Справа №22-ц-1186/10 Суддя-доповідач - Сибільова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Сибільової Л.О.,

суддів - Лузан Л.В., Маслова В.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області

на постанову Путивльського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області про зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області, посилаючись на те, що йому як дитині війни повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, проте у 2008-2009 роках така допомога йому виплачувалась в розмірі меншому, чим передбачено законом. Просив зобовязати відповідача нарахувати йому недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу за 2008-2009 роки в сумі 979 грн. 20 коп.

Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області в частині не проведення нарахування і виплат ОСОБА_1 підвищення до пенсії у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2009 року.

Зобовязано управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати за період з 01 січня 2009 року по 18 січня 2010 року.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1 грн. 70 коп. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постанову Путивльського районного суду від 18 січня 2010 року та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та перевіривши судове рішення у справі в межах заявленого позову і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача - обовязку щодо здійснення доплати до його пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 1 січня 2009 по 18 січня 2010 року. Суд врахував, що за рішенням Путивльського районного суду від 02 червня 2009 року відповідач був зобовязаний виплатити позивачеві вказану допомогу у передбаченому законом розмірі по 31 грудня 2008 року.

Цей висновок суду узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та нормами матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», має статус дитини війни.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Статтею 71 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік та статтею 70 Закону України Про Державний бюджет України на 2010 рік Кабінету Міністрів України надано право, відповідно, у 2009 та 2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Названі норми передбачають встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно, їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України Про соціальний захист дітей війни залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році і станом на 18 січня 2010 року дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України Про соціальний захист дітей війни.

Виходячи з вказаних приписів закону, колегія суддів погоджується з висновками суду про наявність у відповідача обовязку нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в 2009 році та по день винесення постанови суду 18 січня 2010 року в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, оскільки в цей період законом не було встановлено обмежень щодо застосування ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію за вказаний період є обґрунтованими.

Доводи скарги про те, що розмір державної соціальної допомоги, що виплачується дітям війни, врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», колегія суддів також не може взяти до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного Положення через створені в установленому порядку територіальні управління. Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» рішення щодо призначення, донарахування, перерахунок пенсії приймаються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачу, передбаченої ст. 6 вказаного Закону, покладено на відповідача - територіальне управління за місцем її проживання, і є вірним висновок суду про те, що бездіяльність відповідача щодо нездійснення підвищення пенсії позивачу за вказані періоди є протиправною. Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач є технічним органом, який не має права втручатись в програмне забезпечення по нарахуванню та виплаті спірних сум, є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вихідним критерієм обрахунку доплати до пенсії дітям війни є мінімальна пенсія за віком. На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», і згідно цієї норми мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, який визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм вирахування мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає, а вказівка у ст. 28 вказаного Закону про застосування мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою цієї статті тільки стосовно визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) для обрахування інших пенсій чи доплат, повязаних з мінімальною пенсією за віком.

Посилання відповідача на те, що суд не мав права застосувати до спірних правовідносин ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на відсутність механізму, умов призначення та порядку фінансування спірної соціальної допомоги є необґрунтованими, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність механізму та коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, встановлених ст. 46 Конституції України та законами України.

Відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України «Про соціальний захист дітей війни» доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобов'язань, оскільки реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують постанову суду і не містять даних, які б були підставою для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 313-315 ЦПК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами» від 18 лютого 2010 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Путивльському районі Сумської області відхилити, а постанову Путивльського районного суду Сумської області від 18 січня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді