ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1373/10
провадження № Б/н 975
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Ящук Т.І.

при секретарі Ярошинській I.A.

з участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 державного архітектурно- будівельного контролю у м. Києві , Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа - Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації - про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок , -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідачів - ОСОБА_4 державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Головного управління житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації - про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, посилаючись на наступні обставини.

Після смерті матері позивач отримав у спадок житловий будинок та земельну ділянку, яка розташована за адресою м. Київ, Бортничі, вул. Шевченка, 2. Оформивши все спадкове майно, позивач вирішив оформити право власності на земельну ділянку, розміром близько 0,09 га, яка знаходилась у постійному користуванні матері позивача в якості городу і є суміжною з ділянкою, отриманою у спадщину.

З метою отримання у приватну власність вказаної земельної ділянки для зведення в подальшому приватного будинку, позивач 08.11.2005 року звернувся до Київради з письмовою заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою м. Київ, вул. Шевченка, 2-А. З метою відведення вказаної земельної ділянки і оформлення на неї права власності компетентними органами проведено експертизи, дослідження, зібрано пакет документів, проте отримати державний акт на земельну ділянку через певні причини не вдалося, і до даного часу позивач не отримав державного акту на вказану земельну ділянку.

Щоб не витрачати часу, позивач вирішив розпочати будівництво індивідуального житлового будинку, так як ціни на будівельні матеріали, робочу силу та інше постійно зростали, а також будівництво будинку поліпшило б житлові умови родини позивача. Приватним підприємством «Ю-Ві-Ді Компані» було розроблено проект індивідуального житлового будинку.

В 2007 році було завершено будівництво будинку, однак акт про прийняття будинку в експлуатацію не був затверджений ОСОБА_4 державного архітектурно-будівельного контролю, оскільки будинок був збудований без надання дозволу на будівництво та за відсутності державного акту про право приватної власності на землю.

На даному етапі позивач не може отримати правовстановлюючий документ на будинок, оскільки немає державного акту на землю, а з іншого боку, не може отримати державний акт на землю, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на збудований житловий будинок.

Тому позивач просив визнати його власником самовільно побудованого домоволодіння на земельній ділянці, розташованій за адресою м. Київ, вул. Шевченка, 2-А, що складається з житлового будинку - літера «А», вбиральні - літера «Б» та споруд № 1,2.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління житлового забезпечення КМДА в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним

чином , надав письмові заперечення на позов, та просив розглянути справу у відсутності представника відповідача. В письмових запереченнях зазначив, що Управління ніяким чином не претендує та не оспорює право власності позивача, спір відносно вказаного нерухомого майна між сторонами відсутній, тому Управління не є належним відповідачем по справі. ( а.с. 37-42)

Представник відповідача - ОСОБА_4 державного архітектурно-будівельного контролю в м. Києві в судове засідання не зявився, подав письмові пояснення на позовну заяву, просив розглянути справу в його відсутності. Зазначив, що підстав для задоволення позову ОСОБА_3 не вбачає, оскільки дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку, господарських споруд за адресою м. Київ, Бортничі , вул. Шевченка, 2-А інспекція не видавала, в установленому порядку будинок в експлуатацію не приймався ( а.с. 33-35).

Представник третьої особи - Головного управління земельних ресурсів КМДА в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення по справі, в яких просив розглянути справу в його відсутності, в задоволенні позову - відмовити , оскільки в Головному управлінні земельних ресурсів документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою по вул. Шевченка, 2-А у Дарницькому районі м. Києва на імя позивача не зареєстровані. Отже, на даний час відсутні правові підстави для визнання права власності на самовільну забудову, оскільки позивач не є власником земельної ділянки (а.с. 52-53).

Вислухавши представника позивача , вивчивши письмові заперечення представників відповідачів та матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок по вул. Шевченка, 2-А в м. Києві, виготовлений станом на 01.09.2007 року Київським міським БТІ (а.с. 6-9 ), ОСОБА_3 здійснив самовільне будівництво житлового будинку за вказаною адресою, дозвіл на будівництво та розпорядження на присвоєння поштової адреси даному будинку до БТІ не подано.

В технічному паспорті вказано, що двоповерховий житловий будинок, загальною площею 295 кв.м., житловою площею 127 кв.м. під літерою «А» збудований в 2007 році , вартість будинку - 919 633 грн., а також зазначено, що збудована споруда є самовільним будівництвом.

Як пояснив представник позивача , будинок в установленому законом порядку експлуатацію не прийнятий. ПП «Ю-Ві-Ді компані» за замовленням ОСОБА_3 було розроблено проект житлового будинку по вул. Шевченка, 2-А в Дарницькому районі м. Києва, який погоджено в Управлінні містобудування та архітектури Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 14.12.2007 року ( а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2002 року, позивачу ОСОБА_3 на праві власності в порядку спадкування належить земельна ділянка по вул. Шевченка, 2 в Дарницькому районі м. Києва ( а.с. 11).

