Ленінський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 2 -2690/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 р.

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

-головуючого судді Дюженко Л.А.,

-при секретарі Волошиної М..В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі Ленінської районної адміністрації, треті особи- Дєєнков ОСОБА_4, ОСОБА_5, та приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

У позовній заяві зазначено, що позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 22 жовтня 1982 року, про що свідчить Свідоцтво про укладення шлюбу, П-ЖС № 288502, видане Відділом ЗАГС міськвиконкому м. Запоріжжя.

В 1986 році вони вступили з метою придбання житла до Житлово-будівельного кооперативу № 309 „Дніпроспецталь-19", який будував житловий будинок № 40 по вул. Зерновій в ОСОБА_8. Членом кооперативу на той час був чоловік позивачки - ОСОБА_7 Але оплату внеску за збудовану квартиру вони сплачували з сімейного бюджету.

Після смерті чоловіка позивачки відкрилась спадщина за законом на майно,яке належало ОСОБА_7. Заповіту чоловік позивачки не залишив, про що свідчить Витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.08.2009р.

Оскільки за життя чоловік позивачки ОСОБА_7 оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1 ще в 2006 році тільки на себе одного, про що є Свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 24.07.2006р., видане на підставі розпорядження голови Ленінської районної адміністрації від 19.07.2006р. №1638р.,то позивачка, вважаючи, що були порушені її майнові права, звернулась до суду з позовом про визначення часток в спільній сумісній власності.

10 лютого 2010 року Ленінським районним судом було винесене рішення про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який помер 22.06.2009р. Визначено ідеальні частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 і встановлено, що кожному - ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_7, який помер 22.06.2009р. належало на день смерті, по ? частці квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_8.

Рішення не було оскаржене у встановлений строк, а тому набуло законної сили 21 лютого 2010 року.

З цим рішенням позивачка звернулась до Орендного підприємства „ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації" та з заявою про проведення державної реєстрації права власності на /4 квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_8.

Але 25 березня 2010 року позивачка отримала відмову реєстратора, в якій зазначено, що реєстрації підлягають рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Надане ж позивачкою рішення винесене тільки про визначення частки, а тому таке рішення не зазначене в п.10 Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна (додаток № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно).

Позивачка вважає, що рішення суду про визначення частки в спільній сумісній власності надає позивачці право звернутись до суду з проханням визнати за нею права власності на визначену частку квартири.

Відсутність визнання права власності на визначену судом належну позивачці частку в спільній сумісній власності позбавляє мене всіх прав власника, оскільки здійснювати права власника - володіння, користування та розпорядження (ст.319 ЦК України) - можливо тільки після державної реєстрації таких прав, про що вказано в ст.334 ЦК України та в Законі України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень".

Оскільки відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, то все викладене нею підтверджується рішенням Ленінського районного суду від 10.02.2010р.

На підставі викладеного, доданих документів, позивачка просить суд визнати за нею - ОСОБА_1 - право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_8.

Відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі Ленінської районної адміністрації проти позову не заперечує.

Треті особи - ОСОБА_9, ОСОБА_5 не заперечують проти позову.

Третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6 до судового засідання не з'явилась, про день та час слухання була сповіщена у встановленому законом порядку.

Суд, оцінивши і дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних причин.

Судом встановлено, що дійсно 10 лютого 2010 року Ленінським районним судом було винесене рішення про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який помер 22.06.2009р. Визначено ідеальні частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 і встановлено, що кожному - ОСОБА_1 належить, а ОСОБА_7, який помер 22.06.2009р. належало на день смерті, по Уг частці квартири АДРЕСА_2.

Рішення не було оскаржене у встановлений строк, а тому набуло законної сили 21 лютого 2010 року.

З цим рішенням позивачка звернулась до Орендного підприємства „ОСОБА_2 міжміське бюро технічної інвентаризації" та з заявою про проведення державної реєстрації права власності на !4 квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_8.

Але 25 березня 2010 року позивачка отримала відмову реєстратора, в якій зазначено, що реєстрації підлягають рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Надане ж позивачкою рішення винесене тільки про визначення частки, а тому таке рішення не зазначене в п.10 Переліку право встановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна (додаток № 1 до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно).

Суд вважає, що рішення суду про визначення частки в спільній сумісній власності надає позивачці право звернутись до суду про визнати за нею права власності на визначену частку квартири.

Відсутність визнання права власності на визначену судом належну позивачці частку в спільній сумісній власності позбавляє її всіх прав власника, оскільки здійснювати права власника - володіння, користування та розпорядження, відповідно до ст.319 ЦК України, можливо тільки після державної реєстрації таких прав, про що вказано в ст.334 ЦК України та в Законі України „Про державну реєстрацію речових прав н§,-нерухоме майно та їх обмежень".

Оскільки відповідно до ч.З ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини, то все викладене нею підтверджується рішенням Ленінського районного суду від 10.02.2010р.

На підставі викладеного, доданих документів, суд визнає за ОСОБА_1 право власності на ? квартири АДРЕСА_2.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 319,334 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 212,213 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2.

Доручити ОП ЗМБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий