23.06.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-2496 Головуючий в І інстанції
Категорія 27 Доповідач Колісниченко А.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Херсонської області у складі :

головуючого Колісниченка А.Г.,

суддів Вербицької Л.І.,

ОСОБА_2.

при секретарі Перевознік В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07.04.2010 року по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про передачу у заклад заставленого майна та звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И Л А :

До суду, із зазначеним позовом звернулось ПАТ «КБ «Приватбанк», обгрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з кредитним договором, укладеним банком з відповідачем 26.07.2006 року, останній отримав кредит у розмірі 77533,85 грн. на придбання автомобіля із строком повернення 26.07.2013 року. Також 26.07.2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна автомобіля «DAEWOO-LANOS TF69Y». У звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків за договором у нього утворилась заборгованість у розмірі 44137,39 грн. Просили передати належний позивачу автомобіль ПАТ «КБ «Приватбанк» у заклад шляхом вилучення його у відповідача та звернути стягнення на цей автомобіль як на предмет застави за договором шляхом його продажу з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07.04.2010 року зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 06.04.2010 року у сумі 3598,39 грн. в рахунок виплат за кредитом, 427,47 грн. В рахунок відсотків за користування кредитними коштами, 35,75 грн. в рахунок прострочених відсотків, 0,08 грн. в рахунок пені, та судові витрати у сумі 301 грн.

ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулось із апеляційною скаргою на це рішення, у якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість просили змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити вимоги банку у повному обсязі.

Представниця апелянта, у судовому засіданні на задоволенні скарги наполягала, посилаючись на те, що висновки суду про відсутність вини відповідача у простроченні виплат за кредитом не відповідають доказам, що надані до суду.

Відповідач та його представник, у судовому засіданні, проти задоволення апеляції заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим. Окрім того, пояснили, що сума заборгованості, яка виникла не з вини відповідача і стягнута за рішення суду, на даний час вже погашена у повному обсязі і заборгованості за кредитом у відповідача немає.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається,що згідно з кредитним договором № HEC1AU00180204, укладеним банком з відповідачем 26.07.2006 року, останній отримав кредит у розмірі 77533,85 грн. на придбання автомобіля «DAEWOO-LANOS TF69Y» із строком повернення 26.07.2013 року. Згідно п.1.1 кредитного договору ОСОБА_3 мав з 21 по 28 число кожного місяця з сплачувати 0,20% від суми наданого кредиту, відсотки у розмірі 1,25% на місяць(а.с.5). Також 26.07.2006 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір застави рухомого майна № HEC1AU00180204, предметом якого був автомобіль «DAEWOO-LANOS TF69Y», належний відповідачу.

Як свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором(а.с.4), наданий позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, платежі за кредитом здійснюються ОСОБА_3 регулярно, і як правило у передбачені договором строки. Однак, з січня 2009 року, у звязку із односторонньою зміною зобов'язання банком у вигляді збільшення відсоткової ставки, у відповідача виникла заборгованість, яка складається із різниці між платежами за попередньою відсотковою ставкою і новою, встановленою банком. Того факту, що заборгованість виникла саме за рахунок різниці між попередньою процентною ставкою за договором та зміненою банком з 01.02.2009 року процентною ставкою не заперечувала у судовому засіданні апеляційного суду і представниця апелянта.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору від 26.07.2006 року передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за кредитом, однак при цьому банк зобовязаний надіслати позичальнику письмове повідомлення про це. Оскільки банком не було надано суду доказів направлення такого повідомлення ОСОБА_3 та отримання його ним, а сам відповідач цей факт заперечує, то колегія суддів виходить з того, що даний факт не доведено позивачем. Враховуючи це, суд вважає, що банком не було вчинено дій, передбачених п. 2.3.1 договору, що позбавляло відповідача можливості належно виконувати змінені банком в односторонньому порядку умови договору. Таким чином у відносинах сторін має місце прострочення кредитора, що у відповідності із ч.4 ст.613 ЦК України позбавляє кредитора права вимагати сплати боржником у грошовому зобов'язанні процентів за час прострочення кредитора.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону України «Про заставу, ч.1 ст.589 ЦК України та п.п.15.6-15.7.3 договору застави від 26.07.2006 року право на звернення стягнення на предмет застави виникає у заставодержателя лише у випадку порушення зобов'язання, однак враховуючи положення ч.4 ст.613 ЦК України, на час звернення позивача до суду він не набув права звернення стягнення на предмет застави.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Вказаний обов'язок обтяжувача встановлюється з метою захисту прав боржника, який відповідно до ч.ч.1,2 ст.28 цього ж закону має право протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження виконати забезпечене обтяженням зобов'язання або ту частину цього зобов'язання, виконання якої було прострочене. Вказані дії боржника припиняють звернення стягнення на предмет зобов'язання. Позивачем не надано суду доказів виконання вимог ч.3 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і здійснення реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження. Окрім того, як встановлено судом відповідач сплатив всю заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 06.04.2010 року. Зважаючи на все вище викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «КБ «Приватбанк» про звернення стягнення на предмет застави є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На ці обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, а також судом не було звернуто увагу на те, що позивач вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не заявляв, і тому стягнувши заборгованість вийшов за межі заявлених позовних вимог, чим порушив вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення спору. Тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовується, а не змінюється, то апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 07.04.2010 року скасувати, ухваливши по справі нове.

Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий Колісниченко А.Г.

судді Вербицька Л.І.

ОСОБА_2