АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Міцнея В.Ф., Половінкіної Н.Ю.

секретаря: Максименка Д.Р.

за участю: представників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

представника відповідачки ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2009 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики. Вказував на те, що між ним та відповідачкою укладено договір позики на суму 38000 грн. Відповідно до цього договору відповідачка зобовязалася повернути суму позики до 30 вересня 2007 року. Проте у зазначений строк позика повернута не була. Посилаючись на ці обставини, просив стягнути з ОСОБА_5 54188 грн у рахунок повернення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, 2039 грн 51 коп три проценти річних від простроченої суми, а також 7480 грн 42 коп - відсотки за користування позикою.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2009 року в задоволенні позову відмовлено.

------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Справа №22ц 194/10 Головуючий у І інстанції

категорія 19/27 ОСОБА_6

Суддя-доповідач: ОСОБА_7

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що висновок суду про те, що грошові кошти не передавилися ОСОБА_4 ОСОБА_5, а передавалися лише картки на отримання дизельного палива, не відповідають обставинам справи.

На думку апелянта, судом неправильно застосовано до правовідносин сторін положення ст.1051 ЦК України.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідачки апеляційну скаргу не визнав, вважає, що рішення суду є законним і підстав для його скасування немає.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовивалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що ОСОБА_8 не довів факт передачі ним грошової суми ОСОБА_5 та її прийняття останньою, а написана відповідачкою розписка не є підтвердженням укладення договору позики.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він суперечить нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

У матеріалах справи є розписка, якою підтверджується факт отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_4 38000 грн та її зобовязання повернути суму позики до 30 вересня 2007 року (а.с.6).

Посилаючись на показання свідка ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_5 одержала від ОСОБА_4 не гроші, а дві картки на дизельне паливо, суд дійшов висновку про безгрошовість позики.

Проте у відповідності до ст.1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі.

Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Однак з цих підстав договір позики відповідачка не оспорила.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції в розмірі 54188 грн та 2039 грн 51 коп трьох процентів річних від простроченої суми є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вимога позивача про стягнення процентів за користування позикою є безпідставною.

Пунктом 5 розділу VІІІ прикінцевих положень Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг (далі-Закон) передбачено, що до приведення законодавства у відповідність з цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються у частині, що не суперечать цьому Закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.4 Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п.5 ч.1 ст.1 Закону).

Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами-субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог, а в решті залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.88, 304, 307, 309, 314 ЦПК України , колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 3 грудня 2009 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 54188 грн у рахунок повернення боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції, 2039 грн 51 коп три проценти річних від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 814 грн 27 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: