Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Мелінишин Г.П., Бойчука І.В.,

секретаря Юрків І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання неправомірною відмову щодо перерахунку пенсії та зобовязання здійснити перерахунок та виплатити підвищену на 30% мінімальну пенсію за віком як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,

за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську на постанову Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2009 року, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську, щоб постановити рішення про визнання неправомірною відмову у виплаті підвищення до пенсії як дитині війни та зобов»язати провести щомісячну доплату до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», за період 2007-2008 років, за перше півріччя 2009 року та проводити виплату перерахованої пенсії в подальшому.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідач безпідставно відмовляє їй у виплаті підвищення до пенсії як дитині війни щомісяця в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», посилаючись на обмеження цих виплат Законом про держбюджет на відповідні роки. Відповідачем не враховано, що рішеннями Конституційного Суду України зазначені Закони про скасування соціальних пільг визнані неконституційними.

_______________________________________________________________________________ Справа № 22ц- 1983 /2010 р. Головуючий у 1 інстанції Попович С.С.

Категорія 57 Суддя-доповідач ОСОБА_2

Постановою Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2009 року позов задоволено частково, визнано неправомірними дії відповідача щодо відмови виплатити підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком як дитині війни відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та зобов»язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії, отриманої у період 09.07.2007 року по 31. 12. 2007 року , з 22. 05. 2008 року по 31. 12. 2008 року та з 01.01.2009 року по 23.11.2009 року у розмірі 30 відсотків мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надано ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з врахуванням уже виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

На дану постанову Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В скарзі апелянт зазначає, що рішення судом ухвалено з порушенням норм матеріального права. Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 та 22. 05. 2008 років визнано такими що не відповідає Конституції норми ЗУ «Про державний бюджет України» на 2007- 2008 роки якими зупинено дію ст.6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» , однак Верховною Радою рішень, щодо врегулювання норм які були визнанні неконституційними не приймалося. Не передбачено фінансове забезпечення на виплату надбавки за рахунок коштів Державного бюджету України. В управління Пенсійного фонду відсутні кошти на фінансування зазначеної соціальної допомоги.

Судом не взято до уваги те, що абзац 1 частини 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнодержавне пенсійне страхування» передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Зазначена норма передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розміру пенсій призначених за цим Законом, а для підвищення пенсії позивачці як дитині війни необхідно вирішувати шляхом внесення змін до Закону «Про соціальний захист дітей війни».

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні просила відхилити скаргу, а постанову залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, колегія суддів приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Суд першої інстанції встановив, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо захисту порушеного права на отримання підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Оскільки, позивачка відноситься до кола осіб, які мають право на отримання даного підвищення до пенсії, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неправомірність дій відповідача, який згідно із Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 30.04. 2002 року здійснює перерахунок підвищення до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Ураховуючи положення Конституції України щодо дії нормативно-правових актів у часі, положення статті ст. 6 «Про соціальний захист дітей війни» в редакції 2004 року поновили свою дію у 2007 році з 9. 07. 2007 року, у 2008 році з 22. 05. 2008 року на підставі рішень Конституційного Суду України, якими зупинення ст.6 Закону та викладення її в новій редакції визнано неконституційними від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року, отже ОСОБА_1 має право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тому суд першої інстанції визнав неправомірними дії відповідача та зобов»язав здійснити щомісячну виплату підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за відповідний період з урахуванням виплачених сум.

Відсутність конкретного механізму фінансування витрат, пов»язаних із забезпеченням даного виду соціального захисту осіб, не може бути підставою для позбавлення позивача на отримання зазначеної допомоги, реалізація якої є обов»язком держави, тому посилання апелянта на відсутність коштів та достатньо врегульованого порядку не може бути взята до уваги.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його законності не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 304-1, 307,308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську відхилити.

Постанову Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Соколовський

Судді: Г.П. Мелінишин

ОСОБА_3