Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И .

20 грудня 2010 р

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

У складі : головуючого судді Голубковій М.А.

Секретаря Дребущак О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємця ОСОБА_2, третя особа Запорізьке обласне управління у справах захисту прав споживачів , визнання договору недійсним, відшкодування моральної шкоди, суд-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, пояснив у судовому засіданні, що 15 листопада 2007 р. між ним та приватним підприємством ОСОБА_2 були досягнути попередні домовленості щодо укладання договору про надання послуг з виготовлення та монтажу металопластикових вікон, а також були проведені заміри вікон. При цьому відповідачем була зазначена загальна вартість вікон та робіт з монтажу 6238 грв.

16 листопада 2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу та надання додаткових послуг № 11/16-1 від 16.11.2007 р. На час підписання договору позивачем була передана попередня оплата в розмірі 6000 грв. , але зразу стало відомо про те що загальна вартість зазначених послуг зросла у порівнянні з попереднім днем до 7238 грв. , об»активних причин для підвищення вартості послуг не було. Він звернувся до відповідача з претензіями, відповідач погодилась знизити загальну вартість послуг до 7100 грв.

Крім того, перебуваючи в офісі відповідача , мимоволі він став свідком невдоволення одного із клієнтів , який повертав неякісний металопластиковий балконний блок, тому, проаналізувавши вказані обставини , він вирішив відмовитися від вказаного договору , про що повідомив відповідача у телефонному режимі 16 листопада 2007 р., а 18 листопада 2007 р. він підтвердив відповідачу особисто у присутності його дружини и вимагав повернути передоплату.

За цей час ніяких дій, спрямованих на виконання вказаного договору виконавець не виконав., відповідачка відмовилась повернути передоплату, посилаючись на п. 5.2 вказаного договору, згідно якого у випадку повної відмови замовника від виконання своїх забов»язань за договором , виконавець має право не повертати суму передоплати, однак ч.2 ст. 867 ЦК України, замовник має право будь-який час до здачі роботи відмовитись від договору побутового підряду. Умови договору , які позбавляють замовника цього права є нікчемними.

21 листопада 2007 р. позивач звернувся до Запорізького обласного управління по справах захисту прав споживачів із проханням захистити його порушені права, розірвати договір № 11/16 -1 від 16.11. 2007 р. та повернути суму передоплати.

22 листопада 2007 р. факсом була направлена претензія відповідачу з вимогою розірвати договір та повернути передплачені кошти

Згідно до ст.. 867 ч.2 , яка передбачає , що замовник має право у буд-який час до здачі роботи відмовитись від договору побутового підряду, сплативши підрядчику частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, що була виконана до повідомлення про відмову від договору. Умови договору, що позбавляють замовника такого права є нікчемними. Тобто п .5.2 договору № 11/16 -1 , згідно якого в разі повної відмови замовника від своїх забов»язань по договору , виконавець має прав не повертати замовнику суму передоплати , є таким , що суперечить закону і є нікчемними.

На підставі ст.. 18 Закону України « про захист прав споживачів» , договір 11/16-1 від 16.11. 2007 р.. вважається несправедливим , тому що встановлені жорсткі обов»язки споживача , тоді як надання послуги обмовлено обумвлені жорсткі обов»язки споживача лише власним розсудом виконавця. Встановлені вимоги щодо оплати непропорційно великої суми компенсації / понад 50% вартості продукції/ у разі невиконання забов»язань за договором. Встановлені обов»язкові для споживача умови, за якими він не має реальної можливості ознайомитись перед укладанням договору. Несправедливим є визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю / виконавцю, виробнику / можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тієї , що була погоджена на момент укладання договору. Відповідач в односторонньому порядку змінив характеристики продукції що є предметом договору . , він надав собі виключне право щодо тлумачення договору, а відповідно до п. 5 цієї статті « якщо положення договору визнано несправедливим , включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ст.. 19 Закону України «Про захист споживачів» «підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається чи надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору». Пунктом 1 ст. 19 Закону України « Про захист прав свідомого вибору» зазначено, що «нечесна підприємницька практика забороняється».

Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Згідно ст.. 203 ЦК України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цідильного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Право чин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При укладанні Договору відповідач використав нечесну підприємницьку практику і тому згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист апв споживачів» цей Договір є недійсним.

Укладаючи Договір, який із самого початку не передбачив захисту моїх майнових інтересів, відповідач обманув мене, чим порушив моральні засади суспільства, що застережене ч. 1 ст. 203 ЦК України, і згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визначення Договору недійсним.

Із викладеного випливає, що Договір повинен бути визначений недійсним за будь-якою із чотирьох наведених вище підстав або за їх сукупністю, а саме:

а) внаслідок використання відповідачем нечесної підприємницької практики;

б) внаслідок мого обману;

в) внаслідок невідповідності волевиявлення моєї внутрішньої волі

г) внаслідок не спрямованості Договору на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Згідно ст.. 216 ЦК України:

1. Недійсний право чин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі все можливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують у момент відшкодування.

2. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Згідно ст.. 22 ЦК України:

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищення або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у звязку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодуватися особі, право якої порушене, не може бути меншим від доходів, одержане особою, яка порушила право.

Згідно ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у звязку з вчиненням цього правочину.

Внаслідок використання нечесної підприємницької практики та обману, які призвели до недійсності договору, відповідач завдав мені матеріальну та моральну шкоду.

Матеріальна шкода має такі складові:

а) передплата за Договором у розмірі 6000 (шести тисяч) гривень. Внаслідок недійсності договору ця сума повинна бути повернена позивачу згідно абз.2 ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Зазначена сума знаходиться у відповідача з 16 листопада 2007 р. по теперішній час, що становить 29 повних місяців на дату подачі позовної заяви. За цей строк рівень інфляції за даними Державного комітету статистики України склав:

Грудень 2007 р. 102,1 %, січень 2008 р. 102,9 %, лютий 2008 р. 102,7 %, березень 2008 р. 103,8 %, квітень 2008 р. 103,1 %, травень 2008 р. 101,3 %, червень 2008 р. 100,8 %, вересень 2008 р. 101,1 %, жовтень 2008 р. 101,7 %, листопад 2008 р. 102,1 %, січень 2009 р. 102,9 %, лютий 2009 р. 101,5 %, березень 2009 р. 101,4 %, квітень 2009 р. 100,9 %, травень 2009 р. 100,5 %, червень 2009 р. 101,1 %, вересень 2009 р. 100,8 %, жовтень 2009 р. 100,9 %, листопад 2009 р. 101,1 %, грудень 2009 р. 100,9 %, січень 2010 р. 101,8 %, лютий 2010 р. 101,8 %, березень 2010 р. 100,9 %, квітень 2010 р. 100,9 % і тому для приведення зазначеної суми до цін, які існують на момент відшкодування, ця сума повинна бути збільшена на 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) гривень, що передбачено абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України.

б) витрати на правову допомогу та судові витрати, які будуть встановлені в процесі розгляду справи.

У підсумку сума збитків за всіма складовими становить: передплата у розмірі 6000 гривень + інфляція 2436 гривень = 8436 гривень + витрати на правову допомогу.

Згідно із положення ч.2 ст.230 ЦК України щодо наслідків вчинення правочину під впливом обману, зазначена загальна сума збитків повинна бути подвоєна, тобто повинна бути збільшена на 6000 (шість тисяч) гривень.

З урахуванням цього загальна сума матеріальної шкоди становить 14 436 (чотирнадцять тисяч чотириста тридцять шість) гривень.

У звязку із неправомірними діями ОСОБА_2 18 листопада 2007 року його дружина ОСОБА_3 була госпіталізована з інсультом, відбулася втрата памяті. ОСОБА_3 з 18 листопада до 03 грудня 2007 року перебувала на стаціонарному лікуванні, тривалий час перебувала на амбулаторному лікуванні. До сьогодні здоровя ОСОБА_3 повністю не відновилось. На лікування дружини мені знадобилось велика сума грошей (більше двох тисяч гривень), яку я змушений був брати в борг у родичів та знайомих. У весь цей час наша сім я перебуває в стані постійного стресу.

Тому вважаю, що неправомірними діями ОСОБА_2 мені була завдана моральна шкода, яку я оцінюю у 5000 (пять тисяч) гривень.

Відповідно до ч.10 ст. 4 Декрету КМУ «Про Державне мито» державні і громадські органи, підприємства, установи, організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених чинним законодавством, із заявами по суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачів за позовами, що повязані з порушенням їх прав, звільняються від сплати державного мита.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 16, 22, 203, 215, 216, 230, 867 ЦК України, статтями 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», Декрет КМУ «Про Державне мито», позивач просить визнати договір №11/16-1 від 16 листопада 2007 року недійсним, захистити його права як споживача, зобовязав приватного підприємця ОСОБА_2 повернути передплату за договором №11/16 1 у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень у звязку з відмовою від договору, стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 8 436 (вісім тисяч чотириста тридцять шість) гривень, стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 моральну шкоду у сумі 5000 (пять тисяч) гривень, стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні позивач частково змінив свої позовні вимоги, пояснив, що він відмовляється від стягнення інфляції та моральної шкоди. Просить стягнути з відповідача вартість вікон, за які він вніс передоплату з урахуванням суми, яку відповідач йому повернув у розмірі 3120 грв.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухав сторони, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та правовідносин.

Відповідно до ст.. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона / підрядник/ забов»язуется на свій ризик виконати визначену роботу за завданням другої сторони / замовника/ , а замовник забов»язується прийняти та оплатити виконану роботу.

судом встановлено, що 16.11. 2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір 11/16-1 на виробництво метало пластикових вікон , що підтверджено наданою копією договору.

Ст.. 843 ЦК України передбачає , що ціна роботи за договором підряду та спосіб оплати визначаються за умови договору.

Судом встановлено, що загальна сума договору становить 7100 грв. , сума внесеної передоплати позивачем складає 6000 грв.

Відповідно до ст.. 867 ч.2 ЦК України замовник має право у будь-який час до здачі йому роботи відмовитись від договору побутового підряду, оплативши підряднику частину встановленої ціни роботи пропорційно роботі, фактично виконаній до повідомлення про відмову від договору , та відшкодувавши йому витрати , здійсненні до цього моменту з метою виконання договору , якщо вони не входять до частини ціни роботи, яка підлягає оплаті. Умови договору, що позбавляють замовник а цього права, є нікчемними.

Судом встановлено, оскільки ОСОБА_4 повідомив про відмову від договору у день його підписання, підрядник ОСОБА_2 не приступила до виконання замовлення , у зв»язку з чим позивач має право на повернення всієї суми передоплати у повному обсязі, оскільки відповідач утримує її безпідставно.

Представник відповідача надав суду лист СПД ОСОБА_5, яка повідомляє відповідача , що по договору № 72 від 19.11. 2007 р. ОСОБА_2 , що її ізделія виготовлені у повному обсязі, .дата відгрузки 23.11. 2007 р.

Даний лист суд не приймає як доказ виконання робіт по договору з позивачем, лист не має ніяких реквізитів , невідомо кому направлений, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 не приступила до виконання робіт по договору з позивачем.

Відповідно до ст.. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правої підстави , забов»язана повернути потерпілому це майно.

Оскільки підстави для набуття відповідачем майна у вигляді грошевих коштів позивача є неправомірними, стягненню з відповідача підлягає 2900 грв. сума передплати 6000 грв .- сума повернена позивачеві 3100 грв.

В іншій частині позову позивач відмовився від своїх позовних вимог.

Згідно ст.. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Позивачем надано квитанції про сплату юридичних послуг в сумі 1150 грв., втрат на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 7 грв. 50 коп. та судового збору 8 грв. 50 коп. , які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно доч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивач , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.. 3, 10, 11, 57, 88, 212 -215, 218, 224-225 ЦПК, ст.. 23, 548, 624, 629-632, 653, 837, 844,867, 1212 ЦК України, суд-

В И Р И Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір № 11/16 -1 від 16 .11. 2007 р. , укладений між ОСОБА_4 та Приватним підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 передплату у сумі 2900 грв., витрату на юридичну допомогу у сумі 1150 грв., в також на інформаційне технічне забезпечення 8 грв.50 коп. та судовий збір 7 грв. 50 коп.

Строк оскарження рішення до Запорізького апеляційного суду протягом 10 діб з дня проголошення рішення суду.

Суддя Голубкова М.А.