Кіровський районний суд м.Дніпропетровська
Справа №2-2269/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Бабка Г.Г.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 01.03.2008 року працював в ПАТ КБ «ПриватБанк на посаді кредитного інспектора. За час перебування на цій посаді до нього не було нарікань з боку адміністрації відповідача, більш того, відповідач неодноразово застосовував до мене засоби матеріального і морального заохочення за добру роботу. Однак, наказом директора Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.04.2010 року №ZAKL-2010/1-2242 його було звільнено з роботи на підставі п.2 ст.41 КЗпПУ (внаслідок втрати довіри). З текстом наказу про звільнення він був ознайомлений 15.04.2010 року, а копія наказу отримана ним під розписку лише 25.05.2010 року, трудова книжка не видана йому відповідачем досі. Підставою для його звільнення внаслідок втрати довіри послужив висновок службового розслідування, проведеного департаментом внутрішньої безпеки відповідача. Як зазначено у вищевказаному наказі (мовою оригіналу): «при проведении дальнейшей проверки сотрудниками безопасности по ДРУ деятельности специалиста по координации деятельности кредитных инспекторов КА ОСОБА_3 выявлен факт размещения им на сайте «Автопортал» якобы изъятого кредитным инспектором КА ОСОБА_1 залогового автомобиля «Мерседес Бенц-350» г/н НОМЕР_1 по кредиту ОСОБА_4 (ID-13723), на основании сфальсифицированного акта приема-передачи от заемщика залогового автомобиля. За фиктивное изъятие данного автомобиля кредитный инспектор Головков В.П. получил бонусное вознаграждение в сумме 1100 грн.». Далі в наказі міститься висновок, зроблений на підставі наведеного вище, про його низькі професійні і морально-ділові якості і, як результат, рішення про моє звільнення за п.2 ст.41 КЗпПУ. Вважає звільнення незаконним з наступних підстав. Відповідно до п.2 ст.41 КЗпПУ звільнення на підставі даної норми може відбутися «у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу». Таким чином, обовязковими умовами звільнення є: а) винні дії працівника; б) безпосереднє обслуговування ним грошових, товарних або культурних цінностей, причому обидві ці умови мають існувати одночасно, разом. Наказом Відповідача від 14.04.2010 року і матеріалами службового розслідування, на які він опирається, не доведена і не могла бути доведена - винність його дій стосовно автомобіля «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_1, оскільки викладення цих дій у наказі і у висновку службового розслідування є перекрученим і таким, що не відповідає дійсності. Помилковим або брехливим є висновок наказу та службового розслідування про те, що ним був сфальсифікований акт прийому-передачі від боржника ОСОБА_4 закладеного автомобілю. В даному випадку взагалі не можна розглядати цей акт прийому-передачі, як офіційний документ і підставу прийому-передачі автомобіля від боржника банку, оскільки цей акт, як видно з нього, не був підписаний ані ним, ані іншим співробітником банку ОСОБА_3, а, відповідно, автомобіль не був прийнятий ним від особи, що керувала ним на той момент ОСОБА_5 Про підстави неприйняття ним автомобіля від ОСОБА_5 він доповідав відповідачу при проведенні службового розслідування, ці підстави не суперечать чинному законодавству. У будь-якому разі, в даному випадку він не стверджував та не визнав факт вилучення автомобіля. Таким чином, ствердження у наказі, що акт прийому-передачі автомобіля «Мерседес Бенц-350» був сфальсифікований, є невірним і не відповідає дійсним обставинам, оскільки цей акт взагалі не можна розглядати, як закінчений документ, а він ніколи не приховував від відповідача, що не підписував його, не приймав і не вилучав автомобіль (це підтверджується матеріалами службового розслідування). Відповідно, він не створював ніяких фіктивних підстав для нарахування йому бонусних платежів за нібито вилучення даного автомобілю. Як видно з тексту наказу, відповідач сам знає і визнає, що відомості про зазначений автомобіль були розміщені на сайті «Автопортал» не ним. Це означає, що він не має відношення до розміщення на даному порталі відомостей про згаданий автомобіль «Мерседес Бенц» як вилученого у боржників банку, що як правило тягнуло за собою виплату, встановлених відповідачем бонусів. Крім того, розміщення на порталі банку відомостей про автомобілі, вилучені у боржників банку, для начислення бонусної нагороди, не входило до його функціональних обовязків, це було обовязком спеціалістів з координації діяльності кредитних інспекторів. Цим повністю спростовується твердження відповідача про фіктивне вилучення ним автомобіля у боржника ОСОБА_4 Що стосується процедури нарахування та виплати бонусів за вилучення авто, то його повноваження, жодним чином не дозволяли йому ані брати участь, ні впливати на неї. Згідно Наказу банку №PR-2009-184 від 15.05.2009 року відповідно п.7.1, вилученням вважається постановка автомобіля на стоянку Банку. При цьому відповідальні співробітники банку приймають навіть не від кредитних інспекторів, а від наших керівників, не тільки пакет документів (акт прийому- передачі, техпаспорт і пр.), але і сам автомобіль з ключами. Лише за дотримання цієї процедури, а не за фактом виставлення акту на Портал, згідно вище вказаного та кількох інших наказів, проводиться нарахування бонусів за вилучення авто. Також стосовно нарахування мені бухгалтерією відповідача бонусної винагороди у розмірі 1100 грн., що відповідач ставить йому в провину, пояснив, що всі виплати, незалежно від їх характеру і причин нарахування, відповідач здійснював йому шляхом безготівкових перерахувань на його пластикову картку. Він не отримував грошей готівкою, не простежував і не мав такого обовязку ані як громадянин України, ані як працівник «ПриватБанку», - за тим, що, за кошти прийшли йому на рахунок і з яких підстав. Відповідач не повідомляв його про те, що сума, отримання якої зараз ставиться йому у провину, нарахована йому помилково; більш того, до проведення службового розслідування він взагалі не знав, що дана бонусна винагорода нарахована йому саме за автомобіль «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2, оскільки цей платіж нічим не відрізнявся від інших бонусних платежів, котрі він, будучи хорошим працівником, отримував багаторазово. По своїй роботі він не мав ніякого відношення до бухгалтерських операцій, це не відносилось і до його робочих обовязків, до того ж нарахування йому бонусних винагород у той проміжок часу здійснювалось відповідачем неодноразово, тому як він, так і будь-який інший отримувач декількох бонусів фактично навіть не мали змоги виявити як конкретне призначення, так і помилковість платежу. Вищенаведене доводить, що він не вчиняв жодних винних дій, тим паче таких, які зазначені в наказі про його звільнення і в висновку службового розслідування, котрі служили б підставою для втрати довіри до нього з боку адміністрації відповідача, а також він непричетний до «махінацій і фальсифікації документів», в яких його звинувачують. Більше того, його ніяк не можна розглядати як працівника, що безпосередньо обслуговував грошові кошти, товарні або культурні цінності. Він не укладав з відповідачем договорів про матеріальну відповідальність, не приймав і не отримував будь-яких товарно-матеріальних цінностей відповідача і не мав зобовязань щодо їх збереження чи зберігання. Як вже зазначено вище і є очевидним, він не приймав і автомобіль «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2 у його власника або володільця і не обслуговував вказаний автомобіль ніяким чином чи способом - не користувався, не керував ним, не отримував його ні від кого і не передавав його нікому, автомобіль не вилучався у боржника і залишався у його розпорядженні, поки, як вказано у наказі від 14.04.2010 року, не був вилучений у ОСОБА_6 службою безпеки відповідача 04.03.2010 року, до чого він ніякого відношення не має. Таким чином, він не був працівником, безпосередньо обслуговуючим грошові, товарні або культурні цінності, і не може бути субєктом звільнення за п.2 ст.41 КЗпПУ. З урахуванням викладеного, просив суд визнати незаконним його звільнення відповідачем за п.2 ст.41 ч.2 КЗпПУ, поновити його на роботі на посаді кредитного інспектора в ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.04.2010 року до дня поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та, посилаючись на викладені в позові підстави, просили останній задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнала. В судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила. Про день та час слухання справи повідомлялась належним чином.

З урахуванням зазначеного та думки позивача та його представника, які не заперечували проти розгляду справи у відсутності представника відповідача, враховуючи, що останній приймав участь в попередньому судовому засіданні де висловив думку відповідача щодо заявлених позовних вимог, клопотань про надання доказів на спростування позовних вимог не заявляв, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 01.03.2008 року позивач працював в ПАТ КБ «ПриватБанк» на посаді кредитного інспектора Департаменту по управлінню та поверненню проблемної заборгованості Дніпропетровського регіонального управління.

Наказом директора Дніпропетровського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» від 14.04.2010 року №ZAKL-2010/1-2242 ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст.41 КЗпПУ внаслідок втрати довіри (а.с.7-11).

Як вбачається з наказу, підставою звільнення позивача став висновок службового розслідування та встановлення в ході останнього факту фальсифікації документів, що стали підставою для незаконної виплати позивачу бонусної винагороди в сумі 1100 грн. та, як наслідок, нанесення банку матеріальної шкоди в зазначеній сумі.

З тексту висновку службового розслідування вбачається, шо: «…При проведенні подальшої перевірки працівниками безпеки по ДРУ діяльності спеціаліста по координації діяльності кредитних інспекторів КА ОСОБА_3 виявлено факт розміщення ним на сайті «Автопортал» нібито вилученого кредитним інспектором КА ОСОБА_1 заставного автомобіля «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2 по кредиту ОСОБА_4 (ID-13723), на підставі сфальсифікованого акту прийому-передачі від зайомщика заставного автомобіля. За фіктивне вилучення даного автомобіля кредитний інспектор Головков В.П. отримав бонусну винагороду в сумі 1100 грн.

Відповідно до п.2 ст.41 КЗпПУ крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як розяснено в абзаці другому п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати довіря.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням

фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з висновку службового розслідування, останній містить лише посилання на фальсифікацію позивачем акту прийому-передачі автомобіля з метою незаконного отримання бонусної винагороди. Проте не містить будь-яких доказів фальсифікації позивачем вказаного акту та вчинення в подальшому дій, направлених на отримання бонусної винагороди (підписання акту, проставлення печатки, направлення до бухгалтерії для нарахування винагороди та інше).

Позивач в своєму позові зазначав та підтвердив в судовому засіданні, що не укладав з відповідачем договорів про матеріальну відповідальність, не приймав і не отримував будь-яких товарно-матеріальних цінностей відповідача і не мав зобовязань щодо їх збереження чи зберігання. Також він не приймав і автомобіль «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2 у його власника або володільця і не обслуговував вказаний автомобіль ніяким чином чи способом не користувався, не керував ним, не отримував його ні від кого і не передавав його нікому, автомобіль не вилучався у боржника і залишався у його розпорядженні, поки, не був вилучений у ОСОБА_6 службою безпеки відповідача 04.03.2010 року, до чого він ніякого відношення не має. Таким чином, він не був працівником, безпосередньо обслуговуючим грошові, товарні або культурні цінності, і не може бути субєктом звільнення за п.2 ст.41 КЗпПУ. Акт прийому-передачі, як офіційний документ і підставу прийому-передачі автомобіля від боржника банку, не був підписаний ані ним, ані іншим співробітником банку ОСОБА_3, а, відповідно, автомобіль не був прийнятий ним від особи, що керувала ним на той момент ОСОБА_5 Ствердження у наказі, що акт прийому-передачі автомобіля «Мерседес Бенц-350» був сфальсифікований, є невірним і не відповідає дійсним обставинам, оскільки цей акт взагалі не можна розглядати, як закінчений документ, а він ніколи не приховував від відповідача, що не підписував його, не приймав і не вилучав автомобіль. Відповідно, він не створював ніяких фіктивних підстав для нарахування йому бонусних платежів за нібито вилучення даного автомобілю. Він не має відношення до розміщення на порталі відомостей про згаданий автомобіль «Мерседес Бенц» як вилученого у боржників банку, що як правило тягнуло за собою виплату, встановлених відповідачем бонусів. Розміщення на порталі банку відомостей про автомобілі, вилучені у боржників банку, для начислення бонусної нагороди, не входило до його функціональних обовязків, це було обовязком спеціалістів з координації діяльності кредитних інспекторів. Всі виплати, незалежно від їх характеру і причин нарахування, відповідач здійснював йому шляхом безготівкових перерахувань на його пластикову картку. Він не отримував грошей готівкою, не простежував за тим, що, за кошти прийшли йому на рахунок і з яких підстав. Відповідач не повідомляв його про те, що сума, отримання якої зараз ставиться йому у провину, нарахована йому помилково; до проведення службового розслідування він взагалі не знав, що дана бонусна винагорода нарахована йому саме за автомобіль «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2, оскільки цей платіж нічим не відрізнявся від інших бонусних платежів, котрі він, будучи хорошим працівником, отримував багаторазово.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію акту від 12.11.2009 року про передачу автомобіля на зберігання ОСОБА_5, який не містить підписів позивача та інших працівників банку (а.с.17), копіями пояснень позивача, даних під час службового розслідування, в яких він також пояснював про свою непричетність до фальсифікації документів з метою незаконного отримання бонусної винагороди (а.с.18-20), функціональними обовязками кредитного інспектора та наказом від 15.05.2009 року щодо порядку вилучення автомобілів, заявою позивача щодо зняття помилково зарахованих бонусів за автомобіль «Мерседес Бенц-350» д/н НОМЕР_2, оскільки останній ним фактично не вилучався та не знаходився на момент виплати бонусної винагороди на площадці банку (ас.25).

Представник відповідач в судове засідання не зявився, будь-яких доказів щодо спростування доводів позивача не надав.

Крім того, як вбачається з функціональних обовязків кредитного інспектора та наказу від 15.05.2009 року щодо порядку вилучення автомобілів, позивач відповідно до свої функціональних обовязків не був наділений повноваженнями щодо обслуговування грошових коштів, товарних або культурних цінностей. Позивач не укладав з банком договорів про матеріальну відповідальність, не приймав і не отримував будь-яких товарно-матеріальних цінностей відповідача і не мав зобовязань щодо їх збереження чи зберігання.

Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно довідки від 03.06.2010 року заробітна плата позивача за період роботи з 01.11.2009 року по 14.04.2010 року склала 57050 грн. 18 коп. (а.с.33).

Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період становить 57050 грн. 18 коп. / 113 робочих днів (за виключенням неробочих та святкових днів, передбачених ст.73 КЗпПУ) = 504 грн. 87 коп.

Заробітна плата, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 14.04.2010 року (дня звільнення) по 16.09.2010 року (день розгляду справи судом) складає 504,87 грн. х 106 робочих днів (за виключенням неробочих та святкових днів, передбачених ст.73 КЗпПУ) = 53516 грн. 22 коп.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 15.09.2010 року позивач просив стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2010 року по 15.09.2010 року в сумі 47541 грн. 90 коп.

В звязку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог, та з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2010 року (день звільнення) по 15.09.2010 року в сумі 47541 грн. 90 коп.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. за вимогу немайнового характеру (щодо визнання незаконним звільнення та поновлення на роботі), 475 грн. 42 коп. за вимогу майнового характеру (щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу), а всього 483 грн. 92 коп. судового збору.

Також з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені останнім при подачі позовної заяви витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 75 грн. та на користь держави недоплачену позивачем суму вказаних витрат в розмірі 45 грн.

У відповідності до ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.41,235 КЗпПУ, ст.ст.10,11,57-60,88,212-215,367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади кредитного інспектора Департаменту по управлінню та поверненню проблемної заборгованості Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі п.2 ст.41 КЗпПУ.

Поновити ОСОБА_1 на посаді кредитного інспектора Департаменту по управлінню та поверненню проблемної заборгованості Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2010 року по 15 вересня 2010 року в сумі 47541 грн. 90 коп. та сплачені позивачем при подачі позовної заяви витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 75 грн.

Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 483 грн. 92 коп. та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 45 грн., а всього 528 грн. 92 коп.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді кредитного інспектора Департаменту по управлінню та поверненню проблемної заборгованості Дніпропетровського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» та в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.Ю.Казак