Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-6660/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді -Петренка B.C.

при секретарі -Сушко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Альпера про розірвання договору дарування

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 Альпера, в якій просить суд розірвати договір дарування від 15.02.2005року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №5-70. відповідно до якого, позивачка подарувала відповідачу 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. З, кв. №58 та складається в цілому з трьох кімнат, загальною площею 61,9 кв.м., у тому числі житловою - 44. 8кв.м.

В обгрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що укладення вищезазначеного договору було викликано бажанням зміцнити та скріпити шлюбні відносини, спростити та зробити зручнішим перебування відповідача на території України, так як відповідач є громадянином ОСОБА_4, та іншого житла у власності на території України на той час у нього не було, але відразу після підписання договору дарування та реєстрації його в КП «ОМБТІ та РОН» відповідач безпідставно змінив ставлення до позивачки, що виражалося у образах до неї та її матері, застосування фізичної сили, неадекватній поведінці, зраді, що завдало і завдає їй моральних страждань.

Крім того, позивачка вказує на те, що 22.01.2007 року відповідач подав до Київського районного суду м. Одеси позов про розірвання шлюбу, який 02.04.2007року був залишений без розгляду, оскільки ОСОБА_2 було подано заяву про залишення позову про розірвання шлюбу без розгляду, так як їх шлюбні відносини нормалізувалися.

У подальшому, позивачка помітила неадекватну поведінку зі сторони відповідача, що виражалося в уході із квартири, застосуванні фізичної сили до неї, що зумовило її викликати лікаря - психіатра - ОСОБА_5, яка 07.05.2007року зафіксувала у позивача психічний розлад, та запропонувала покласти його на обстеження в Одеську психіатричну лікарню №1 для стаціонарного обстеження та лікування, але відповідач відмовився від лікування, що у подальшому зумовило позивачку викликати швидку допомогу.

15.05.2007року позивачка звернулася до Київського РВ УМВС м. Одеси із заявою, в якій просила направити чоловіка на обстеження та лікування до психіатричної лікарні, але до бажаних наслідків це не призвело, оскільки 08.05.2007року відповідач пішов із дому, а 18.05.2007року улетів до ОСОБА_4 к родичам і на зв'язок із позивачкою не виходив, півтора роки був відсутній в Україні, неодноразово позивачка відсилала листи до його матері в ОСОБА_4, але відповіді на них не отримувала.

ОСОБА_1 також вказує, що 13.10.2008року відповідач приїхав до міста ОСОБА_5, 18.10.2008року повернувся до дому та повідомив, що він більше нікуди не поїде, і що вони будуть жити разом як і раніше, але через декілька днів в його діях позивачка знову помітила неадекватність та агресивність, яка виразилася в тому, що 23.10.2008року після сварки відповідач розбив їй голову, у зв'язку з чим, вона знову звернулася із заявою до Київського РВ УМВС м. Одеси та зняла побої.

У подальшому, 27.10.2008року відповідач подав позов до Київського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу через свого представника, але за відсутністю на судових засіданнях ОСОБА_2 Альпера, позивачка була позбавлена можливості поспілкуватися з ним, щоб довідатися від нього, чи його вимога про розірвання шлюбу є безповортньою, і лише 5 липня 2010 року відповідач з'явився у судове засідання, після чого позивачка зрозуміла, що шлюбні відносини не вдасться відновити, у зв'язку з чим, ОСОБА_1 вважає, що саме з цього часу, тобто з 05.07.201 Ороку почався перебіг позовної давності, так як саме тоді вона зрозуміла, що передаючи в дар відповідачу ОСОБА_6 частини квартири, вона ставить себе в тяжке та незручне становище, чим суттєво порушує свої майнові права.

Крім того, в обгрунтування заявленого позову, позивачка вказує на те, що вона є пенсіонером, ніде не працює, тому на даний час знаходиться за межею бідності, на її утриманні знаходиться мати - учасниця війни, якій виповнилося 85 років.

Вищевикладені обставини зумовили звернення позивачки - ОСОБА_1 до суду із відповідним позовом.

З посиланням на приписи ст. 652 ЦК України позивачка вказує на істотну зміну обставин, якими сторони керувались при укладанні договору, та просить суд розірвати договір дарування 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. З, кв. №58.

Одночасно із позовною заявою, позивачкою було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 №58 в м. Одесі, та заборону відповідачу здійснювати будь-які дії щодо зазначеної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08.09.2010року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено, накладено арешт та заборонено відчуження1/2 частини квартири під №58 у будинку №3 по вулиці Варненській №58 в місті Одесі, яка належить ОСОБА_2 Альперу.

У судовому засіданні 11.11.201 Ороку представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Крім того, представник позивачки зазначив, що мотивом укладення договору дарування ОСОБА_6 частину квартири, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. З, кв. №58, було скріплення сімейних відносин із відповідачем, і саме це було істотною обставиною тому, що позивачка до останнього часу вважала, що відповідач є хворою людиною, що підтверджується його неадекватними діями, вона бажала його вилікувати і зберегти сім'ю, на протязі певного часу сторони проживали в різних місцях, і тільки в 201 Ороці, коли вона його побачила через певний час, зрозуміла, що стосунки з ним остаточно розірвані, і своїми діями, стосовно дарування Уі частини квартири, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська. буд. З, кв. №58. порушила свої майнові права.

Представник відповідача у судове засідання 11.11.201 Ороку з'явився, будь-яких письмових заперечень проти позову не надав, але усно пояснив суду, що проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви з наступних підстав.

По - перше, представник відповідача вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності і те, що перебіг позовної давності почався з 05.07.2010року ніяким чином не доведено, оскільки вже фактично декілька років сім'я не існує, по - друге, представник відповідача посилається на положення ст. 712 та ст. 727 Цивільного кодексу України, де чітко передбачені підстави розірвання договору дарування, а ст. 652 на яку посилається позивачка в обгрунтування заявленого позову не відноситься до договору дарування, оскільки вона є загальною статтею, яка застосовується до інших договорів.

Крім того, представник відповідача вказує, що посилання позивача на те, що відповідач є неадекватним та психічно хворим жодним чином не доведено, оскільки у матеріалах справи наявна довідка Одеського психоневрологічного диспансеру, з якої вбачається, що ОСОБА_2 Альпер за даними архіву, реєстратури та картотеки на обліку Одеського психоневрологічного диспансеру не значиться, недієздатним у встановленому законом порядку не визнавався, крім того, ОСОБА_2 Альпер є обдарованим, а не дарувальником за договором дарування.

З урахуванням викладених обставин, представник відповідача у задоволенні позовної заяви просить суд відмовити.

У судовому засіданні 11.01.201 Ороку судом було допитано в якості свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, та попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показаннь по ст. 384 Кримінального кодексу України і відмову від давання показань по ст. 385 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні свідки пояснили суду, що у сторін вже декілька років сімейних стосунків немає, відповідач є неадекватною та психічно хворою людиною, декілька разів викликали швидку допомогу, після цього, півтора роки відповідач проживав у ОСОБА_4 та зраджував позивачку.

Підставою укладення договору дарування, на думку свідків було те, що позивачка бажала зберегти сім'ю.

Крім того, з усних пояснень свідків вбачається, що підставою укладення зазначеного договору стало те, що відповідач залякував ОСОБА_1, погрожував їй та застосовував до неї фізичну силу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та свідків, суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 29.12.1990року між позивачкою - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 Альпером був укладений шлюб.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 15.02.2005року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Альпером було укладено договір дарування, відповідно до умов якого, громадянка ОСОБА_1 подарувшіа, а громадянин ОСОБА_2 Альпер прийняв дар ОСОБА_6 частину квартири під №58 у будинку під №3 по вулиці Варненській в місті Одесі, яка складається в цілому з трьох кімнат, загальною площею 61, 9 кв. м., у тому числі житловою - 44, 8 кв.м.

Відповідно до п.п. 2, 3. 4 вищезазначеного договору, дар сторонами оцінений в дев'ять тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять гривень. Інвентаризаційна оцінка квартири - дев'ятнадцять тисяч сто вісімдесят дев'ять гривень. Дарувальник свідчить про відсутність прав третіх осіб на частину квартири, що зазначена частина квартири, яка є предметом цієї угоди, на момент її укладення, боргом за житлово - комунальні послуги не обтяжена, нікому іншому не продана, не подарована, в спорі та під забороною (арештом) не перебуває.

Згідно п. 7 договору дарування від 15.02.2005року, громадянка ОСОБА_1 передала громадянину ОСОБА_2 Альперу ключі від відчужуваної частини квартири та технічну документацію при підписанні цього договору, після чого громадянин ОСОБА_2 Альпер набув право власності на вказану частину квартири.

Вищезазначений договір посвідчений державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори - ОСОБА_3 15 лютого 2005року, зареєстровано в реєстрі за №5-70, договір підписано сторонами в присутності нотаріуса, особу сторін установлено, їх дієздатність, а також належність громадянці ОСОБА_1 частини квартири перевірено.

