АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а-41/10Головуючий у 1-й інстанції Олійник
Провадження № 22ц-1384/10 Доповідач - Демкович Ю.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Гурзель І. В., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Саланда О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області

на постанову Шумського районного суду від 11 лютого 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в Шумському районі /надалі «Управління»/ про стягнення недоплачених сум у вигляді щомісячної надбавки до пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з вимогами до Управління про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії як дитині війни за період із 2006 року по день винесення судового рішення, вважаючи, що згідно із ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» /надалі «Закон»/ має право на одержання пенсії, підвищеної на 30% мінімальної пенсії за віком, а відповідач, всупереч рішенням Конституційного Суду України, не проводить підвищення та перерахунку пенсії.

Постановою Шумського районного суду від 11.05.10 позов задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність Управління у тому, що не проведено позивачу перерахунок спірних виплат. Зобов'язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період із 12.01.09 по 31.01.10. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд керувався тим, .що Управління як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону й здійснити позивачу відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводило.

Із таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам чинного законодавства і грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Протягом 2006-2007 років їй не було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

У 2008-2009 роках зазначене підвищення виплачувалося позивачу частково, що підтверджується довідкою № 34.

Ст. 6 Закону (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення спірних коштів у період 2006 року, то позовні вимоги в цій частині вирішені вірно, виходячи із наступного:

Законом України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (зі змінами від 19.01.2006) дію ст. 6 Закону було призупинено і питання щодо його конституційності Конституційним Судом України не вирішувалось.

У зв'язку з цим, відповідач не нараховував і не виплачував дітям війни, в т.ч. й позивачу, щомісячну доплату до пенсії, оскільки така виплата могла здійснюватись в межах чинних на той час законодавчих актів.

П. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону зупинено на 2007 рік із врахуванням вимог ст. 11 цього Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.07 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п.12 ст. 71 та ст. 11 Закону.

Пп. 2 п. 41 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» змінено редакцію ст. 6 Закону, проте, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.08 ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч. 2 ст. З Закону державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

У силу ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КС України рішення про їх неконституційність. Разом із цим, на підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п.7 п.2.2 Положення про управління Пенсійного фонду в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року, управління відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, допомогу на поховання та інші соціальні виплати відповідно до чинного законодавства.

За вказаних обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачу з 09.07.07 по 31.12.07 та з 22.05.08 по 31.12.08 повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни. Відмова в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю відповідача.

Однак, позивач не звертався до суду за захистом свого порушеного права в межах строку позовної давності, а тому суд правомірно відмовив у задоволенні позову за вказаний період.

З урахуванням того, що законодавством України у 2009 році дію ст. 6 Закону не зупинено, тому колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно вирішено вимоги щодо зобов'язання управління здійснити нарахування та виплату позивачу згаданої надбавки у цей період.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки фінансування цих видатків не є предметом цього спору.

Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права й підстав для її скасування - не вбачає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Шумському районі Тернопільської області відхилити.

Постанову Шумського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2