АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а-839/10 Головуючий у 1-й інстанції Грицак
Провадження № 22ц-903/10 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Шевчук Г. М., Демкович Ю. Й.,

при секретарі: Вийванко О.В.

із участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя

цивільну справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України у м. Тернополі

на постанову Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року по справі

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі /надалі «управління»/,

третьої особи - Тернопільської обласної організації Всеукраїнської громадської організації «Союз Чорнобиль України» /надалі «організація»/,

про визнання дій неправомірними, зобов'язання проведення перерахунку пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до управління про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку основної та додаткової пенсії, за шкоду, заподіяну здоров'ю, зобов'язання управління провести перерахунок пенсії з 01.01.09 по 29.01.10 та виплати в її користь недоотримані кошти (пенсію), виходячи із щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та розміру основної пенсії не менше шести мінімальних пенсій за віком.

В обґрунтування вимог позивач вказував, що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 (першої) категорії, інвалідом 3-ої групи захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою, у зв'язку з чим, на підставі вимог ст.ст. 50, 54 Закону України (далі Закон), розмір її основної пенсії як інваліда 3-ої групи повинен становити не менше шести мінімальних пенсій за віком.

Окрім цього, вона вважає, що повинна отримувати додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 02.03.10 позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії управління щодо відмови у нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 основної державної та додаткової пенсії за період із 01.01.09 по 29.01.10 у відповідності до вимог ст.ст. 49, 50, 54 Закону. *

Зобов'язано управління здійснити перерахунок та виплату позивачу недоотриманої основної пенсії за період із 01.01.09 по 29.01.10 у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54 Закону, а саме: державну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зобов'язано управління з 01.01.10 встановити позивачу державну пенсію у розмірі, передбаченому ст. 54 Закону, шість мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, у відповідності до ст.ст. 50, ч. З

ст. 67 Закону та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі управління просить скасувати постанову суду першої інстанції, вважаючи, що вона постановлена із порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

Апелянт вказує, що Законом не встановлюється мінімальна пенсія за віком, а визначається мінімальний розмір пенсії за віком у відповідності до ч. 3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» й застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених цим Законом. -

Позивачу пенсія призначена згідно із Законом, а тому, визначений у Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір мінімальної пенсії не може поширюватись на правовідносини, що виникли на підставі інших законів.

Окрім цього, фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією Закону здійснюється за рахунок державного бюджету, а управління виступає лише як розпорядник коштів державного бюджету і отримавши асигнування, виплачує їх за цільовим призначенням.

Встановлено, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 1 (першої) категорії, інвалідом 3-ої групи захворювання, пов'язаного з Чорнобильською катастрофою.

ОСОБА_1 звернувся до управління з вимогою про перерахунок основної і додаткової пенсій, виходячи з того, що розмір основної пенсії не може бути меншим 6-ти мінімальних пенсій за віком, а щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, має виплачуватись у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, однак відповідачем відмовлено в здійсненні такого перерахунку.

У суді апеляційної інстанції представник управління підтримав вимоги скарги, пославшись на мотиви, зазначені у ній.

Крім цього вказав, що постановою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.10. задоволено частково скарги апелянтів, у число яких увійшла позивач, й постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01.12.09 у справі № 2-а 4351/09 змінено й викладено її резолютивну частину в новій редакції - зобов'язано управління провести перерахунок та виплату в користь ОСОБА_1 державну основну та додаткову пенсію за період із 22.05.08 по 31.12.08 та з 01.01.09 по 01.12.09 в розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Тому вважає, що рішення суду слід скасувати й відмовити у позові.

Позивач та її представник заперечили щодо задоволення скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із наступних мотивів.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.ст. 54, 50 Закону позивач має право на одержання пенсії, не нижчої шести мінімальних пенсій за віком, і додаткової пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а тому відповідач повинен був діяти у відповідності з вказаними вимогами Закону та здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії.

Із урахуванням того, що відповідач таких дій не вчинив, чим порушив гарантоване державною право позивача на соціальні виплати у встановлених законодавством розмірах, це право підлягає захисту шляхом задоволення позову.

Із таким висновком колегія суддів погоджується.

У відповідності до ст. 49 Закону, пенсії особам, віднесених до категорії1 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною четвертою ст. 54 Закону в усіх випадках розмір пенсій для інвалідів 3 групи, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчим 6 мінімальних пенсій за віком.