У подальшому ОСОБА_6 частина квартири під №58 у будинку під №3 по вулиці Варненській в місті Одесі була зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_2 Альпером, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 11.01,2007року, номер витягу 13189243, реєстраційний номер 9866085, номер запису 1485 в книзі 156доп-27.

Судом встановлено, що позивачкою пропущено строк позовної давності, у межах якого вона могла звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, та про застосування наслідків пропуску строку позовної давності заявлено в судовому засіданні представником відповідача.

Відповідно до ст. 728 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з приписами п. 5 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність в один рік.

Згідно зі ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Посилання позивачки на те, що про порушення свого майнового права вона дізналася лише 05.07.2010року, коли зрозуміла, що стосунки з відповідачем остаточно розірвані, і що своїми діями, стосовно дарування ОСОБА_6 частини квартири, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська. буд. З, кв. №58. вона порушила свої майнові права, не приймаються судом до уваги як необгрунтовані, оскільки по - перше, договір дарування між позивачкою та відповідачкою було укладено ще 15.02.2005року, а по-друге з пояснень сторін та свідків вбачається, що вже декілька років сім'я не існує, півтора роки відповідач буд відсутній в Україні.

Крім того, суд зазначає, що у 2007 році ОСОБА_2 Альпер звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яка була залишена судом без розгляду, а потім у 2008році знову звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією позовної заяви, та однозначно свідчить про намір відповідача - ОСОБА_2 Альпер не продовжувати шлюбні стосунки.

Будь-яких посилань на стан здоров'я, збіг тяжких обставин тощо, які призвели до пропуску строків позовної давності, в поясненнях позивачки та її представника вказано не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позивачкою пропущено строк звернення до суду.

Згідно положень ч. З та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Окрім викладеної вище самостійної процесуальної підстави для відмови у позові, суд вважає, що у позові слід також відмовити, виходячи з такого.

Глава 55 ЦК України роз'яснює зміст окремого виду договірних зобов'язань - дарування. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, договір дарування, як і договір купівлі-продажу, спрямований на припинення права власності в дарувальника й виникнення права власності в обдарованої особи за тією лише різницею, що договір дарування завжди є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованої особи зустрічних дій. Тому ч. 2 ст. 717 ЦК України чітко обумовлює, що договір, який встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Крім волевиявлення дарувальника, для здійснення договору дарування необхідна також згода обдаровуваного, яку законодавець розцінює як акт прийняття дарунка. Порядок і правові наслідки прийняття дарунка врегульовано ст. 722 ЦК України, за якою право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття, тобто з того часу, коли обдаровуваний будь-якими діями підтвердить свою згоду на прийняття дарунка.

Судом встановлено, що між сторонами у справі було в належній формі укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 Альпер фактично прийняв у дар 1/2 спірної квартири та правомірно набув її у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що. якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклати б його на інших умовах.

На думку суду, вищевказані положення ч. 1 ст. 652 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки з моменту передачі права власності на річ обдаровуваному юридичний зв'язок між сторонами припиняється, тому обов'язок подальшого належного ставлення до дарувальника є суто морально-етичним. Отже подальша зміна поведінки відповідача та зміна його ставлення до позивачки не є істотною зміною обставин, 4 якими сторони керувалися при укладанні договору дарування, та не може оути підставою для його розірвання судом.

Ст. 727 Цивільного кодексу України містить вичерпний перелік підстав розірвання договору дарування на вимогу дарувальника. а саме:

-дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив злочин проти життя, здоров'я, власності дарувальника. його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування.

-дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

-дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

-дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред'явлення вимоги дарунок є збереженим.

На жодну з цих підстав позивачка не посилається в обгрунтування своїх вимог в позовній заяві.

Відповідно до ч.І та ч.2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_1 двічі зверталася до Київського РВ УМВС м. Одеси із заявою, в якій просила направити чоловіка на обстеження та лікування до психіатричної лікарні, а у подальшому для необхідності зняття побоїв, позивачем, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Також суд зазначає, що ст. 727 ЦК України містить вичерпний перелік підстав розірвання договору дарування, але будь-яких доводів, які б підтверджували існування вищезазначених підстав для розірвання договору, позивачем перед судом не доведено та відповідних доказів не надано.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для розірвання договору дарування від 15.02.2005року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за №5-70, у зв'язку з чим, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Альпера про розірвання договору дарування слід відмовити.

Згідно до ст.88 ЦПК України підстави для покладення на відповідача судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 226 ЦПК України, п. 5 ч. 2 ст. 258. ст.ст. 267, 652, 717, 722, 727, 728 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення

Суддя