Кузнецовський міський суд Рівненської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

02 грудня 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ВАТ банку «БІГ Енергія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач відкрите акціонерне товариство банк «БІГ Енергія» (надалі - Банк) просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 20877,29 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості по кредиту в сумі 14590,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування ним в сумі 2599,06 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору в сумі 3566,18 грн., а також трьох процентів річних у звязку з простроченням виконання зобовязань у розмірі 122,05 грн., крім того, стягнути з ОСОБА_3 27228,11 грн. заборгованості за кредитним договором, в тому числі заборгованості по кредиту в сумі 23000,00 грн., заборгованості по сплаті відсотків за користування ним в сумі 3762,40 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань по кредитному договору в сумі 409,83 грн., а також трьох процентів річних у звязку з простроченням виконання зобовязань у розмірі 55,88 грн., в рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки «ГАЗ 2752» вантажопасажирський, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі №8765, який на праві приватної власності належить ОСОБА_3, шляхом продажу предмета застави на прилюдних торгах органами державної виконавчої служби.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитного договору від 08.07.08 р., відповідач отримала кредит в сумі 25000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном погашення до 07.07.11 р. Однак позичальник ОСОБА_3 не виконує умов договору щодо обовязку щомісячно частково повертати суму кредитних коштів та сплачувати відсотки за користування кредитом, у звязку з чим на підставі умов кредитного договору у неї виник обовязок достроково повернути суму кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними. Зобовязання ОСОБА_3 за цим кредитним договором забезпечувались заставою транспортного засобу автомобіля «ГАЗ 2752», у звязку з чим заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення кредитних зобовязань. Відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитного договору від 06.09.06 р., відповідач отримала кредит в сумі 35000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном погашення з урахуванням додаткових угод до 04.07.10 р. Однак позичальник ОСОБА_3 не виконує умов договору щодо обовязку щомісячно частково повертати суму кредитних коштів та сплачувати відсотки за користування кредитом, кінцевий строк його повернення на момент предявлення позову сплинув. Оскільки поручителем за зобовязаннями ОСОБА_3 по даному кредитному договору виступає ОСОБА_4 та ОСОБА_5, заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів суми боргу. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів передбачених ст.625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми зобовязань за кредитними договорами.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, про розгляд справи у їх відсутності не клопотали, заперечень проти позову не подали, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду є наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06.09.06 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір кредитної лінії № 25/01-09-2006 (надалі кредитний договір № 1), за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 35000,00 грн. з метою поповнення обігових коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом по процентній ставці 23 % річних терміном погашення до 06.07.07 р. Додатковими угодами № 1 від 01.03.07 р., № 2 від 06.07.07 р., № 3 від 01.04.08 р., № 4 від 07.07.08 р., № 5 від 06.07.09 р. № 6 від 05.01.10 р. строк дії договору кредитної лінії сторонами неодноразово пролонговувався, і кінцевий строк погашення кредиту та сплати відсотків визначено до 04.07.10 р.

За умовами кредитного договору № 1, ОСОБА_3 зобовязувалась повернути кредит в повному обсязі до 04.07.10 р., а також сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, не пізніше двадцятого числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків (пп.1.1, 1.3, 1.5, 3.5.2 кредитного договору № 1, з урахуванням строків, визначених додатковими угодами).

З виписок з особових рахунків обліку повернення ОСОБА_3 основної суми кредиту та сплати відсотків по кредитному договору № 1 вбачається, що нею було порушено умови договору та допущено заборгованість по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним. Заборгованість ОСОБА_3 по поверненню кредиту за кредитним договором № 1 станом на 22.09.10 р. згідно з розрахунком складає 23000,00 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 3762,40 грн.

Так як строк повернення кредиту на момент розгляду справи сплинув, а відповідач ОСОБА_3 кредитні кошти не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, суд вбачає правові підстави для стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п.5.1 кредитного договору № 1, у разі несвоєчасного погашення кредиту та (або) відсотків за користування ним позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Розмір нарахованої пені у звязку з порушенням ОСОБА_3 строків погашення кредиту по кредитному договору № 1 складає 409,83 грн. Суд вважає нарахування такого розміру пені обґрунтованим та вбачає правові підстави для її стягнення.

Таким чином, з ОСОБА_3 на користь позивача у звязку з невиконанням умов кредитного договору № 1 підлягає стягненню: сума неповернутого кредиту в розмірі 23000,00 грн., процентів за користування ним в розмірі 3762,40 грн., пеня у розмірі 409,83 грн., а всього 27172,23 грн.

Судом встановлено, що у забезпечення повернення ОСОБА_3 одержаного за кредитним договором № 1 кредиту, сплати відсотків за його користування, можливих пені та штрафних санкцій, позивачем з ОСОБА_3 06.09.06 р. укладено договір застави, предметом якого є автомобіль марки «ГАЗ 2752» вантажопасажирський, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі № 8765, який на праві приватної власності належить ОСОБА_3, ринковою вартістю 42390,00 грн.

Відповідно до ст.ст.589, 590 ЦК України, ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Пунктом 2.4.4 договору застави передбачене право банку звернути стягнення на предмет застави у разі, коли в момент настання терміну виконання зобовязань, забезпечених заставою, вони не будуть виконані. Звернення стягнення на предмет застави передбачене п.4.2 договору застави та здійснюється відповідно до норм чинного законодавства.

Статтею 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмету застави, на який звернуто стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів.

Строк повернення кредиту на момент розгляду справи сплинув, ОСОБА_3 кредитні кошти не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, отже, у момент настання терміну виконання в повному обсязі зобовязань по кредитному договору № 1, забезпечених заставою, їх не виконала. Відтак, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави не суперечать закону, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено також, що 08.07.08 р. між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 3275П (надалі кредитний договір № 2), за умовами якого відповідач отримала кредит в сумі 25000,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом по процентній ставці 26 % річних терміном погашення до 07.07.11 р. За умовами договору, ОСОБА_3 зобовязувалась повертати кредит щомісячно в розмірі, не меншому 694,00 грн., а також сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, не пізніше останнього числа місяця, наступного після розрахункового періоду (пп.1.1, 1.5, 1.7 кредитного договору № 2).

З виписок з особових рахунків обліку повернення ОСОБА_3 основної суми кредиту та сплати відсотків по кредитному договору № 2 вбачається, що нею було порушено умови договору та допущено заборгованість по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ним.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором № 2, між позивачем та ОСОБА_4, ОСОБА_5 08.07.08 р. укладено договір поруки, згідно якого відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед Банком відповідати за зобовязаннями ОСОБА_3, що виникають з умов кредитного договору № 2, і у випадку невиконання ОСОБА_3 цих зобовязань нести солідарну відповідальність перед Банком разом з позичальником (пп.1.2, 2.1 договору поруки).

Тому суд вбачає підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з відповідачів.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до п.3.2.1 кредитного договору № 2, Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих відсотків по них при виникненні простроченої заборгованості по кредиту та (або) відсоткам за його використання, в порядку, передбаченому п.6.3 договору. Цим пунктом передбачено, що у разі дострокового стягнення Банком кредиту та відсотків за його використання, банк в письмовій формі повідомляє позичальника та поручителів про факт стягнення заборгованості за цим кредитним договором, а позичальник та (або) поручитель (лі) протягом трьох банківських днів з моменту отримання письмового повідомлення Банку повертають суму кредиту та виплачують відсотки за фактичний час користування кредитом. У випадку невиконання цієї вимоги зобовязання позичальника за цим договором вважаються простроченими.

Судом встановлено, що листами Банку № 113/1, 114/1, 115/1 від 12.07.10 р., отриманими відповідачами, Банком ставилась вимога дострокового повернення кредитних коштів за кредитним договором № 2, однак погашення кредиту та відсотків за користування ним не відбулось.

Заборгованість ОСОБА_3 по поверненню кредиту за кредитним договором № 2 станом на 22.09.10 р. згідно з розрахунком складає 14590,00 грн., по сплаті відсотків за користування кредитними коштами 2599,06 грн.

Так як відповідач ОСОБА_3 кредитні кошти не повернула, відсотки за користування кредитом не сплатила, суд вбачає правові підстави для дострокового стягнення заборгованості.

Відповідно до умов п.4.1 кредитного договору № 2, у разі несвоєчасного погашення кредиту та (або) відсотків за користування ним позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченого кредиту за кожний день прострочення повернення основного боргу, та 0,5 % від суми прострочених відсотків за кожний день їх прострочення.

Розмір нарахованої пені у звязку з порушенням ОСОБА_3 строків погашення кредиту по кредитному договору № 2 складає 3566,18 грн. Суд вважає нарахування такого розміру пені обґрунтованим та відповідно до ст.625 ЦК України вбачає правові підстави для її стягнення.

Таким чином, з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача солідарно підлягає стягненню: сума неповернутого кредиту в розмірі 14590,00 грн., процентів за користування ним в розмірі 2599,06 грн., пеня у розмірі 3566,18 грн., а всього 20755,24 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних від простроченої суми кредитних зобовязань по обох договорах, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідальність позичальника у звязку з простроченням грошових зобовязань врегульована п.5.1 кредитного договору № 1, а також п.4.1 кредитного договору № 2, вимоги про стягнення неустойки, розрахованої на підставі цих норм кредитних договорів, заявлено позивачем та визнано судом обґрунтованими.

Отже, кредитними договорами №№ 1,2 встановлено інший розмір неустойки як наслідку порушення відповідачами грошового зобовязання. За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для додаткового стягнення з відповідачів неустойки відповідно до ст.625 ЦК України, а тому про відхилення позовних вимог в цій частині.

Судові витрати слід присудити пропорційно до задоволеної частини позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.526, 554, 589-591, 611, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 60, 81, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь відкритого акціонерного товариства банку «БІГ Енергія» 27172 (двадцять сім тисяч сто сімдесят дві) грн. 23 коп. заборгованості за кредитним договором № 25/01-09-2006 від 06.09.06 р., в тому числі 23000 (двадцять три тисячі) грн. 00 коп. основного боргу, 3762 (три тисячі сімсот шістдесят дві) грн. 40 коп. процентів, 409 (чотириста девять) грн. 83 коп. пені.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 25/01-09-2006 від 06.09.06 р. в сумі 27172 (двадцять сім тисяч сто сімдесят дві) грн. 23 коп. звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ГАЗ 2752», 2003 року випуску, синього кольору, обєм двигуна 2285 куб.см, шасі № 8765, тип транспортного засобу вантажопасажирський В, реєстраційний номер НОМЕР_1, шляхом продажу на публічних торгах.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь відкритого акціонерного товариства банку „БІГ Енергія 20755 (двадцять тисяч сімсот пятдесят пять) грн. 24 коп. заборгованості за кредитним договором №3275П від 08.07.08 р., в тому числі 14590 (чотирнадцять тисяч пятсот девяносто) грн. 00 коп. основного боргу, 2599 (дві тисячі пятсот девяносто девять) грн. 06 коп. процентів, 3566 (три тисячі пятсот шістдесят шість) грн. 18 коп. пені.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь відкритого акціонерного товариства банку «БІГ Енергія» сплачене позивачем державне мито у розмірі 271 (двісті сімдесят однієї) грн. 51 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно на користь відкритого акціонерного товариства банку „БІГ Енергія сплачене позивачем державне мито у розмірі 207 (двісті сім) грн. 55 коп., а також витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

На заочне рішення суду відповідачі можуть подати до Кузнецовського міського суду Рівненської області заяву про його перегляд протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кущзнецовський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: