АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Балюк О.С.,

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_3 Миколайоваича до ОСОБА_1, третя особа: відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РВ Львівського міського управління ГУМВСУ у Львівській області (далі відділення реєстрації фізичних осіб), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права на проживання, вселення та усунення перешкод у користування житловим приміщенням,

встановила:

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по вул. Яблуневій, 39 в м. Львові.

Зобовязано СГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: м. Львів, вул. Яблунева, 39.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржила ОСОБА_1, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_3 відмовити, визнати її право на проживання в спірному будинку та вселити її в цей будинок. Апелянт посилається на те, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що не відповідає твердження суду про те, що вона без поважних причин залишила спірний будинок, оскільки в будинку не проживає у звязку з агресивною та протиправною поведінкою чоловіка до неї внаслідок захопленням релігійною літературою, магією, містикою, інтегральною йогою. Крім того, зазначає, що судом не враховано, що в будинку зареєстрована неповнолітня донька, яка, з урахуванням психічного стану позивача ОСОБА_3, сама без матері не зможе проживати та те, що суд вирішив питання про права та обовязки третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу на підтримання апеляційної скарги, проаналізувавши обставини та матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником будинку № 39, що по вул. Яблуневій в м. Львові на підставі договорів дарування.

В спірному будинку зареєстровані сторони, їх дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати та брат власника будинку. З 2000 року відповідачка та її дочка в будинку не проживають, що стверджується доказами та не заперечується сторонами.

ОСОБА_1 вселилась в будинок як дружина власника, з яким уклала шлюб 05 листопада 1994 року, який був розірваний у судовому порядку, про що свідчить ухвала колегії суддів апеляційного суду Львівської області від 14 вересня 2009 року, якою залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Львова про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК члени сім`ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч.1 ст.405 ЦК.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовується правила, встановлені ст.162 ЖК.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені законом строки (шість місяців), передбачає і стст.71,72 ЖК.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову районний суд вірно виходив з того, що ОСОБА_1 не проживає в спірному будинку з 2000 року без поважних причин. Доказів не ствердження того, що їй чинились перешкоди в користуванні будинком, не представлено, як і не представлено доказів звернення її до компетентних органів про чинення перешкод та усунення перешкод в користуванні житлом, погроз з боку ОСОБА_3 щодо її права на звернення до правоохоронних органів. Будь-яких дій на вселення в спірний будинок ОСОБА_1 до предявлення зустрічного позову не вчиняла, що свідчить про втрату інтересу до спірного житла.

Вирішуючи позов про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, предявлений ОСОБА_3, суд повно та всебічно перевірив поважність причин відсутності такої в жилому приміщенні.

В цій частині рішення суду відповідає встановленим обставинам та матеріалам справи, матеріальному та процесуальному законодавству, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи ВГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області судом залучено до участі у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Однак, вирішуючи позовні вимоги, суд зобовязав третю особу зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: м. Львів, вул. Яблунева, 39, тим самим суд вирішив питання про його права та обовязки, в той час коли ВГІРФО не було стороною в цивільному процесі.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає до зміни з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2009 року в частині зобовязання ВГІРФО Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області зняти ОСОБА_1 з реєстраційного обліку за адресою: м. Львів, вул. Яблунева, 39, скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_5