15.10.10 , ОСОБА_1
Апеляційний суд Херсонської області
Справа№22ц-7260/2010 р. Головуючий в І інстанції
Категорія: 57 ОСОБА_2
Доповідач: Стародубець М.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року жовтня місяця 15 дня колегія суддів судової плати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Стародубця М.П.

Суддів: Воронцової Л.П.

ОСОБА_1

при секретарі: Красношапці О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Херсонської області на рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Херсонської області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

В серпні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що відповідно до Закону України від 18.11.2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» вона є дитиною війни. Ст. 6 зазначеного вище Закону дає їй право на щомісячну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, яку вона не отримує з 01.01.2006 р. З 01.01.2008 р. отримує 10% соціальної допомоги як дитина війни. Після того, як довідалася про порушення своїх прав, звернулася до управління Пенсійного фонду в Іванівському районі Херсонської області (далі -Управління) із заявою про виплату вищевказаної соціальної допомоги в розмірі 30%, в задоволенні якої було відмовлено.

Просила визнати бездіяльність Управління по нарахуванню та виплаті їй щомісячного підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» неправомірною. Зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії і забезпечити нарахування та виплату недоплаченої соціальної допомоги на її користь з 01.01.2007 р. по 31.12.2009 р. в розмірі 30% щомісячно.

Рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління по нарахуванню та виплаті ОСОБА_3 щомісячного підвищення на 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Зобов'язано Управління вчинити дії по нарахуванню та виплаті ОСОБА_3 недоплаченої соціальної допомоги як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», за період часу з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. та з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р. за рахунок коштів Державного бюджету України, з урахуванням виплачених 10% щомісячної грошової державної соціальної допомоги. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2010 р. та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни (а.с.5).

Згідно ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» 18 листопада 2004 року № 2195 - IV ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії, або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, яка виплачується замість пенсії, підвищується на 30% від мінімальної пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року і дорівнює прожитковому мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195 - IV, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489 - V дію ст. 6 Закону України від 18.11.2004 року зупинено на 2007 рік із урахуванням ст.111 названого вище Закону. Однак рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року №6 -рп/2007 положення п.12 ст. 71 та ст. 111 Закону №489 - V визнано неконституційними.

Також рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10 рп/2008 визнані неконституційними норми Закону України від 28 грудня 2007 року №107 - IV «Про Державний бюджет на 2008 рік про внесення змін, зокрема, до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195 - IV.

Після ухвалення наведених рішень Конституційного суду України продовжила дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195 - IV, тоді як відповідач, як орган уповноважений здійснювати призначення та виплату пенсій і доплат до них, відповідні нарахування до пенсії позивача в обсязі встановленому вказаною нормою Закону не здійснив, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо визнання протиправною бездіяльність Управління з покладанням на нього обов'язку здійснити відповідні нарахування та забезпечити виплату заборгованих позивачу сум у визначений судовим рішенням період.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та «Про Державний бюджет України на 2010 рік» дія ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялася і будь - які обмеження щодо її застосування не встановлювалися.

Тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що Управління повинно було нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії за період з 09.07.2007 р. до 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. до 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. до 31.12.2009 р. у відповідності з приписами норми ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей» в редакції 2004 р.

Отже, відповідач повинен був діяти у відповідності з приписами діючої норми ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 р., нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р., з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р., з 01.01.2009 р. по 31.12.2009 р.

Також, не заслуговують на увагу посилання апелянта на постанову Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» №530 від 28 травня 2008 року та відсутність поняття «мінімальна пенсія за віком» як розрахункової величини для вказаного підвищення пенсії, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно - правовими актами, в тому числі і постановою Кабінету Міністрів України. Розмір же мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно - правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом спору. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду України для виконання покладених на нього обов'язків виходять за межі заявлених вимог. Також, не приймаються до уваги доводи апелянта щодо можливого нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не приймав рішення про проведення виплат з власних джерел фінансування останнього.

Враховуючи, що справу розглянуто з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Херсонської області відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: