Справа 2-76/10
Номер провадження 2-76/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2Д,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1 до

Великобичківської філії «Сведвуд Проза» ТОВ «Сведвуд Україна»

про

відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Великобичківської філії «Сведвуд Проза» ТОВ «Сведвуд Україна» про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини.

Наказом № 103/к від 13.10.2008 року позивача звільнено з роботи - посади

верстатника цеху у зв'язку з втратою довіри. Оскарживши до суду незаконність звільнення, наказом підприємства № 56 від 25.02.2009 року на підставі рішення суду, його поновлено на роботі. При цьому, внаслідок незаконного звільнення, що призвело до втрати ним заробітної плати, як засобу існування, ділової репутації, можливої кар'єри, участь в численних судових процесах, а також висунення відповідачем проти нього звинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 185, 190, 191, 358, 366 КК України, він зазнав непоправної шкоди здоров'ю. Таким чином, йому завдано моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях з приводу вищезазначеного та набуттям захворювання, пов'язаного з нервовим збудженням, і яку він оцінює в 700000 гривень. Вартість моральної шкоди позивач розрахував на підставі заробітної плати винних осіб у його звільненні, тобто заробітна плата цих осіб помножена на час вимушеного прогулу (п'ять місяців) до дня вступу рішення в законну силу. На підставі наведеного просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача 700000 гривень завданої моральної шкоди та понесені судові витраті.

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1 та його представник, ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просять такі задовольнити.

Представник відповідача. ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просить у задоволенні таких відмовити, пояснивши, що доводи позивача є не обґрунтованими і вони не доводять вини підприємства щодо його звільнення та поновлення на роботі судом. У відповідності до трудового законодавства України позивачем використано його законне право щодо відновлення його на роботі з виплатою всіх належних йому компенсацій. Керівництво товариствам даній ситуації діяло в межах тих виробничих обставин, які були на даний момент, чинного трудового законодавства та внутрішнього регламенту роботи. Звернення позивача до лікаря в період з 17.10.2008 року по 05.12.2008 року, не свідчить про прямий наслідковий чинник, який пов'язаний з звільненням з роботи. У позивача могли бути будь-які інші фактори, що призвели до такого стану його здоров'я. Щодо розрахунку моральної шкоди вважає, що наведені в позовній заяві відомості по розрахунку моральної шкоди не витримує ніякої критики і при чому тут заробітна плата працівників товариства. Цей розрахунок абсолютно не обґрунтований. Крім того позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, де встановлюється тримісячний строк позовної давності.

Свідок ОСОБА_4 по суті справи пояснила, що вона являється дружиною позивача, дійсно: після звільнення з роботи чоловік став нервовим, не спав по ночах, почав курити і тремтів, цей стан продовжується до теперішнього часу, їй відомо, що в молодості чоловік переніс черепно-мозкову травму.

Свідок ОСОБА_5 ствердив, що позивач є його сином, після звільнення з роботи він зазнав нервового стресу, оскільки залишився без роботи, з двома дітьми на руках та дружиною інвалідом. Крім того в нього були кредитні зобов'язання перед банком, які змушений був сплачувати він. Психологічний стан його погіршився та відбився на членах його сімї.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши пояснення свідків, матеріали справи та перевіривши їх доказами прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем в трудових відносинах, зокрема працював на посаді майстра цеху, з якої 13 жовтня 2008 року, відповідно до наказу 103/к звільнений у зв'язку з втратою довіри. Наказом № 56/к від 26.02.2009 року на підставі рішення суду від 25.02.2009 року його поновлено на роботі й виплачено всі належні суми, пов'язані з вимушеним прогулом. 04.03.2009 року позивач, згідно наказу № 62/к, на підставі власної заяви, звільнений з роботи за угодою сторін з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку.

Відповідно до ст. 257-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. При вирішені і спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для справи.

Поряд з цим, позивач, ОСОБА_1 основним мотивом позовних вимог вказує наявність причинного зв'язку між незаконним його звільненням та нанесенням йому моральних страждань, які виразилися у періодичних зверненнях до лікаря зі скаргами на головний біль, розлад сну, перебуванні на стаціонарному лікуванні у відділенні терапії, вцілому погіршенні стану його здоров'я. При цьому основним чинником погіршення самопочуття називає незаконне звільнення і, як наслідок, невиконання кредитних зобов'язань через втрату заробітної плати, як єдиного засобу для існування, втрати ділової репутації, висунення відповідачем проти нього безпідставного звинувачення у скоєнні злочинів проти власності, і в сукупності завдало йому моральної шкоди, яку він оцінює в 700000 гривень. Однак з такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами. Зокрема, з листів Великобичківеької міської лікарні Рахівського району Закарпатської області від 23 жовтня 2009 року № 208 та № 21 від 2 лютого 2010 року вбачається перелік захворювань, які позивач, ОСОБА_1 переніс за останні п'ять років й де вказано, що скарги на головний біль, функціональний розлад сну зумовлені наслідками перенесеної важкої закритої черепно-мозкової травми й встановлено діагноз: хронічний після травматичний біль голови. Отже, виходячи з викладеного слідує, що періодичне звернення позивача до лікаря, з приводу погіршення самопочуття, не свідчить про прямий причинний зв'язок, який пов'язаний зі звільненням з роботи та наслідками зазначеними в позовній заяві, оскільки на погіршення його стану здоров'я вплинули інші фактори, зокрема перенесена травма голови.

Разом з цим суд критично оцінює, проведений позивачем, розрахунок моральної шкоди, оскільки такий не передбачений законодавством і не грунтується на доказах, а лише на припущеннях, що недопустимо з вимогами ст. 60 ЦПК України, оскільки за основу розрахунку позивачем взято розмір заробітної плати своїх співробітників, помноженої на кількість осіб, винних у його у звільненні та на певний період часу.

Крім того, представник відповідача, Великобичківеької філії «Сведвуд Проза» заявив клопотанні про застосування щодо даного спору позовної давності, яка встановлена у межах тримісячного строку.

Відповідне, до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконним звільненням прямо випливає з трудового спору й являється предметом розгляду справи, суд вважає, що при зверненні до суду з такою вимогою діє тримісячний строк.

При цьому стаття 267 ЦК України встановлює наслідки спливу позовної давності за якими особа, після спливу позовної давності не втрачає право на позов у процесуальному розумінні, тобто незалежно від спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом. У випадку, коли особа зробила заяву про застосування позовної давності, яка вже минула, суд має підстави для відмови у позові. Суд на власний розсуд визначає чи були причини пропущення позовної давності поважними. Так, встановлено судом, що про порушення свого права позивач довідався звертаючись до суду з позовом про поновлення його на роботі, достовірно переконався, що факт порушення існує 25 лютого 2009 року, тобто в день винесення судового рішення у справі за його позовом про поновлення на роботі, а до суду з позовом про стягнення моральної шкоди звернувся 11 червня 2009 року.

За таких обставин клопотання відповідача про відмову в позові у зв'язку з пропуском строку позовної давності, підлягає задоволенню, оскільки позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з даними вимогами, за спливом встановленого законом строки поважності пропущеного строку позовної давності не вказав, питання шодо поновлення строку перед су долі не порушував, тобто не довів обгрунтованість поважності пропущення позовної давності, у

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог - про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо стягнення судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки йому в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 15, 57- 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову' ОСОБА_1 до Великобичківської філії «Сведвуд Проза» ТОВ «Стедвуд Україна» про відшкодування моральної шкоди, відмовити вцілому.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення суду і поданням після цього протягом 20 - ти днів апеляційної скарги, з подачею її до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуюча: Бліщ О.Б.