У силу ч. 1 ст. 50 Закону особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами 3 групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Виходячи зі змісту вищевказаних статей Закону, вихідним критерієм розрахунку державної та додаткової пенсій є мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з вимогами ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет на відповідний рік, з урахуванням якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно застосовано положення ст. 17 Закону України «Поро державну соціальні стандарти та державні те державні соціальні гарантії», положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів"» та висновки Конституційного ОСОБА_2 України, викладені у рішенні від 22.05.08 № 10 -рп/2008.

Так, рішенням Конституційного ОСОБА_2 України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", визнано неконституційними і зазначено, що це рішення має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним ОСОБА_2 України рішення про їх неконституційність.

На підставі наведених норм законодавства суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку, що під час обчислення державної пенсії та додаткової пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач повинен був керуватися ст.ст. 50, 54 Закону в редакції від 06.06.96 за N 230/96-ВР та ст.. 67 Закону в редакції від 05.10.2006 р. за N 23 1-У.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що положення ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким визначено мінімальний розмір пенсії за віком, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій призначених цим Законом,оскільки таке положення не є перешкодою для застосування розміру мінімальної пенсії за віком для розрахунку інших, пов'язаних з нею пенсій чи доплат, так як чинним законодавством не встановленого іншого мінімального розміру пенсії за віком, крім передбаченого ч.1 даної статті.

З урахуванням того, що законодавством України не надано повноважень КМ України щодо встановлення розміру мінімальної пенсії за віком або встановлення в абсолютних цифрах розмірів соціальних виплат, які відповідно до чинного законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної пенсії за віком або розміру мінімальної заробітної плати, посилання відповідача на необхідність застосування Постанови КМ України №654 від 16.07.08 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» для основної пенсії та Постанови № 530 від 28.05.08 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», судова колегія не приймає до уваги, виходячи з пріоритету законів над підзаконними актами, якими звужено зміст та обсяг прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачених Законом.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 8 ЦПК України суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського ОСОБА_2 з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ОСОБА_2 джерело права.

Європейський Суд у рішенні від 08.11.2005 року по справі «Кечко проти України» звернув увагу на те, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з бюджету. Держава може вводити надбавки або закінчувати виплату цих надбавок. Проте, якщо правове положення, що діє, передбачає виплату певних надбавок, і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, поки відповідне положення є таким, що діє. (п. 23).

Одночасно Європейський Суд з прав людини не прийняв до уваги аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність засобів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Виходячи із наведених вимог законодавства, доводи апелянта про відсутність бюджетних асигнувань для реалізації Закону є безпідставними.

Окрім цього, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо зобов'язання управління проводити нарахування пенсії позивача у майбутньому, оскільки судом таке питання не розглядалося і резолютивна частина рішення не містить такого зобов'язання.

Таким чином колегія судців вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Однак, встановлено, що постановою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.03.10. задоволено частково скарги апелянтів, серед яких є ОСОБА_1., змінено постанову Тернопільського міськрайонного суду від 01.12.09 у справі № 2-а 4351/09 за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1 до управління ПФУ в м. Тернополі, третьої особи - Тернопільської обласної організації Всеукраїнської громадської організації «Союз Чорнобиль України» /надалі «організація»/ про визнання дій неправомірними й викладено її резолютивну частину в новій редакції, а саме: зобов'язано управління провести перерахунок та виплату в користь вказаних осіб, у тому числі й ОСОБА_1., державну основну та додаткову пенсію за період із 22.05.08 по 31.12.08 та з 01.01.09 по 01.12.09 в розмірі не менше 6-ти мінімальних пенсій за віком у відповідності до вимог ст.ст. 50, 54 Закону з урахуванням ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виплачених сум.

Отже, на даний час щодо частини позовних вимог, заявлених ОСОБА_1, є рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тому, в частині позовних вимог, які вирішені судом першої інстанції щодо зобов'язання управління здійснити перерахунок та виплату позивачу недоотриманої основної (державної та додаткової) пенсії за період із 01.01.09 по 01.12.09 у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54 Закону провадження слід закрити, так як щодо них є рішення суду, яке набрало законної сили.

У решті рішення (постанову) суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 310, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі задовольнити частково.

Постанову Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року скасувати частково, а саме в частині зобов'язання управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманої основної пенсії за період із 01.01.09 по 01.12.09 у відповідності до ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: державну пенсію у розмірі не менше шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Провадження у цій частині закрити. v

У решті постанову Тернопільського міськрайонного суду від 02 березня 2010 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Верховного ОСОБА_2 України в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7