Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді - Горщар А Г.

при секретарі Салюк Т. М.

з участю позивачки, відповідача державного нотаріуса ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 М,Д,, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання незаконним відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права на спадщину, зобовязання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, -

встановив:

Позивачка звернулась до суду з позовом в якому просила визнати незаконними дії нотаріуса щодо його відмови видати для неї свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері, визнати за нею право на успадкування за законом на жилий будинок з надвірними спорудами, зобовязати державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, та стягнути з відповідача ОСОБА_5 судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що 23 вересня 2008 року померла її мати ОСОБА_6, з якою вона з червня 2006 року постійно проживала до смерті та на день смерті в жилому будинку, що належав матері, та розташований в смт. Понінка, по вул. Миру,9. В травні 2009 року вона звернулась до державного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, однак нотаріус відмовив їй у цьому, оскільки на його думку, позивачка пропустила строк для прийняття спадщини, тому запропонував для неї звернутись до суду для визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Такі дії нотаріуса позивачка вважає не законними, мотивуючи тим, що відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона має визнаватись спадкоємцем що прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, вела з нею спільне господарство, здійснювала догляд, що стверджується виданою для неї Понінківською селищною Радою довідкою.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач державний нотаріус ОСОБА_1, позов не визнав, пояснив, що до нього дійсно в травні 2009 звернулась ОСОБА_2 з проханням видати для неї свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. Однак він установивши, що позивачка зареєстрована як проживаюча в м, Рівне, відмовив їй у видачі свідоцтва та порекомендував звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. При цьому він попередньо запитував згоду у іншого спадкодавця ОСОБА_5, який прийняв спадщину та не погодився на прийняття спадщини позивачкою, після спливу строку. Вказав, що його дії є законними, і ОСОБА_2 незважаючи на видачу їй довідки про те, що вона проживала зі спадкодавцем, не може вважатись спадкоємцем який прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив, що позивачка дійсно проживала з матірю певні періоди часу, а також на день смерті, здійснювала за нею догляд. Однак вказав, що він також доглядав матір, а не погодився дати згоду на прийняття спадщини позивачкою, після пропущеного нею строку, оскільки лише він приймав участь у будівництві будинку, що належить спад ко дав ниці, а сестра цього не робила.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає позов слід задовольнити частково.

Встановлено, що позивачці на праві власності належить житло, що знаходиться в АДРЕСА_1, де зареєстроване її місце проживання.

В червні 2006 року ОСОБА_2 у звязку з захворюванням, що виникло у її матері, та необхідністю здійснення за нею догляду переїхала проживати до смт. Понінка в будинок належний для ОСОБА_6, та розташований по вул. Миру, 9, куди в послідуючому перевезла необхідні їй речі.

З вказаного періоду часу, на день смерті та після цього позивачка постійно проживала разом з матірю, яка померла 23 вересня 2008 року.

Наведені обставини стверджуються, поясненнями позивачки, в основному не заперечуються відповідачем ОСОБА_5, показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, даними довідки виконкому Понінківської селищної ради № 1661 від 29.09.2009 року, довідки обласного госпіталю інвалідів ВВВ, довідки МСЕ № 107480.

У вересні 2009 року позивачка звернулась до ОСОБА_4 державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, де для державного нотаріуса надала довідку, видану виконкомом Понінківської селищної ради в якій було зазначено, що вона поховала ОСОБА_6, проживала з нею разом, доглядала її до смерті, вели спільне господарство.

Нотаріус відмовив для ОСОБА_2 у вчиненні такої нотаріальної дії з підстав, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, та порекомендував звернутись для продовження такого строку в суд, про що свідчить письмове повідомлення державного нотаріуса від 27.09.2009 року.

На думку суду такі дії нотаріуса є незаконними із наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 3.04.2004 року за № 283/8882 - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути, зокрема довідка відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Як вбачається із змісту довідки виконавчого комітету Понінківської селищної Ради, котру позивачка надала нотаріусу, в ній містяться дані, які вказують, що ОСОБА_2 постійно проживала разом із матірю до смерті останньої.

Тому відповідач державний нотаріус прийшов до неправильного висновку, що визнав позивачку як спадкоємницю, яка пропустила строк прийняття спадщини, із підстави, як він вказував, що місце проживання ОСОБА_2 не було зареєстровано за адресою місця проживання спадкодавця.

Суд відхиляє такі доводи нотаріуса, оскільки як випливає із змісту частини З статті 1268 ЦК України саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину,а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця.

Відповідно до наукового тлумачення статті 29 ЦК України під місцем постійного проживання розуміється те місце, де громадянин розмістився в силу життєвих обставин.

Таким чином, так як позивачка довела належними та допустимими доказами, про те, що постійно проживала на час відкриття спадщини разом зі своєю матірю, тому вона визнається в силу положень ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємцем яким прийняв спадщину, через що в державного нотаріуса були відсутні законні підстави відмовляти для ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину та пропонувати їй звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимоги позивачки щодо визнання за нею права на успадкування жилого будинку, що належав спадкодавниці.

Таке право позивачки не порушено, і його реалізація можлива в позасудовому порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері, на майно яке належало останній, в тому числі і на жилий будинок, чи його частину.

ОСОБА_2 завила вимоги про стягнення на її користь судових витрат лише з відповідача ОСОБА_5 Щодо стягнення цих витрат з відповідача ОСОБА_4 державна нотаріальна контора такі вимоги позивачкою не заявлені.

Оскільки судом не встановлено будь-яких незаконних дій відповідача ОСОБА_5, які би порушували права позивачки, тому на нього не має підстав відповідно до вимог ст. 88 ЦПК покладати обовязок відшкодувати для ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. 10,60, ч. 3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позов задовольнити частково

Визнати незаконною відмову державного нотаріуса ОСОБА_4 державної нотаріальної контори ОСОБА_1 у видачі для ОСОБА_2 свідоцтва про її право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6 із підстав пропуску позивачкою строку прийняття спадщини.

Зобовязати державного нотаріуса ОСОБА_1 видати для ОСОБА_2 в установленому законом порядку свідоцтво про її право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_6.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з моменту його проголошення, та апеляційної скарги протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий_______________