Справа № 2-1204/2010
Провадження № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2010 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого Франчук О. Д.

при секретарі Коршак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визначення порядку користування квартирою № 91 в будинку № 45 по вул. Набережна Енергетиків в м. Южноукраїнську Миколаївської області, що складається з трьох жилих кімнат та приміщень загального користування.

Позовні вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності. В даній квартирі зареєстрована та проживає і позивачка. Остання зазначає, що до того часу, коли вона стала проживати разом з сім'єю своєї доньки ОСОБА_2, вона мала свою квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2. 28 травня 2010 року на прохання доньки вона продала свою квартиру та віддала їй всі кошти, а остання в цей же день купила будинок в с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області та оформила його на своє ім'я, а їй виділила кімнату для проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєструвала її в вищезазначеній квартирі. Вказує на те, що ОСОБА_2 обіцяла їй, що за грошові кошти за продану квартиру, вона купить будинок на ім'я позивачки, але обіцянки не дотрималася. Але з часом відповідачі почали створювати їй перешкоди в користуванні квартирою для того, щоб вона добровільно її залишила. Тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що у неї була своя квартира АДРЕСА_3. 28 травня 2010 року на прохання доньки вона продала свою квартиру, яка в цей же день, на виручені від продажу квартири кошти, купила будинок в с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області та оформила його на своє ім'я, а їй виділила кімнату для проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєструвала її в вищезазначеній квартирі. Дана квартира належить ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності. Стверджувала, що ОСОБА_2 обіцяла їй, що купить будинок на її ім'я, але оформила його на своє ім'я. Проживаючи в їхній квартирі, відповідачі почали створювати перешкоди в користуванні квартирою, розпочинали конфлікти, провокували сварки, наносили їй тілесні ушкодження, в зв'язку з чим вона вимушена була звертатися до міліції з відповідними заявами. Просила суд визначити порядок користування вищезазначеним житловим приміщенням, виділивши їй в користування кімнату житловою площею 12,4 кв.м., а відповідачам кімнати житловою площею 10,0 кв.м. та 16,6 кв.м., коридор, кухню, ванну кімнату, туалет залишити у загальному користуванні, стягнути з відповідачів на її користь судові витрати в розмірі 500 грн. 50 коп..

Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи своєї довірительки та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що з 27 травня 2010 року в квартирі АДРЕСА_4, яка належить їм та їхньому сину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, з їхньої згоди стала проживати ОСОБА_1, яку вони зареєстрували в вищезазначеній квартирі. Між ними спочатку не було неприязних відносин, але ОСОБА_1 згодом стала перешкоджати їм користуватися квартирою, провокувала сварки. Крім того позивачка неодноразово зверталась до Южноукраїнського МВ УМВС України в Миколаївській області, стосовно притягнення їх до кримінальної відповідальності з приводу неправомірних дій, але жодного разу факти викладені у її заявах до правоохоронних органів не знаходили свого підтвердження. На даний час позивачка, забравши всі свої речі, виїхала з їхньої квартири та не проживає в ній. Просили відмовити в задоволенні позивних вимог ОСОБА_1

Представник відповідачів в судовому засіданні позов не визнала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачів, представника відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/3 частки квартири (а.с. 7, 10).

Із технічного паспорту на квартиру вбачається, що загальна площа квартири складає 66,5 кв.м., з яких 39,0 кв.м. припадає на три жилі кімнати площею 16,6 кв.м., 12,4 кв.м. та 10,0 кв.м.. Також в квартирі є побутові та господарські приміщення: кухня, коридор, ванна кімната, туалет та вбудована шафа (а.с. 8-9).

Відповідно до виписки з домової книги (а.с. 13) в спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_1.

Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України, яка регулює порядок здійснення права спільної часткової власності, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами склалися неприязні стосунки. Дана обставина повністю знайшла своє підтвердження в судовому засіданні. Дані обставини підтверджуються постановами від 01.09.2010 року, 28.09.2010 року та 30.09.2010 року про відмову в порушенні кримінальної справи по факту заяв ОСОБА_1 про прийняття заходів впливу відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 29, 30, 31).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, а тому ніхто не може бути противоправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Тому вимоги позивачки стосовно виділення їй в користування кімнати житловою площею 12,4 кв.м., а відповідачам кімнати житловою площею 10,0 кв.м. та 16.6 кв.м., та стягнення з відповідачів на її користь судових витрат в розмірі 500 грн. 50 коп. не підлягають задоволенню, оскільки суттєво будуть порушені майнові права відповідачів.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 та ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин суд вважає, що позов слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 60, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення порядку користування жилим приміщенням - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_5