УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2010 року. місто Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду

Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковальчук Н.М.,

суддів - Буцяка З.І., Мельника Ю.М.,

при секретарі - Сеньків Т.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду від 25 листопада 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства „Хоум Кредит банк" про визнання частини договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сарненського районного суду від 25 листопада 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства „Хоум Кредит банк" про визнання частини договору недійсним.

В поданій на рішення апеляційній скарзі, ОСОБА_1 вказує, що воно є незаконним, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. А саме, суд не взяв до уваги, що нарахування комісії 1,74% за розрахункове обслуговування в параметрах аферти є прикриттям іншого правочину, комісійні платежі не можуть бути елементом кредитного правочину, а тому відповідно до ст.203,215 ЦК України договір в цій частині недійсний. Відповідачем не подано до суду доказів вчинення правочинів за дорученням позивачки. Судом помилково до даних правовідносин застосовано ст. 546 ЦК України, а слід було застосувати ст.1050 ЦК України. З цих підстав просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія судді і; приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним кредитного договору, суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст.546 ЦК України і прийшов до правильного висновку, що визначені в договорі умови забезпечення виконання забов"язань неустойкою відповідають вимогам цивільного законодавства, а щодо витрат, пов"язаних з обслуговуванням та поверненням кредиту у вигляді нарахування 1,74% комісії, то такі витрати були визначені при укладенні Договору, який відповідачка укладала добровільно і протягом 9 місяців виконувала договірні зобов'язання.

Справа 22-154-2010 р. Головуючий в 1 інстанції: Власик Н.М.

Доповідач : Ковальчук Н.М.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Встановлено, що згідно заяви-анкети від 6 травня 2008 року між ЗАТ «Кредит банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № відповідно до якого банк перерахував позивачці на картковий рахунок кредит в сумі 5103 грн. строком на 10 місяців з процентною ставкою в місяць 0,924 та сплатою комісії за розрахункове обслуговування картрахунку в розмірі 1,74% щомісячно. Позивачка зобов'язана була повертати кредит, вносячи щомісячно до 7 числа кожного місяця платіж в сумі 540,01 грн.

Пунктом 1.1 Договору передбачено обов'язок позичальника сплачувати банку штраф у сумі 80 гривень за недотримання встановлених термінів сплати кожного щомісячного платежу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передбачений в п. 1.1 кредитного договору обов'язок сплати позичальником штрафу за недотримання встановлених термінів сплати щомісячних платежів відповідає вимогам ст.546 ЦК України, де зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою(пеня, штраф).

Також умови оскаржуваного Договору містили порядок та розмір щомісячних платежів за розрахункове обслуговування з якими позивачка була ознайомлена при укладенні Договору.

Як правильно встановлено судом, зазначена в розділі Б Договору комісійна винагорода банку сплачується позичальником щомісяця, за весь період до моменту повного виконання зобов'язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів.

З даними умовами кредитного договору ОСОБА_1 погодилася, відповідно до ст. 627 ЦК України підписала договір, виконувала вказаний пункт Договору та отримала кредитні ресурси.

Комісійна винагорода банку передбачена ч.2 ст.53 Закону України "Про банки і банківську діяльність", де зазначено, що банку забороняється встановлювати процентні ставки та комісійні винагороди на рівні нижче собівартості банківських послуг у цьому банку.

Згідно п.2.4 "Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України" затверджених Постановою Правління НБУ № 255 від 18.06.2003 року, комісії, що отримуються (сплачуються) під час надання послуг, визнаються доходами. До них належить і комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Таким чином, комісійні винагорода, визначена в розділі Б Кредитного договору № НОМЕР_1 від 6 травня 2008 року, укладеного між ЗАТ „Хоум Кредит банк" та ОСОБА_1С, є належним чином встановлений дохід відповідача.

А тому, висновок суду І інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним частини кредитного договору правильний.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду і не дають підстав вважати, що рішення суду є незаконним, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, дав належну правову оцінку доказам у справі, вірно визначився у правовідносинах, що виникли між сторонами, і правильно вирішив спір. За таких обставин апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сарненського районного суду від 25 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони мають право оскаржити в касаційному порядку ухвалу суду першої Інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий підпис ОСОБА_2

Судді: підпис Буцяк 3.І.

підпис ОСОБА_3

Згідно:суддя-доповідач ОСОБА_2