АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-108712010р. Головуючий
Категорія: «трудове» 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач - Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.,

суддів Коровіна С.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 квітня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ЗАТ «Новий стиль», третім особам які не заявляють самостійних вимог, ОСОБА_5 та територіальній державній інстанції праці в Харківській області про визнання бездіяльності незаконною, поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі та грошовій компенсації за невикористану відпустку, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відшкодування судових витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ЗАТ «Новий стиль» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що у відповідача працює з 09 березня 2006 року складальником виробів з деревини.

Згідно наказу № 2007/ 10802 - о/с від 24 грудня 2007 року його звільнено з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпроП України за прогули.

Таке звільнення вважає незаконним, оскільки з 01.11.2007 року йому ні в усній ні в письмовій формі завдання на роботу не видавались, тобто, відсутні замовлення на зборку меблів.

З 06.12 до 21.12.2007 року він перебував на лікарняному.

24 грудня 2007 року він вийшов на роботу і його повідомили, що він звільнений за прогули.

За які прогули він звільнений - йому не пояснили і в цей же день він написав відповідну заяву голові правління ОСОБА_5, однак відповіді не отримав.

Трудову книжку та розрахункові йому видали тільки 04.08.2008 року.

Таке звільнення призвело до стресової ситуації в сімї, довгий час він не міг влаштуватися на роботу, що змушує його прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Просить поновити його на роботі у якості складальника виробів древисини; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2007 року по день фактичного поновлення на роботі.

У листопаді 2008 року ОСОБА_3 уточнив свої вимоги і в наступному неодноразово їх уточнював.

У остаточному варіанті просив поновити його порушене право; визнати нерозгляд його заяви про надання йому щорічної відпустки за період з 07.11 до 30.11.2007 року протягом 24 календарних днів головою правління ОСОБА_5 - незаконним; визнати не розгляд його заяви ОСОБА_5 від 24.12.2007. -незаконним; поновити його на посаді з 24.12.2007 року; зобовязати відповідача провести перерахунок за невикористану відпустку з 07.11. до 30.11.2007 року; також зробити перерахунок заробітної плати за листопад 2007 року, тобто, за 22 робочих дня; за грудень 2007 року за час з 01.12. до 05.12.2007 року; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 33778 грн. 08 коп.; 1600 грн. - витрати за явку до суду його представника ОСОБА_4; 1800 грн. -за його явку до суду; 7143 грн. 34 коп. - витрати на лікування та 50 тисяч гривень по відшкодуванню моральної шкоди.

Посилається на те, що 07.11.2007 року він написав заяву відповідачу про надання йому щорічної відпустки на 24 календарних дні. Його керівник ОСОБА_6 повідомила, що відпустку нададуть на 16 днів, не пояснюючи причини. В цей же день він звернувся в територіальне управління праці щодо незаконності таких дій і 06.12.07 року отримав відповідь, що перевірка триває.

З 06.12. до 20.12.07р. він перебував на лікарняному. 24.12ю07 р. його повідомили про звільнення.

Трудову книжку та кінцевий розрахунок проведені 04.08.08 р.

Його середньомісячна заробітна плата становить 1206 грн. 36 коп.

За час вимушеного прогулу це становить 33 778 грн.

Крім того, витрати які повязані з явкою до суду його особи:- представника, виходячи з 100 гривень за одне судове засідання - відповідно 1800 гривень та 1600 гривень.

Загальна сума коштів, витрачених на ліки, становить 7 143 грн. 34 коп.

Представник відповідача позов не визнав.

Вказує, що позивач не зявлявся на роботі з 07.11. до 06.12.2007 року; на виклики на роботу не зявлявся. 07.12.07 року видано наказ про його звільнення.

Однак 24.12.07 р він зявився на роботі та надав лікарняний 06.12.07 р., у звязку з чим наказ було скасовано та видано інший від 24.12.07 р.

Що стосується його заяви про відпустку, то вона була надана ОСОБА_3 «заднім числом», тобто 06.12.07 р. він подав заяву про надання з період з 07.11. до 30.11.07 р.

Третя особа ОСОБА_5 позов не визнала.

Представник ТДІП у Харківській області справу просив розглядати у їх відсутності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 квітню ОСОБА_3 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким його вимоги задовольнити. У випадку неможливості розгляду - справу направити до Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права. Справа з 31.06.2009 року розглядалась з участю представника відповідача, який діяв без доручення, оскільки строк дії доручення сплинув 31.06.2009 року.

Безпідставно не прийнято до уваги його заперечення проти доводів відповідача. Той факт, що він не робив прогулів, підтвердили свідки.

Письмові попередження він отримував, але відправлені вони йому були 05.12. та 07.12.2007 року, а не 29.11 та 05.12.07 року.

Не враховано, що акти про невихід його на роботу, табель та графік відпусток сфальсифіковані працівниками відповідача.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ІІПКУкраїни не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_3 з 09 березня 2006 року було прийнято на роботу до ЗАТ «Новий стиль» на посаду складальника виробів з деревини згідно наказу « 2006/ 1304-0/с від 09.03.2006 року, а 24 грудня 2007 року його звільнено по п. 4 ст. 40 КЗпроП України, яка передбачає що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу ( в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Підставою для звільнення за прогул без поважних причин стала відсутність ОСОБА_3 на роботі з 07 листопада 2007 року до 05 грудня 2007 року.

Факт відсутності його на роботі в цей час підтверджується табелем врахування робочого часу, де цей період позначений як прогул; актами від 07.11 та 05.12.07 року; поясненнями свідків, які підтверджують факт відсутності ОСОБА_3 на робочому місці.

Не вірити поясненням цих свідків у суду немає підстав, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами.

Той факт, що вони є працівниками цієї установи не є підставою не приймати їх пояснення.

Адміністрацією підприємства приймалися міри для зясування причин неявки позивача на роботі, для чого йому направлялись відповідні листи - попередження про звільнення від 21.11 та 05.12.07 року. Посилання позивача, що ні листи направлені тільки 05.12. та 07.12.07 року - судовою колегією не виймаються. Відправлення листів саме 05.12. та 29.11.07 року підтверджується поштовими відправленнями з відміткою пошти (т.1 а.с. 30-38).

Доводи позивача, що його присутність на робочому місці підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, колегію не приймаються; ці обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції і свого підтвердження не знайшли; судом дана належна оцінка цім доказам.

Безпідставне посилання ОСОБА_3 і на той факт, що у нього було відсутнє конкретне робоче місце і його явка на роботу носила вільний характер, на його телефоном повідомляли про місце виконання конкретної роботи.

Допитані у якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спростували ці пояснення вказавши, що місцем роботи ОСОБА_3 було визначено адміністративний корпус підприємства.

Предметом дослідження суду першої інстанції були і пояснення ОСОБА_3 щодо деякої натянутості у відносинах з його безпосереднім керівництвом, оскільки він звертався з заявою про надання йому відпустки з 07.11. по 30.11.07 року, однак на такий строк відпустку йому не давали, що і стало причиною й звернення до територіальної державної інспекції праці; складання відповідного протоколу та притягнення у наступному керівництва до відповідальності.

Як встановлено судом при вирішенні питання про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 з такою заявою звернувся до керівництва у грудні 2007 року, тобто, ним ставилось питання про надання відпустки за минулий час, що і стало підставою такої відмови.

Будь - яких беззаперечних доказів на підтвердження свої пояснень ОСОБА_3В не надано.

При звільненні ОСОБА_3 дотримані всі вимоги закону, які регулюють порядок звільнення працівника за прогул.

В своїх поясненнях від 24.12.07 року - до звільнення ОСОБА_3 заперечує проти здійснення ним прогулів, вказуючи, що його не забезпечували роботою, не давали ні письмових ні усних завдань. Від отримання наказу про звільнення від 24.12.2007 року та трудової книжки ОСОБА_3 відмовився, про що складено відповідний акт від 24.12.07 р. (т. 1 а.с. 51).

Звільнення ОСОБА_3 було проведено без попередньої згоди виборного органу профспілкової організації у звязку з відсутністю такової на ЗАТ «Новий стиль».

Отже, рішенням суду про відмову ОСОБА_3 в задоволені позову про поновленні на роботі відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

Законне і обґрунтоване рішення і в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3: перерахунку заробітної платі та її донарахування, стягнення заробітної плати за час вимушеного ля відшкодування матеріальної та моральної шкоди; виплата грошової копа за невикористану відпустку.

Всі виплати ОСОБА_3 проведені з урахуванням часу його фактичної роботи.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо не розгляду його заяви від. 24.12.07 року, то рішення в цій частині також відповідає вимогам закону.

Ця заява розглянута і наказ від 07.12.2007 року про звільнення був скасований керівництвом підприємства у звязку з находженням ОСОБА_3 на на той час на лікарняному. Після цього було видано інший наказ.

Розглянута і заява ОСОБА_3 про надання йому відпустки за період з 07.11. до 30.11.2007 року, яка датована 06.11.2007 року.

Оскільки фактично вона подана 06.12.2007 року, що підтверджується реєстрації заяв в журналі та постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 13.02.2008 року, то в наданні такої відпустки ОСОБА_3 відмовлено обґрунтовано.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається; всім доводам та запереченням сторін дана належна оцінка і доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

При цьому посилання позивача, що представник відповідача з 30.06.2009 року діяв без доручення судовою колегією не приймається; відсутність в матеріалах справи відповідного доручення не є підставою для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303, 304, 307 ч.1.п.1., 308, 313, 315, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 квітня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді