РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-66/10

Провадження № 2-66/10

02.09.2010

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Погасій О.Ф.

при секретарі Щегульній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітньої дитини про визнання такими, що втратили право користування житлом зі скасуванням реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, 3-і особи ОСОБА_2, приватний нотаріус ХИНО ОСОБА_5, перша Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, служба в справах дітей Московської районної ради м. Харкова про визнання договорів дарування, купівлі-продажу, спадкового договору недійсними,-

встановив:

10.01.2007 року ОСОБА_7, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин та зняти її та її неповнолітню доньку ОСОБА_8 з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог, позивачі посилалися на те, що 03.11.2006 року між позивачами ОСОБА_7 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири №156 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ, 34 в м. Харкові. Згідно даного договору ОСОБА_2 купив у ОСОБА_7 63/100 частини квартири: для себе 2/3 частини та 1/3 частину своєму малолітньому брату ОСОБА_9, опікуном якого являється. Даний договір був посвідчений приватним нотаріус Харківського міського нотаріального округа ОСОБА_10 і зареєстрованим в реєстрі. Факт опікунства над ОСОБА_9 підтверджують копією рішення виконкому Фрунзенської районної ради м. Харкова від 05.09.2005 року. 15.11.2006 року вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований в КП «Харківське міське БТІ». Але ще до укладання договору купівлі-продажу квартири позивачам було відомо про те, що в квартирі з 2005 року зареєстровані ОСОБА_3 та її малолітня донька ОСОБА_8. Їх реєстрація в спірній квартирі була здійснена у звязку з укладанням між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 спадкового договору 03.08.2005 року, оскільки ОСОБА_7 була похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. У звязку з тим, що ОСОБА_3 неналежним чином виконувала свої зобовязання по спадковому договору, рішенням Московського суду м. Харкова від 16.02.2006 року спадковий договір укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання спадкового договору в кінці лютого 2006 року ОСОБА_3 виїхала з спірної квартири і до теперішнього часу в ній не проживає. В березні 2006 року ОСОБА_3 предявила ОСОБА_7 претензії щодо відшкодування витрат понесених нею у звязку з виконанням спадкового договору. 16.03.2006 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_7 1641 грн. про що ОСОБА_3 власноручно написала розписку в присутності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Факт не проживання ОСОБА_3 та її малолітньої доньки ОСОБА_13 в вищевказаній квартирі підтверджується актами ОЖК «Левада» за період з березня по жовтень 2006 року. Таким чином з лютого 2006 року ОСОБА_3 бажаючи створити видимість проживання в квартирі несе витрати по утриманню однієї кімнати, чим створює незручності в користуванні квартирою.

24.01.2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ( яку після смерті замінено на ОСОБА_1), 3-і особи ОСОБА_2, приватний нотаріус ХИНО ОСОБА_5, перша Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6, служба в справах дітей Московської районної ради м. Харкова про визнання договорів дарування, купівлі-продажу, спадкового договору недійсними. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що в трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 проживала власник квартири ОСОБА_7, її син ОСОБА_4, невістка та онуки. ОСОБА_7 займала кімнату 16 м.2 (кімната 2 за технічним паспортом), ОСОБА_4 з сімєю кімнати 14,8 м.2 та 13 м.2 (кімната 3 та 4 за технічним паспортом).

Протягом тривалого часу ОСОБА_7 з сімєю її сина не вели спільного господарства, не проживали однією сімєю і не підтримували родинних відносин, що встановлено рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.05.2005 року та мали недоброзичливі відношення .

ОСОБА_7 влітку 2003 року умовила її, як племінницю, довічно утримувати її. Вона на той час проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. За наполяганням ОСОБА_7 між ними був укладений і нотаріально посвідчений договір довічного утримання від 01.10.2003 року, реєстровий № 7-1246. Але через 10 днів ОСОБА_7 передумала, бо так вона онуків позбавляє спадщини і житла. 13.10.2003 року ОСОБА_7 і вона склали нотаріально посвідчену угоду про розірвання договору довічного утримання, реєстровий № 7-1308 .

Потім ОСОБА_7 подала позов до ОСОБА_4, невістки і онуків про звільнення ними кімнати 14,8 м.2 (кімната 3 за техпаспортом), рішенням суду від 12.05.2005 року ОСОБА_4, його дружині і дітям було виділено для проживання лише одну кімнату 4 площею 13 м.2 .

ОСОБА_7П не бажала проживати з сином, невісткою і онуками в одній квартирі, а тому запропонувала їй взимку 2005 року продати її сину ОСОБА_4 належні їй на праві приватної власності 61/100 частини (житловою площею 34,4 м.2) комунальної трикімнатної квартири АДРЕСА_2/5-А, де вона на той час проживала з малолітньою донькою. При цьому ОСОБА_7 запропонувала продати їй дві кімнати 3 і 4 житловою площею 27,8 кв.м. своєї квартири. Вона навіть витребувала у сина ОСОБА_4 і невістки письмове зобов'язання від 15.03.2005 року про звільнення кімнат в квартирі АДРЕСА_3, виписку з квартири та відшкодування їй 700 грн. судових витрат. Вона на таку неравнозначну по площам квартир купівлю-продаж не погоджувалась. Тоді ОСОБА_7 запропонувала здійснити обмін її 34,4 м.2 житлової площі на її 30,8 м.2 (кімнати 2 і 3) без доплати, при цьому вона займатиме кімнату 13 м.2 (кімната 4). Але вона пропонувала ОСОБА_7 доплатити їй за різницю загальної площі квартир 77,6 (моя) - 65,3 = 12,3 м.2.

ОСОБА_7 отримала консультації щодо сплати послуг нотаріуса, державного мита та податків і умов відчуження кімнат квартир та умовила її на обмін кімнатами наших квартир без письмового договору міни і доплати, через договір дарування моїх кімнат її синові ОСОБА_4, а мені буде дві кімнати 2 і 3 площею 30,8 м.2, доплатою буде отримання мною всієї її квартири з доглядом її через спадковий договір. В підтвердження своїх намірів вона надала мені копію нотаріально посвідченого заповіту на мене з позбавленням свого сина спадщини, реєстровий №797 .

Враховуючи становище ОСОБА_7 та відносини з її сином і невісткою, довіряючи літній людині і тітці та її життєвому досвіду, вона погодилась на обмін кімнатами наших квартир через нотаріально посвідчений договір дарування від 17.06.2005 року, реєстровий № 773, за яким вона подарувала ОСОБА_4 свої 61/100 (34,4 м.2 кімнати 2 і 3) трикімнатної комунальної квартири 16 будинку 124/5-А по пр-ту Московському в м. Харкові. ОСОБА_4 з дружиною і дітьми переселились в подаровані кімнати і виписались з квартири ОСОБА_7 07.07.2005 року. Вона остаточно переселилась з дочкою в спірну квартиру АДРЕСА_3 і стала проживати в квартирі, а 21.07.2005 року зареєструвалась з дочкою за вказаною адресою. ОСОБА_7 03.08. 2005 року уклала з нею спадковий договір, посвідчений нотаріусом за реєстровим № 2-2087. При цьому пп. г) п. 7 спадкового договору було передбачено, що у разі розірвання договору ОСОБА_7 повертає їй гроші і забезпечує житлом. ОСОБА_3 була впевнена, що обмін відбувся і її та її доньки права на власність і житло ОСОБА_7 гарантувала і забезпечила.

Таким чином між нею і ОСОБА_7 було вчинено правочин - договір міни частками квартир, відповідно до ст. 715-716 ЦК України, який був оформлений вчиненням двох удаваних правочинів - договором дарування від 17.06.2005 року і спадковим договором від 03.08.2005 року. При цьому ОСОБА_7 замовчувала, що вона ніколи не переселиться з кімнати 2 площею 16 м.2 в кімнату 4 площею 13 м.2, щоб не порушити житлових прав сина, невістки і онуків (ч. 4 ст. 156 ЖК України), та позбавить її і її доньку власності і житла, а її син за її рахунок отримає власність і житло. Крім цього ОСОБА_7 і її нотаріуси замовчували, що я вчиняю правочини в порушення ст. 155 СК України та ч. 1 ст. 156 ЖК України і її малолітня доньку позбавляється житлових права. Після укладення усного договору міни кімнатами ОСОБА_7 продовжила проживати в кімнаті 16 м.2 і не бажала жити в кімнаті 13 м.2 та навмисно створювала спори.

Так як квартира ОСОБА_7 перебувала під забороною відчуження ми не мали можливості розміняти квартиру. Повернутись у попереднє становище не бажала як ОСОБА_7 так і її син ОСОБА_4, ОСОБА_7 пропонувала за згодою розірвати спадковий договір, але я погоджувалась це зробити за умови виконання її обовязку забезпечення її і доньки власності і житлом. ОСОБА_7 подала позов до суду про розірвання спадкового договору, вона проти позову не заперечувала, але наполягала на виконанні ОСОБА_7 її зобовязання по забезпеченню житлом. Лише після того , як ОСОБА_7 і вона уклали угоду 03.01.2006 року про забезпечення її двома кімнатами в трьох-кімнатній квартирі та сплаті їй витрат 1736 грн. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2006 року задоволено позов і розірвано спадковий договір від 03.08.2005 року.

ОСОБА_7 частково виконала угоду від 03.01.2006 року і після розірвання спадкового договору 16.03.2006 року сплатила їй 1641 грн. , а вона продовжувала проживати в квартирі, т.я. ОСОБА_7 не виконувала обов'язку по забезпеченню її двома кімнатами в іншій квартирі. На її вимоги виконання зобов'язання по забезпеченню житлом, ОСОБА_7 тільки створювала видимість виконання зобов'язання. Так ОСОБА_7 02.09.2006 року запропонувала їй укласти договір про наміри з ОСОБА_14 про купівлю у неї 72/100 частин комунальної квартири з передачею завдатку. ОСОБА_7 запевнила її, що сплатить продавцю вартість її кімнат. Вона знов довірилась ОСОБА_7 і отримала у виконавчому комітеті Московської районної ради м. Харкова рішення від 26.09.2006 року № 335/23 про дозвіл зняти з реєстрації доньку і зареєструвати її за новою адресою. Але пізніше зясувалось, що ОСОБА_7 не бажає виконувати свої зобовязання.

В грудні 2006 року я дізналась, що ОСОБА_7 здійснила відчуження кімнат 3 і 4, спільної квартири родичу ОСОБА_2, за погрозливими вимогами і діями якого вона вимушена була звільнити від меблів і речей одну кімнату 31.12.2006 року .

ОСОБА_7 і ОСОБА_2 03.11.2006 року уклали і нотаріально посвідчили договір купівлі-продажу 63/100 трикімнатної квартири (кімнати 3 і 4) ОСОБА_7, реєстровий № 3227, саме на ту житлову площу, яку вона займала з малолітньою дитиною, для того, щоб виселити її з дитиною і позбавити житла і власності та не виконувати зобовязання по угоді від 06.01.2006 року, які виникли внаслідок розірвання спадкового договору. При цьому, ОСОБА_2 було відомо про спір між нею і ОСОБА_7

Таким чином договір купівлі-продажу 63/100 часток квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_7, ОСОБА_2 і ОСОБА_9 є фіктивним і направлений на порушення житлових прав її малолітньої дочки.

Перша Харківська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи без участі її представника.

Приватний нотаріус ХДНО ОСОБА_5 надала заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_6 надала заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 03.11.2006 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 діючого від себе особисто та в інтересах малолітнього ОСОБА_9 ОСОБА_15 М.П. продала а ОСОБА_2 діючий за себе особисто та як опікун від імені і в інтересах малолітнього ОСОБА_9 купили 63/100 частини трикімнатної квартири 156 у будинку №34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові в наступних частинах ОСОБА_16 2/3 частини, ОСОБА_9 1/3 частину вищевказаної частини квартири. Вищевказана квартири належала ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Московською районною радою міста Харкова 19.02.2002 року, зареєстрованого в КП «Харківське міське БТІ» 18.03.2002 року, номер запису 64884.

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.02.2006 року розірвано спадковий договір, укладений 03.08.2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений Першою Харківською державною нотаріальною конторою, та зареєстрований за №2-2087.

Згідно актів ОЖК «Левада» від 22.03.2006 року, 27.04.2006 року, 22.05.2006 року, 28.06.2006 року, 28.07.2006 року,30.08.2006 року, 25.09.2006 року, 26.10.2006 року зазначено, що при обстеженні квартири №156 будинку 34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові ОСОБА_17 та ОСОБА_8 не проживають з грудня 2005 року.

Згідно договору довічного утримання від 01.10.2003 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, ОСОБА_7 передала у Власність ОСОБА_3 належну квартиру №156 у будинку №34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові, а ОСОБА_3 зобовязалася довічно повністю утримувати ОСОБА_7 надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечуючи за нею належний догляд та необхідну допомогу.

Згідно угоди про розірвання договору від 13.10.2003 року укладеної між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано договір довічного утримання щодо квартири №156 в будинку №34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові з їхньої обоюдної згоди. Свідоцтво про право власності на житло, видане 19 лютого 2002 року Виконкомом Московської районної ради м. Харкова, зареєстроване у КП «Харківське міське БТІ» 18.03.2002 року за реєстром №64884 повернено ОСОБА_7.

Згідно заповіту від 15.02.2005 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй квартиру №156 будинку 34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові заповіла ОСОБА_3, а свого сина ОСОБА_4 позбавила спадщини.

Згідно договору дарування від 17.06.2005 року ОСОБА_3 передала безоплатно у власність 61/100 частину квартири №16 з відповідною частиною місць загального користування, що знаходиться в місці Харкові, пр.. Московський,124/5-А а ОСОБА_4 цей дарунок прийняв.

Згідно спадкового договору від 03.08.2005 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, у разі смерті відчужувача ОСОБА_7 набувач ОСОБА_3 набуває право власності на квартиру №156 будинку 34 по. Пр.. 50 річчя ВЛКСМ у м. Харкові.

Згідно постанови начальника Московського РВ ГУМВС України в Харківській області від 30.12.2006 року ОСОБА_3 було відмовлено в порушені кримінальної справи за фактом шахрайства відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у звязку з відсутністю в їх діях злочину передбаченого ст..190 КК України.

Згідно заповіту від 06.12.2006 року ОСОБА_7 на випадок своєї смерті все своє майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалося, що буде належати їй на день смерті, в тому числі належну їй на праві особистої власності частину квартири №156 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ №34 в м. Харкові заповідає ОСОБА_1.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла 27.07.2007 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова провадження у справі зупинено до залучення до справи правонаступника чи законного представника після смерті ОСОБА_7.

Згідно відповіді Третьої Харківської державної нотаріальної контори повідомлено, що після померлої 27.07.2007 року ОСОБА_7, яка мешкала м. Харків, пр.. 5- річчя ВЛКСМ,34 кв.156 з заявою про прийняття спадщини згідно з заповітом 10.11.2007 року звернувся ОСОБА_1. Свідоцтво про право власності не видавалося.

Ухвалою Московського районного м. Харкова від 22.04.2008 року провадження у справі було відновлено.

Ухвалою Московського районного м. Харкова від 23.07.2008 року замінено відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на належного відповідача ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2010 року замінено первинного позивача ОСОБА_7, після її смерті, на належного позивача ОСОБА_1.

Згідно постанови начальника Московського РВ ГУМВС України в Харківській області від 05.04.2007 року ОСОБА_3 було відмовлено в порушенні кримінальної справи за відсутності події злочину.

В судовому засіданні, за клопотанням ОСОБА_3, надали свої свідчення свідки ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, які пояснили, що ОСОБА_7 і ОСОБА_3 родичі, деякий час проживали спільно, ОСОБА_7 постійно сварилась з сином і невісткою. ОСОБА_3 доглядала ОСОБА_7, проживала в спірній квартирі з співмешканцем ОСОБА_20 В спірну квартиру поселився новий власник частини квартири ОСОБА_2 Спочатку ОСОБА_3 звільнила від своїх речей кімнати для ОСОБА_2, а потім вимушена була піти з квартири.

Згідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача, або членів його сімї житлове приміщення зберігається на протязі шести місяців.

Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловими приміщеннями, передбачений відповідно до ст. ст. 71, 72 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного та громадського житлового фонду.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 відсутня в спірній квартирі понад 6 місяців без поважної причини, а тому втратила право користування житловим приміщенням в спірній квартирі з неповнолітньою дочкою, суд знімає їх з реєстрація їх за адресою спірної квартири.

За таких обставин суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що при укладенні договір дарування між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, спадкового договору між ОСОБА_3 і ОСОБА_7 зміст правочину не суперечить діючому законодавству, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочини вчинено у письмовій формі, встановленій законом, правочини спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( згідно ст.. 203 ЦК України.)

Згідно ст.. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню, та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

ОСОБА_3 не надала доказів своїх позовних вимог, не надала доказів недійсності спірних правочинів, не надала доказів, що за укладеними і нотаріально посвідченими правочинами приховано іншу угоду міни житла, укладену в усній формі, тому суд відмовляє в задоволенні її позову в повному обсязі.

Арешти на житло, накладені в порядку забезпечення позову , суд скасовує.

На підставі викладеного., керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212- 215, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 і неповнолітню дитину ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4, зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Скасувати арешт на квартиру 16 будинку 124/5 «А» по пр.. Московському в м. Харкові, накладений ухвалою Московського районного суду м. харкова від 28 березня 2008 року.

Скасувати арешт на 63/100 частини квартири №156 будинку 34 по пр.. 50 річчя ВЛКСМ в м. Харкові, зареєстровану на імя ОСОБА_2, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 серпня 2009 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.Ф. Погасій