Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

В складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретаріСалюк Т.М.

з участю представника позивачки ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Полонської центральної районної лікарні імені ОСОБА_4 про визнання незаконною бездіяльність головного лікаря, поновлення на посаді, стягнення невиплаченої частини заробітної плати та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_3 15.03.2010 року звернулась до суду з позовом в якому просила визнати бездіяльність головного лікаря Полонської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ) щодо відмови у внесенні змін до її трудової книжки відповідно до рішення суду від 12.12.2008 року, поновити її на посаді зубного лікаря ЦРЛ з 11 лютого 2003 року, стягнути з відповідача різницю в заробітній платі між повною ставкою зубного лікаря та 0,75 ставки зубного лікаря починаючи з 1.06.2008 року по 1.09.2009 року, а також моральну шкоду в сумі 25000 грн. В ході судового розгляду збільшила вимоги, просила поновити їй строк звернення до суду щодо вимоги про поновлення на посаді зубного лікаря.

В обґрунтування позову позивачка вказувала, що рішенням Полонського районного суду 12.12.2008 року скасовано наказ головного лікаря ЦРЛ № 16-к від 11.02. 2003 року про переведення її з посади зубного лікарня на 0,75 ставки лікаря стоматолога, стягнуто на її користь з відповідача недоплачену заробітну плату, моральну шкоду і судові витрати. Після скасування судом вказаного наказу вважає, що головний лікар повинен був відновити її на посаді зубного лікаря про що внести відповідні зміни до трудової книжки, однак незважаючи на багаторазові звернення з цього приводу до названої посадової особи, останній відмовив їй у такому поновленні, а надалі залишив працювати лікарем стоматологом, після чого у звязку з скороченням посад лікаря стоматолога перевів її на посаду медичної сестри ЦРЛ, що також на її думку є незаконним, оскільки вона повинна була залишатись працювати зубним лікарем, посади яких не скорочувались. Крім цього їй має бути виплачена різниця у заробітку між повною ставкою зубного лікаря та 0,75 ставки цієї ж посади, а також моральна шкода.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що рішення суду на яке посилається позивачка ЦРЛ виконало в повному обсязі, а в послідуючому ОСОБА_3 на законних підставах переведено на посаду медичної сестри, що стверджується рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12.02.2010 року. Також вказала, що відсутні підстави поновити позивачці строк на звернення до суду з приводу її вимоги про поновлення на посаді зубного лікаря.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази суд вважає позов позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що ОСОБА_3 до 11.02.2003 року працювала на посаді зубного лікаря ЦРЛ. В названу дату наказом головного лікаря № 16-к її було переведено на 0,75 ставки посади лікаря-стоматолога. Рішенням Полонського районного суду від 17 грудня 2008 року даний наказ визнано незаконним та скасовано, стягнуто на користь позивачки з відповідача недоплачену частину заробітної плати в сумі 7081 грн. 75 коп. за період з лютого 2003 року по квітень по 2008 року включно, а також моральну шкоду 800 грн. та судові витрати.

10 вересня 2009 року наказом головного лікаря ЦРЛ № 216-к ОСОБА_3 було звільнено з посади лікаря-стоматолога за скороченням штатів і їй було надано роботу на посаді медичної сестри.

Позивачка оскаржила звільнення її з названої посади до суду, і за рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 12.02.2010 року в позові ОСОБА_3 про визнання незаконним наказу про звільнення з посади лікаря-стоматолога відмовлено, після чого 15.03.2010 року вона звернулась до суду з цим позовом.

Наведені обставини стверджуються даними зазначених судових рішень.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу суд може поновити ці строки.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ЦРЛ про визнання незаконним наказу головного лікаря від 11.02.2003 року № 16-к, яким позивачку було переведено із посади зубного лікаря на 0,75 ставки посади лікаря стоматолога, про існування такого наказу ОСОБА_3 дізналась 7 вересня 2007 року, про що вона вказувала у позовній заяві (а.с.2).

Під час розгляду цієї справи позивачка не ставила вимогу про поновлення її на посаду зубного лікаря, хоча будь-яких перешкод цьому не існувало.

В період слухання названої цивільної справи та при винесенні судом 12.12.2008 року рішення ОСОБА_3 була обізнана з тим, що вона працює на 0,75 ставки посади лікаря-стоматолога, і що саме за виконання цієї роботи для неї нараховується заробітна плата.

Після звільнення її з посади лікаря-стоматолога у звязку з скороченням такої посади та переведення позивачки на роботу медичною сестрою, що мало місце 10.09.2009 року, ОСОБА_3 оспорила законність такого звільнення та просила її поновити на посаду саме лікаря-стоматолога, що свідчить про обізнаність позивачки з фактом перебування її на посаді лікаря-стоматолога, і нарахування їй оплати праці як 0,75 ставки названої посади, з чим вона погоджувалась.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 пропустила строк звернення до суду з вимогами про поновлення її на посаді зубного лікаря, та визнання незаконним бездіяльності головного лікаря щодо відмови внести записи до трудової книжки, а підстав поновити такий строк через відсутність поважних причин суд не знаходить, тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки після постановлення попереднім судом 12.12.2008 року рішення за яким визнано незаконним переведення ОСОБА_3 із посади зубного лікаря на посаду 0,75 ставки лікаря стоматолога, позивачка фактично продовжувала виконувати обовязки лікаря стоматолога і для неї проводилась оплата праці як 0,75 ставки лікаря стоматолога, тому суд не вбачає підстав задовольнити вимогу ОСОБА_3 щодо стягнення з ЦРЛ різниці заробітку.

Керуючись, ст.10, 70, ч.3 ст.209, ст. 212-215 ЦПК України суд

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до Полонської центральної районної лікарні імені ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий____________