Апеляційний суд Вінницької області
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

при секретарі Сніжко O.A.,

за участю сторін: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, Ґудзя ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 Миколаївни до ОСОБА_1, Ґудзя ОСОБА_3 про витребування майна із чужого незаконного володіння та відшкодування матеріальної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, Ґудзя Володимира ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 січня 2010 року, -

встановила:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовом до ОСОБА_1, Ґудзя В. Д. про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні позивачі уточнили позовні вимоги та просили суд винести рішення, яким зобовязати відповідачів повернути їм транспортний засіб марки «Черрі А-15 Амулет» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, вилучити його з незаконного володіння та зберігання та стягнути з відповідачів на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 63 000 грн., оскільки за час протиправного утримання відповідачами спірного майна, позивачі зазнали матеріального збитку, не мали змоги виконувати умови укладеного договору про надання послуг перевезення працівників ЗАТ «ПриватБанк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 січня 2010 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4, ОСОБА_5 в користуванні належним їм на праві власності автомобілем, зобов'язано ОСОБА_1 та Ґудзя В. Д. повернути ОСОБА_4 , ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Черрі А-15 Амулет» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 І, та Ґудзя В. Д. на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 63 000 грн., а також на користь держави 630 грн. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачі ОСОБА_1, Ґудзь В. Д. оскаржили його в апеляційному порядку вважаючи його незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просили скасувати рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 січня 2010 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі з 05 вересня 2006 року.

10 травня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 14/035-34/50128, згідно якого позивачам було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 9 859 доларів США строком по 09 травня 2014 року зі сплатою 13, 5 % річних.

В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором ОСОБА_5 передала у заставу належний їй на праві власності транспортний засіб, автомобіль марки «Черрі А-15 Амулет» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить їй на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АВС 027079, виданого Вінницьким МРЕВ ВДАІ УМВС України у Вінницькій області 10 травня 2007 року.

Власником зазначеного транспортного засобу є ОСОБА_5, право керування має ОСОБА_4, відчуження автомобіля заборонено через кредитні зобов'язання власника перед ВАТ «ОСОБА_6 Аваль».

ОСОБА_5 являється фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, має право надання послуг з перевезення пасажирів та їх багажу на таксі.

01 грудня 2007 року між ОСОБА_5 як перевізником та ЗАТ «Приват Банком» як замовником було укладено договір про надання послуг по перевезенню персоналу замовника, і, відповідно до договору, дані перевезення мають здійснюватись автомобілем, марки «Черрі А-15 Амулет» 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Додатковою угодою до даного договору передбачено, що оплата за користування автомобілем здійснюється із розрахунку 3 500 грн. на місяць.

Згідно акту про оплату за користування автомобілем в період з 01 липня 2008 року по 01 січня 2010 року, оплата за надання послуг складає 63 000 грн.

На час розгляду справи спірне авто знаходиться у розпорядженні відповідачів.

Будь-яких документів, що підтверджують законність перебування автомобіля у відповідачів в матеріалах справи немає.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно заволоділа ним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив факт незаконного знаходження спірного автомобіля у відповідачів та прийшов до висновку щодо повернення позивачам належного їм транспортного засобу.

Задовольняючи позов в частині відшкодування суми втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що дане авто слугувало позивачам для можливості здійснення підприємницької діяльності та виконання умов договору про надання транспортних перевезень від 01 грудня 2007 року та того, що з липня 2008 року спірне авто знаходиться у відповідачів.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Позивачі стверджують, що автомобіль вилучили всередині 2008 року, однак до суду вони звернулись лише у листопаді 2009 року.

Позивачами не спростовується той факт, що спірний автомобіль після аварії потребував ремонту та не міг бути використаний за призначенням.

Крім того з позовної заяви вбачається, що позивачі шукали покупця на зазначене авто.

Згідно ч. 1 ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Оскільки автомобіль був непридатний для перевезення пасажирів через значні пошкодження, ні законні власники, ні відповідачі не могли одержати дохід, здійснюючи ним перевезення працівників ЗАТ «Приват Банку», або будь-які інші перевезення.

Зважаючи на зазначене, колегія судів приходить до висновку невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, оскільки суд на основі встановлених фактів зробив неправильний висновок про взаємовідносини сторін.

Керуючись ст. 316, 317, 318, 319, 320, 386, 387, 390 ЦК України, ст..ст. 213, 215, 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПКУкраїни, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, Ґудзя ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 12 січня 2010 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та Ґудзя ОСОБА_3 Дмитровича солідарно на користь ОСОБА_4, ОСОБА_5 матеріальної шкоди у розмірі 63 000 грн., а також в частині стягнення судових витрат -скасувати.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 І, та Ґудзя В. Д. на користь держави 8 гривень 50 копійок судового збору та 37 гривень витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий: В.В. Сопрун

Судді: В.М.ОСОБА_7 Матківська