Справа № 2-4739/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2010 року м.Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.

за участю секретаря Чудновської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

24.03.2010р. позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачки про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, в якому вказував, що квартира АДРЕСА_1 належала матері позивача ОСОБА_3, яка померла 11.09.1998р. та його батькові ОСОБА_4, померлому 07.04.2009р., на підставі свідоцтва про право власності на житло. Все своє майно ОСОБА_3 та ОСОБА_4, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їм буде належать на день смерті і на що вони за законом матимуть право, у тому числі належні їм на праві особистої власності частини зазначеної квартири заповідали позивачу на підставі заповітів від 24.05.1994р, 25.05.1994р. та від 10.09.1998р.

Як зазначив позивач з 18.11.1998р. у вищезазначеній квартирі мешкає його донька ОСОБА_2, яка стверджує, що ця квартира належить їй, на підставі постійного проживання у неї, що підтверджується довідкою від 23.04.2009р. №213.

Коли позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, він отримав розяснення, що в свідоцтві про право власності на житло № 0897, виданого на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не зазначені частки, які належать кожному з них, тобто квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру №10, розташовану в м. Одесі, Фонтанська дорога в будинку під № 12-г в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, померлої 11.09.1998р., ОСОБА_4, померлого 07.04.2009р.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка в судове засідання не зявилася, сповіщена належним чином про свідчить судова розписка, що є в матеріалах справи. З позовними вимогами позивача згодна проти їх задоволення не заперечує та просить суд розглянути справу у її відсутності про що надала письмову заяву.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача прийшов до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала матері позивача ОСОБА_3 та його батькові ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло № 0897, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Приморського району від 12.11.1993р. на підставі розпорядження органу приватизації від 12.11.1993р. №897 та зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 30.12.1993р. під №545 стр.177 кн. 45пр.

Відповідно до посвідки про шлюб №85 УРСР, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є чоловіком та дружиною.

Відповідно до ч.1,2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно до ч.1,2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало на праві спільної сумісної власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

24.05.1994р. та 25.05.1994р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали на ім.»я позивача заповіти, в яких зробили розпорядження про те, що належні їм частини спірної квартири вони заповідають позивачу у справі. 10.09.1998р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 склали заповіти, згідно яким все майно, яке буде належати їм на момент смерті вони заповідали позивачу ОСОБА_1, відповідно до заповіту серії ААМ № 940080, зареєстрованого в реєстрі за № 9435 та заповіту серії ААМ № 940079, зареєстрованого в реєстрі за № 9436.

11.09.1998р. померла ОСОБА_3, про що свідчить копія свідоцтва про смерть, виданого 12.09.1998р., актовий запис № 7394 відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради.

07.04.2009р. помер ОСОБА_4, про що свідчить копію свідоцтва про його смерть, виданого 08.04.2009р. Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №2119.

Після їх смерті відкрилася спадщина на квартиру № 12-г по вул. Фонтанська дорога в м. Одесі.

Відповідачка по справі ОСОБА_2 є донькою позивача, проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до листа Сьомої Одеської державної нотаріальної контори від 25.04.2009 року під № 1942/02, вбачається, що неможливо видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у звязку з тим, що в свідоцтві про право на власність на житло № 0897 не зазначені частки, які належать кожному з них, тобто квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.

Після дослідження матеріалів справи, суд вважає, що вимоги позивача відповідають і не суперечать зібраним по справі доказам.

Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

Відповідно до вимог ст.ст.1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

З матеріалів справи вбачається, що 24.05.1994р., 25.05.1994р. та 10.09.1998р. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 склали заповіт, згідно якому все майно, яке буде належати їм на момент смерті вони заповідають позивачу, а отже вони ще за свого життя розпорядилися своїм правом на майно, яке буде їм належати на день смерті.

Таким чином, позивач звернувся до суду з цим позовом намагаючись оформити свої спадкові права.

Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, а також те, що відповідачка по справі ОСОБА_2 повністю підтримали позовні вимоги ОСОБА_1, суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 316-319, 321, 368, 370, 1217, 1222, 1233-1236, 1268-1270 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 46 кв.м., житловою площею 27,6 кв.м. в порядку спадкування за заповітами після смерті ОСОБА_4, померлого 07.04.2009 р. та після смерті ОСОБА_3, померлої 11.09.1998р.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк зі дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Мазун І.А.