Як вбачається з витягу з бази даних Державного земельного кадастру станом на 04.10.2007 року , ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по вул. Шевченка, 2 у м. Києва, яка має кадастровий номер 90:023: 030 . Суміжна земельна ділянка під кадастровим номером 90:023:039 також за адресою вул. Шевченка, 2 , на якій позивач збудував вказаний будинок, - відноситься до міських земель, не наданих у власність чи користування .

За повідомленням Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації ( а.с. 53), проект землеустрою на земельну ділянку по вул. Шевченка, 2-А Головним управлінням земельних ресурсів не погоджувався, документів, що посвідчують право власності чи право користування на вказану земельну ділянку, в управлінні не зареєстровано .

Виходячи зі змісту ст. 328 , 331 ЦК України , право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На новостворене нерухоме майно ( будівлі, споруди, жилий будинок тощо) зазначене право виникає з моменту завершення будівництва, а якщо законом передбачено прийняття такого майна в експлуатацію або воно підлягає державній реєстрації - з моменту вчинення цих дій.

Отже, сам факт створення нерухомого майна за відсутності передбачених законом умов, необхідних для встановлення права власності на нього, не може бути підставою для визнання такого права.

Відповідно до вимог ч. З ст. 375 ЦК України , право власника земельної ділянки на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно з ч.1, 2, 3 ст. 376 ЦК України , житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво обєктів архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному ст. 24 Закону України «Про планування та забудову територій».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про архітектурну діяльність», порядок розроблення , погодження та затвердження проектної документації для будівництва встановлено ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», затвердженим Держбудом України.

Однак, наявність затвердженого проекту не є достатньою умовою для здійснення будівництва без отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20.04.2000 року, зі змінами та доповненнями, здійснення будівельних робіт на об'єктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Як зазначено в технічному паспорті на будинок, дозвіл на будівництво до БТІ не подавався. Крім того, позивач підтвердив в позовній заяві , що дозволу на будівництво він не отримував.

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» встановлено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Пунктом 29 Постанови Кабінету Міністрів України № 1243 від 22.09.2004 року, якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що була чинною до 01.01.2009 року , було передбачено , що датою введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата затвердження акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію цього об'єкта органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив комісію.

Згідно з п. 2 діючої з 01.01.2009 року Постанови Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється комісією і полягає у підтвердженні нею готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, комунікацій та споруд інженерної і транспортної інфраструктури, їх інженерно-технічного оснащення забезпечення, пускових комплексів, черг будівництва відповідно до погодженої затвердженої в установленому порядку проектної документації.

Відповідно до п. 15 вказаного Порядку , датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата видачі зареєстрованого інспекцією державного архітектурно- будівельного контролю свідоцтва.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 1820 від 31.08.2001 року затверджено «Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», відповідно до якого оформлення права власності з видачею правовстановлюючих документів проводиться лише на обєкти, введені в експлуатацію .

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно , затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року , реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти.

Посилання представника позивача на ч. 5 ст. 376 ЦК України як на підставу задоволення позову ( на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб) - є безпідставними, оскільки позивачем не надано доказів, що він є законним користувачем чи власником земельної ділянки по вул. Шевченка, 2-А в м. Києві.

З огляду на викладене , зазначений позивачем факт підписання акту по прийняттю житлового будинку в експлуатацію представниками Управління архітектури і містобудування Дарницької РДА, автором проекту будинку, СЕС Дарницького району та представником органу державного пожежного нагляду , без затвердження акту ОСОБА_4 державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві - не може бути підставою для визнання права власності позивача на самовільно збудований житловий будинок.

Твердження представника позивача, що ОСОБА_3 є законним користувачем земельної ділянки по вул. Шевченка, 2-А в Дарницькому районі м. Києва , оскільки вона є суміжною із земельною ділянкою, отриманою у спадок, і позивач та його мати завжди користувались цією ділянкою як городом , належними доказами не підтверджені . Крім того, суперечать заяві позивача щодо цільового призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування виникають з моменту державної реєстрації цих прав ( в редакції статті до внесення змін Законом від 05.03.2009 року - такі права виникають після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Оскільки судом встановлено, що житловий будинок та споруди по вул. Шевченка, 2-А у м. Києві є самочинним будівництвом, будинок до експлуатації не прийнятий, в установленому порядку не зареєстрований, документів на право користування чи право власності на земельну ділянку позивач не має, земельна ділянка під збудоване нерухоме майно у встановленому порядку не надавалась, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, спір про право щодо обєкту нерухомого майна між сторонами відсутній, відповідачі ОСОБА_4 державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва та Головне управління житлового забезпечення КМДА в даному випадку не порушують і не оспорюють права позивача на вказану будівлю.

Тому в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудований будинок та споруди - необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст. 15,16, 328,331, 375, 376 ЦК України , ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», ст. 24, 29 Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 7,9 Закону України «Про архітектурну діяльність» , керуючись ст. ст. З , 10,11, 57,60,209, 213, 215,218 ЦПК України, суд ,-

вирішив:

В задоволенні ОСОБА_3 до ОСОБА_4

Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві , Головного управління

житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, третя особа - Головне

управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації - про визнання

права власності на самочинно збудований житловий будинок - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі оскарження рішення особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя