АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2066/10 Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В.
Провадження № 22ц-777/10 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2010 р.

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Гірський Б. О., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Саланда О.М.

з участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про стягнення авансових платежів та витрат,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася із вимогами до відповідача про стягнення подвійної суми авансу в розмірі 589940,26 грн. внаслідок невиконання умов попереднього договору /надалі «Договір»/ щодо купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Шептицького, 59 у с. Петриків Тернопільського району, укладеного між сторонами 20.10.08.

Зазначає, що відповідач, отримавши авансовий платіж у розмірі 291882,13 грн., відмовилася від продажу вказаного будинку.

За умовами Договору передбачено відповідальність продавця за невиконання зобов'язання щодо укладення договору купівлі-продажу в подвійному розмірі авансового платежу.

Окрім цього, просила стягнути витрати в сумі 3221,00 грн., понесені нею при укладанні Договору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.10.10 позов задоволено частково, стягнуто із відповідача в користь позивача 291882,13 грн. авансових платежів та 3221,00 грн. витрат пов'язаних з укладенням Договору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Окрім цього, стягнуто в користь позивача 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи.

У скарзі апелянт просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, а саме, щодо вирішення вимог про стягнення подвійної суми авансу в розмірі 589940,26 грн., вважаючи, що воно постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, й ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позов.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали скаргу, пославшись на мотиви, викладені в ній.

Зазначили, що в якості забезпечення виконання зобов'язання сторонами, яке виникло у сторін Договору, було передбачено відповідальність за його невиконання. Оскільки відповідачка порушила умови Договору, тому суд першої інстанції безпідставно

відмовив у стягненні подвійної суми завдатку.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач порушила умови Договору і визнав сплачені позивачем кошти авансом й, відповідно, стягнув їх.

Із таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Встановлено, що 20.10.08 між відповідачем, в інтересах якої за дорученням діяла ОСОБА_5, та позивачем укладено попередній договір, за умовами якого сторони зобов'язалися у майбутньому, в термін до 20.02.09, укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку по вул. Шептицького, 59 у с. Петриків Тернопільського району Тернопільської області на умовах і в порядку, визначених попереднім договором (п. 1.1). '

Тобто, у силу вимог ст.ст. 11, 509, 635 ЦК України, між сторонами спору виникло зобов'язання, яке випливає із договору.

Законодавець передбачив, що попередній договір є зобов'язанням і це випливає із змісту ч. З ст. 635 ЦК України.

Істотною умовою даного зобов'язання було укладення договору купівлі-продажу житлового будинку в строк до 20.02.09 за ціною 665000,00 грн., що еквівалентно 140000,00 дол. США. "

У подальшому сторони 21.12.08 внесли зміни до п. 1.1 Договору щодо дати укладення договору купівлі-продажу, змінивши термін із 20.02.09 на 30.08.09.

Окрім цього, внесено зміни до п. 5.1. Договору, який викладено в наступній редакції: «з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу вищезазначеного нерухомого майна та своєї платіжної спроможності, Покупець передала, а Продавець отримала суму авансу у розмірі 182746,50 грн., що еквівалентно 26485,00 дол.США».

Фактично позивачем (Покупцем) сплачено відповідачу (Продавцю) кошти в сумі 291882,13 грн., що підтверджується платіжними документами і не заперечується ОСОБА_4

Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У свою чергу, відповідачка відмовилася від укладення договору купівлі-продажу й проігнорувала вимогу позивача про повернення коштів.

Пунктами 5.4, 5.5, 5.6 Договору передбачено відповідальність сторін за невиконання його умов.

Так, у п. 5.4 зазначено, що у випадку невиконання Договору Покупцем, сума, вказана у п.п. 5.1, 5.2 Покупцю не повертається і залишається у продавця.

Відповідно, п. 5.6 передбачає, що у випадку невиконання Договору Продавцем, вона зобов'язується повернути Покупцю протягом 15 днів з дати, встановленої п. 6.1 подвійну суму авансу. У разі затримки її повернення сплатити на користь Покупця пеню в розмірі 2 % за кожен день прострочення.

Згідно із ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Аналізуючи відповідальність сторін за Договором, апеляційна інстанція приходить до висновку, що сторони в якості забезпечення виконання зобов'язання за попереднім договором обрали завдаток, хоча в договорі вказано дані платежі як аванс, та пеню.

Із пояснень позивача та представників сторін в суді апеляційної інстанції вбачається, що під час укладення попереднього договору сторони фактично домовилися про завдаток і були обізнані про наслідки невиконання договору.

У силу ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що проведені позивачем платежі є завдатком, а тому необхідно застосовувати наслідки невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком за правилами ст. 571 ЦК України.

Посилання у Договорі на здійснений позивачем платіж, як на аванс, не створює правових наслідків авансу.

Тому, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, внаслідок чого невірно застосовані норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду в цій частині з постановлянням нового рішення, як це передбачає ст. 309 ЦПК України.

З огляду на викладене, рішення суду в частині вирішення вимог позивача про стягнення в подвійному розмірі сплачених нею платежів за попереднім договором підлягають до задоволення.

У решті рішення слід залишити без змін, оскільки судом вірно відмовлено у позові щодо розірвання договору та стягнуто в користь позивача усі витрати, пов'язані із укладенням Договору та розглядом справи у суді.

При цьому, колегія суддів враховувала вимоги ч. З ст. 635 ЦК України, у відповідності до якої зобов'язання, зумовлене Договором, припинилося, та вимоги ст.303 ЦПК України щодо меж розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати рішення суду першої інстанції у зазначеній частині через невірне застосування норм матеріального та процесуального права й постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 22 лютого 2010 року скасувати частково, а саме в частині стягнення із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 281882,13 грн. авансових платежів.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 583764,26 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Р ішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6