Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-4862/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу III ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі: Головуючого судді - Башмакова Є.А.

При секретарі Жук Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним та заборонити вчиняти певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2009 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшла вищезазначена цивільна справа. Позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 17.10.2007 р. для покупки квартири взяла в ЗАТ комерційний банк „ПриватБанк" іпотечний кредит в сумі 84000грн. Крім того, 17.10.2007р. вона взяла в ЗАТ комерційний банк „ПриватБанк" в кредит гроші в сумі 16000грн. Відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 17.10.2007р., позивач починаючи з 19.11.2007р. повинна сплачувати щомісячно по 1128 грн. 48коп. до 17.07.2008р., а з 17.09.2008р. по 17.01.2009р. по 1785 грн. 91коп. щомісячно, а починаючи з 17.02.2009 р. по 17.09.2026 р. щомісячно по 2123 грн.

За період, з 17.10.2007р. по день звернення до суду, відповідач двічі без дозволу позивача підвищував розмір процентної ставки в односторонньому порядку по кредитному договору та по іпотечному договору, а саме, починаючи з 17.08.2008р. процент кредитної ставки підвищився у односторонньому порядку з 15% до 25,08%, а з 01.02.2009р. процент кредитної ставки підвищується до 30%. Отже, відповідач двічі в односторонньому порядку підвищує розмір процентної ставки за кредитним договором та іпотечному кредиту без згоди позивача. Згодом позивач уточнила свої вимоги та на підставі викладеного, просила суд визнати такими, що не відповідають цивільному законодавству п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 кредитного договору KGALG0 від 17.10.2007 року, що укладений між позивачем та відповідачем про отримання кредиту в сумі 16 000 грн., зі строком його повернення до 17.10.2026 року; просила змінити вищезазначений кредитний договір KGALG0 від 17.10.2007 року, а саме: виключити п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, а також просила суд визнати таким, що не відповідає цивільному законодавству п. 8.9 іпотечного договору KGALG0 від 17.10.2007 року, що укладений між позивачем та відповідачем про отримання кредиту в сумі 84 000 грн., зі строком його повернення до 17.10.2026 року; просила змінити вищезазначений іпотечний договір KGALG0 від 17.10.2007 року, а саме: виключити п.8.9.

Позивач та її представник у судове засідання зявились, уточнені позовні вимоги визнали, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача та її представника, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 17.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір KGALG0 відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 16 000 грн., зі сплатою 15 % на рік з кінцевим терміном повернення 17.10.2026 року. що підтверджується копією зазначеного договору.

Крім того, 17.10.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений іпотечний договір KGALG0 відповідно до якого позивач отримала кредитні кошти у розмірі 84 000 грн., зі сплатою 15 % на рік з кінцевим терміном повернення 17.10.2026 року. що підтверджується копією зазначеного договору.

На протязі дії договорів, позивач належним чином виконувала зобовязання за даними договорами в частині сплати платежів, однак в подальшому їй стало відомо про наявну заборгованість за договорами та збільшення відсоткової ставки.

Відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 17.10.2007р., позивач починаючи з 19.11.2007р. повинна сплачувати щомісячно по 1128 грн. 48коп. до 17.07.2008р., а з 17.09.2008 р. по 17.01.2009р. по 1785грн. 91 коп. щомісячно, а починаючи з 17.02.2009 р. по 17.09.2026р. щомісячно по 2123грн.

За період, з 17.10.2007р. по день звернення до суду відповідач двічі без дозволу позивача підвищував розмір процентної ставки в односторонньому порядку по кредитному договору та по іпотечному договору, а саме, починаючи з 17.08.2008 року процент кредитної ставки підвищився у односторонньому порядку з 15% до 25,08%, а з 01.02.2009 р. процент кредитної ставки підвищується до 30%, що підтверджується листами відповідача від 26.06.2008 року та 25.12.2008 року.

Позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою-скаргою, а копії даної заяви було направлено в: Національний банк України та Державний комітет України з питань Технологічного регулювання та споживчої політики України.

Судом також встановлено, що підвищення відсоткової ставки за діючим Договором відбулося без супроводження інформацією щодо нової реальної вартості кредиту. Це є порушенням вимог «Правил надання банками України інформації споживачу щодо умов кредитування та сукупної вартості кредиту» (затверджені Постановою правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року №541/13808). Зокрема, пункт 1.3 Правил встановлює, що «банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладення кредитних договорів зі споживачами». Пропозиція щодо збільшення відсоткової ставки за кредитом із наданням позичальнику можливості достроково припинити дію угоди у разі непогодження, рівнозначна переукладанню кредитної угоди, тому ПриватБанк зобов'язаний був разом з листом надати позивачу два розрахунки нової реальної вартості кредиту (відповідно до двох запропонованих відсоткових ставок) згідно вимог зазначених Правил, чого здійснено не було.

Зміна відсоткової ставки за договором неможлива без зазначення

обґрунтованих підстав для цього. Пункт 3.5 згаданих вище Правил встановлює, що «банки

мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не

залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних

ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з

волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку)». В якості

аргументації рішення ПриватБанку в отриманому останнім листі наводяться фактори

згідно Договору. Проте вони не можуть вважатися такими, що дають відповідачу право змінити відсоткову ставку за кредитом.

Зокрема, що стосується зміни облікової ставки НБУ, то в даному випадку повідомлення

про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом є безпосереднім

порушенням суттєвих умов Договору. Порушення банком взятих на себе зобов'язань з

метою одержання незаконного прибутку дає правову можливість для порушення питання

про розірвання Договору з ініціативи другої (постраждалої) сторони, відповідно до ч. 2

ст. 651 Цивільного кодексу України.

Крім того на момент укладання Договору позивач виходив з того, що ПриватБанк міг ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише протягом 7 (семи) календарних днів після виникнення відповідної підстави - зміни облікової ставки НБУ. Правовою підставою для цього є п.2.3.1. Договору.

Згідно Постанови НБУ № 107 від 21.04.2008 року змінена була облікова ставка НБУ з 11 % до 12 % з 30.04.2008 року. Тобто згідно п. 2.3.1. Договору банк міг право ініціювати зміну відсоткової ставки за кредитом лише до 08.05.2008 року, а не 26.06.2008 року та 25.12.2008 року направивши їй листи-повідомлення. Окрім того слід зазначити, що збільшення процентної ставки банком можлива лише в границях кількості пунктів на які збільшилася ставка НБУ.

Відносно інших факторів, перелічених у Договорі слід зазначити, що

відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від

12.05.1991 року (з наступними змінами і доповненнями), у кредитному договорі може

бути передбачено, що «відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від

зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках». Проте

перелік подій, які можуть буди розцінені як «інші випадки», не є необмеженим.

Тлумачення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» має відбуватися з

урахування положень п. 4 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно

з якими встановлення дискримінаційних відносно споживача правил зміни відсоткової

ставки є несправедливою умовою договору (тобто такою, яке всупереч принципу

добросовісності своїм наслідком має істотний дисбаланс договірних прав та зобов'язань

на шкоду споживачеві - ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Враховуючи практику укладення договорів кредитування ПриватБанку, коли банк

розробляє власну типову форму договору, умови якої є однаковими для кожного

пересічного клієнта, та не змінюються банком за вимогою клієнта, то, згідно визначення

статті 634 Цивільного кодексу України, такий договір є договором приєднання. І тому

споживач, бажаючи укласти договір, не має можливості впливати на його умови, у тому

числі відносно зміни відсоткової ставки за кредитом.

При таких обставинах положення договору кредитування, що дають ПриватБанку можливість змінювати відсоткову ставку на власний розсуд, є дискримінаційними у тому значенні, яке вкладене в це поняття Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, бажання банку під «іншими випадками» розуміти той перелік факторів, що викладений у п. 2.3.1. Договору, є несправедливим та дискримінаційним, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Також слід зазначити, що зміна ставки за кредитом без наведення правила розрахунку вартості кредиту є порушенням прав позивача як споживача. Згідно частини п'ятої пункту 3.4 згаданих вище Правил: «Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках». У спірному Договорі таке правило не наведене ані у вигляді математичної формули, ані навіть у вигляді текстового опису пропорційного впливу можливих факторів.

Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не впливає із звичаїв ділового обороту.

В даному випадку відповідач порушив цю вимогу закону, тому що зміну вищевказаного договору не провів в такій самій формі, що й договір, що змінився.

В даний час кредитний договір KGALG0 від 17.10.2007 року є діючим незмінним правочином.

Крім того, відсутній інший правочин, згідно з яким позивачу збільшено відсоткову ставку за кредитним договором. Отримані позивачем листи відповідача не можуть розглядатись як зміна кредитного договору - правочин.

Згідно частини 1 статті 643 Цивільного кодексу України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не надавала згоди на підвищення процентної ставки за кредитним договором.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1056-1 Цивільного кодексу України умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, а встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу.

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають частковому задоволенню, так як відповідач не мав права змінювати в односторонньому порядку спірну угоду, піднімати розмір процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки це є порушенням норм цивільного законодавства України.

Що стосується позовних вимог позивача, щодо визнання, зміни та виключення п. 8.9 іпотечного договору № KGALG0 від 17.10.2007 року, то з матеріалів справи та з самого іпотечного договору № KGALG0 від 17.10.2007 року вбачається відсутність в ньому саме п. 8.9. тому в задоволенні цих позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 626, 628, 1056-1, 1054 ЦК України, ЗУ «Про банки та банківську діяльність» ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним та заборонити вчиняти певні дії задовольнити частково.

Визнати такими, що не відповідають цивільному законодавству п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 кредитного договору KGALG0 від 17.10.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» про отримання кредиту в сумі 16 000 грн., зі строком його повернення до 17.10.2026 року.

Змінити кредитний договір KGALG0 від 17.10.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» про отримання кредиту в сумі 16 000 грн., зі строком його повернення до 17.10.2026 року.

Виключити п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3 кредитного договору KGALG0 від 17.10.2007 року, що укладений між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» про отримання кредиту в сумі 16 000 грн., зі строком його повернення до 17.10.2026 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної силі після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Є.А. Башмаков