 вересня 2010 року будинок № 45 по вул. Калініна в с. Мироцьке знаходиться у незадовільному стані.

Відповідно до довідки Києво-Святошинського районного управління відділу державного пожежного нагляду Києво-Святошинського району № 926 від 20 серпня 2010 року, виходячи з архівних матеріалів відділ державного пожежного нагляду Києво-Святошинського РУ ГУ МНС України в Київській області підтверджує, що дійсно 4 січня 1997 року зареєстровано факт виникнення пожежі в приватному жилому будинку за адресою: с. Мироцьке, вул. Калініна, 45. В результаті виникнення пожежі вогнем пошкоджено перекриття. Причина виникнення пожежі-несправність димового каналу системи опалення.

Відповідно до Акту депутата Мироцької сільської ради від 4 грудня 2010 року було проведення обстеження спірного будинку по вул. Калініна, 45, де виявлено, що будинок знаходиться у незадовільному (аварійному) стані і непридатний для проживання, підлягає проведенню капітального ремонту.

В своєму позові позивач ОСОБА_1 також зазначала, що все їхнє майно майже згоріло під час пожежі, а будинок став непридатний для проживання.

За таких обставин суд, зясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 22, 28 кодексу про шлюб та сімю України, ст. ст. 71, 75, 76, 80 ЦК України (в редакції 1963 року), 60, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 60, 73, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали участь у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя Ковальчук Л.М.