Апеляційний суд Житомирської області
21 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючої Котік Т.С.
суддів Жигановської О.С., Омельчук М.І.
при секретарі Порохня М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства „Терра-Центр і К" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди
за апеляційною скаргою Приватного підприємства „Терра-Центр і К" (надалі ПП „ОСОБА_2 і К" на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2010 року, -
В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що до 15 травня 2009 року працювала в ПП „ОСОБА_2 і К" на посаді техніка - землевпорядника. У зв'язку з тим, що при звільненні їй не виплачена заробітна плата за травень 2009 року в розмірі 2 910 грн. та компенсація за невикористану відпустку, просила задовольнити позов в цій частині, а також відповідно до ст. 117 КЗпП Укрг ни стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000 грн.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПП „ОСОБА_2 і К" на користь ОСОБА_1 2 534 грн.04 боргу по заробітній платі, 16 178 грн. 14 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з відповідача на користь держави 204 грн. 12 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ПП „ОСОБА_2 і К" просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що при ухваленні рішення судом порушено норми матеріального і процесуального права. Суд першої інстанції зіслався на довідку яка не засвідчена належним чином, та не звернув уваги, що позивачка не просила провести з нею розрахунок при звільненні. Вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, апелянт вважає безпідставними, оскільки відсутні об'єктивні підстави для її відшкодування.

Вислухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 15 квітня 2008 року до 15 травня 2009 року перебувала в трудових відносинах з ПП „ОСОБА_2 і К", обіймала посаду техніка-землевпорядника (а.с. 38, 42, 57).

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок із позивачкою не проведений відповідачем в день звільнення.

Задовольняючи позов та стягуючи заборгованість по заробітній платі в розмірі 2 534 грн.04 коп. суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме такий розмір заробітної плати підтверджений позивачкою.

Проте такі висновки суду не відповідають матеріалам справи, та не підтверджені належними доказами.

Зі змісту наказу від 15 квітня 2008 року вбачається, що позивачка прийнята на посаду техніка-землевпорядника з окладом відповідно зі штатним розписом ( а.с.42).

На час прийняття позивачки на роботу, на підприємстві діяв штатний розпис, який був затверджений наказом №2/2 від 01 квітня 2008 року. Згідно якого, місячний посадовий оклад техніка-землевпорядника становив 750 грн. (а.с.72).

Розрахунок, наданий позивачкою (а.с.8) проведений нею самостійно, не підписаний керівником підприємства та бухгалтером, а також не скріплений печаткою, а тому не є належним доказом, нарахованої заробітної плати за травень 2009 року, в контексті вимог ст. 58 ЦПК України.

Доказів на підтвердження того, що умови оплати праці позивачки в травні 2009 році визначені в іншому порядку, ніж передбачено штатним розписом, не надано та не встановлено судом.

Наказом № 5/1 від 01 травня 2009 року затверджений новий штатний розпис на приватному підприємстві „ОСОБА_2 і К". За яким посадовий оклад техніка-землевпорядника становить 680 грн. (а.с.65). Вказаний наказ ніким не ос порений, та на час звільнення позивачки був чинним.

Нараховуючи заробітну плату ОСОБА_1 за відпрацьований час в травні 2009 року, підприємство виходило саме з вказаного посадового окладу.

Відповідно до відомості на виплату грошей №НЗП-000005 за травень 2009 року, позивачці нараховані кошти в розмірі 375 грн.96 коп. (а.с. 36,37).

Про нараховані кошти позивачка була повідомлена листом від 30.06.2009 року (а.с.41), а в послідуючому вказана сума грошей перерахована на адресу позивачки поштовим переказом (а.с. 34).

З огляду на викладене, підприємство розрахувалося з ОСОБА_1, виплативши їй заробітну плату за травень 2009 року та компенсацію за невикористану відпустку, а тому рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір

з

підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом, та не заперечується відповідачем по справі, з ОСОБА_1 не був проведений розрахунок в день звільнення. У зв'язку із скрутним фінансовим становищем, заробітна плата працівникам, в тому числі і ОСОБА_1, була нарахована лише ЗО травня 2009 року, а виплата проводилася на підприємстві - 02 червня 2009 року (а.с.36,37,41).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивачка має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апелянта про те, що позивачка не отримала заробітну плату через свою недобросовісну поведінку, оскільки в заяві про звільнення не просила провести з нею розрахунок, є безпідставними, та не узгоджуються з вимогами ст. 116 КЗпП України.

Визначаючи розмір середньої заробітної плати, суд правильно виходив із даних, які зазначені в довідці про середню заробітну плату видану ОСОБА_1 07.05.2009 року за вих. 27 (оригінал якої приєднано до матеріалів справи в апеляційній інстанції), та відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 обчислив середню заробітну плату.

Така довідка видана позивачці Приватним п дприємством „ОСОБА_2 і К", підписана головним бухгалтером та скріплена печаткою підприємства (а.с. 5).

Твердження апелянта про те, що вказана довідка не є належним доказом є безпідставними.

Представником відповідача, не спростовані в судовому засіданні відомості, що викладені в зазначеній довідці.

Проте, визначаючи період за який необхідно стягнути середній заробіток, суд припустився помилки, та не врахував, що ЗО червня 2009 року Приватне підприємство „ОСОБА_2 і К" на адресу ОСОБА_1 направило лист з проханням отримати нараховані кошти (а.с.41).

При розгляді справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтвердила, що вказаний лист отримала, але за коштами не поїхала у зв'язку із зайнятістю по роботі, а отже, сама розпорядилася своїм правом щодо отримання нарахованих коштів.

Тому, саме за період, з 15 травня 2009 року по ЗО червня 2009 року, на користь позивачки, підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3 034 грн.88 коп. з розрахунку: 4500:43=104,65; 104,65x29=3 034,88; де 4500грн.-заробітна плата позивачки за два останні місяці; 43 - дні і дпрацьовані позивачкою за два останні місяці перед звільненням; 104грн.65коп.-одноденний заробіток позивачки; 29 - дні затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, також і "длягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 З 034 грн.88 коп. за період, з 15 травня 2009 року по ЗО червня 2009 року.

Що стосується вирішення місцевим судом спору щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в названій частині ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для його скасування в названій частині відсутні.

У зв'язку із зменшенням розміру коштів, які стягнуті апеляційним судом на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з Приватного підприємства „ОСОБА_2 і К" на користь держави 59 грн. 50 коп. судового збору (51 грн. за вимогу майнового характеру та 8грн.50коп. за вимогу немайнового характеру) та 129 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Терра-Центр і К" задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 червня 2010 року в частині вирішення спору щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та відшкодування судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з Приватного підприємства „Терра-Центр і К" на користь ОСОБА_1 3 034 грн.88 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період, з 15 травня 2009 року по ЗО червня 2009 року.

Стягнути з Приватного підприємства „Терра-Центр і К" на користь держави 59 грн. 50 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про стягнення заборгованості по заробітній платі за безпідставністю.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи