Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Категорія 52 (1) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді Савіної Г.О.

Суддів Турік В.П., Зубакової В.П.

При секретарі Бадалян Н.О.

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

Встановила:

У червня 2002 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Смачні страви» Відкритого акціонерного товариства «Центральний гірночо-збагачувальний комбінат» (надалі-ДП «Смачні страви» ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача комірником з повною матеріальною відповідальністю. Наказом № 74 від 24.05.2002 року була звільнена за п.2 ст.41 КЗпП України в зв*язку із втратою довір*я.

Вважає звільнення незаконним, так як відповідач не встановив її вини з утворення недостачі на суму 3358,03 грн. А в червні 2005 року вона отримала новий наказ за № 5 від 30.05.2005 року в новій редакції про внесення змін в наказ № 74 від 24.05.2002 року, який також не обґрунтований. Порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків та потребують додаткових зусиль для організації її життя. Моральну шкоду вона оцінює в 10000 грн.

10.04.2008 року ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги та просила суд накази ДП «Смачні страви» ВАТ « Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» за № 74 від 24.05.2002 року та за №5 від 30.05.2005 року вважати недійсними, поновити її на роботі комірником баз тепличного господарства ВАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток в сумі 20228, 37 грн. за час вимушеного прогулу з 25.05.2002 року до поновлення на роботі, моральну шкоду в сумі 10000 грн., а також витрати по справі-правову допомогу в сумі 500 грн.

Рішенням Тернівського районного суду міста ОСОБА_4 від 08 грудня 2009 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення та постановлення нового рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, суд не

скарги та-заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 08.08.2001 року працювала в ДП «Смачні страви» ВАТ «Центральний ГЗК» комірником комплексу баз тепличного господарства. Наказом № 74 від 24.05.2002 року звільнена за п.2 ч.І ст.41 КЗпП України в зв*язку з втратою довірся до неї з боку керівництва підприємства, так як нею було порушено п.п.І «а», 1 «б» договору про повну матеріальну відповідальність, п. 1,2 посадової Інструкції /наказом № 5 від 30.05.2005 року були внесені зміни до наказу № 74 від 24.05.2002 року а.с.54 т.2/.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив з того, що утворення, виявленої відповідачем недостачі в сумі 3358,03 грн. внаслідок вчиненої необережно позивачем бездіяльності, давала відповідачу підстави для втрати до ОСОБА_2 довірся та про законність її звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» зі змінами, звільнення з підстав втрати довірся (п.2ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі Дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довірся (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідно до п.2 ч.І ст.41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довірся до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: порівняльної відомості результатів інвентаризації станом на 01.05. 2002 року, складено з урахуванням наявних товарно-матеріальних цінностей, показників їх у картках складського обліку, а також накладних на виданий зі складів товар, комісійних актів відпуску пшениці, встановлено недостачу товарно-матеріальних цінностей на суму 3358,03 грн.

Із зобов*язання та пояснень ОСОБА_2Й, вбачається, що саме нею, ОСОБА_2, було допущено недостачу, оскільки вона недостатньо виконувала свої обов*язки комірника (а.с.49,133 зг.1).

Відповідно до ст.сі4,10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 «а» та п. 1 «б» договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_2 повинна: 1)дбайліївс відноситися до переданих їй на зберігання або інших цілей матеріальних цінностей підприємства та приймати заходи до запобігання шкоди; 2) своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини,що загрожують забезпеченню збереження довірених їй матеріальних цінностей ( а.с.48 т.1).

Аналогічні вимоги зазначені і вп.1.2. посадової Інструкції комірника ДП «Смачні страви» ( а.с.51-53 т.1).

Договір про повну матеріальну відповідальність між сторонами укладеного 10.08.2001 року ( а.с.48 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач не надала доказів, що в утворенні недостачі відсутня її вина, навпаки, ОСОБА_2 визнала, що саме з її вини утворилася недостача (а.с.49,133 т.1).

Доводи в апеляційній скарзі, що не з її, ОСОБА_5 вини сталася недостача, оскільки на час її хвороби з 10.01.2002 р. по 22.02.2002р. видачу продуктів зі складу проводили інші робітники, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на час її хвороби відпуск товару проводився відповідно наказу № 2 від 11.01.2002 року, комісійно (а.с.5), з офіційною заявою про перевірку наявності матеріальних цінностей ОСОБА_2 після знаходження на лікарняному та виходу її на роботу, не зверталася, окрім цього, визнала, що недостача утворилася з її вини (а.с. 133 т. 1).

Посилання позивача на те, що трудовий договір за ініціативою власника може бути розірваний у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, а до неї, в даному випадку ніяких мір дисциплінарного чи громадського стягнення не застосовувались, колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки звільнення за п.2 ч.І ст.41 КЗпП України не передбачає додержання вимог п.З ч.І ст.40 КЗпП України.

Доводи в апеляційній скарзі, що суд не виконав вимоги ухвали апеляційного суду від 05 лютого 2004 року, а саме: не звернув уваги, що в наказі про звільнення не вказано вини працівника, не дав оцінки накладним і іншим документам видачі зі складу матеріальних цінностей в період хвороби позивача, ким видані, і чи є в них підписи позивача; не встановлено, недостача склалася в результаті псування зерна, соняшнику, цукру чи відсутності їх на базі та доводи, що накази № 74 від 24.05.2002 року та № 5 від 30.05.2005 року необґрунтовані, висновків суду не спростовують.

У зв*язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у зв*язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню буз змін.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського районного суду міста ОСОБА_4 від 08 грудня 20009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: