АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-3915 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 57 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2010 року Судова палата в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Магда Л.Ф.

суддів Бабенка В.М., Трюхана Г.М.

при секретарі Бурдуковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м.Черкаси на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Пенсійного фонду України, Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій відповідачів щодо відмови виплати щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - протиправною, зобов'язання здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги та стягнення щомісячної соціальної допомоги та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги в сумі 3891 грн.90 коп. за період 2006-2008 роки. Вивчивши матеріали справи, судова колегія, -

встановила:

15 січня 2009 року позивачка звернулась до суду з позовом до Міністерства фінансів України, Пенсійного фонду України, Головного Управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про визнання дій відповідачів щодо відмови виплати щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - протиправною, зобов'язання здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги та стягнення щомісячної соціальної допомоги та стягнення щомісячної державної соціальної допомоги в сумі 3891 грн.90 коп. за період 2006-2008 роки та просила суд поновити пропущений нею строк для звернення до суду. Зазначила, що вона народилась у 1944 році і відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195 є дитиною війни.

Згідно ст.6 Закону має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, але відповідачем по справі вимоги даного закону ігноруються і підвищення до пенсії їй, як дитині війни, не нараховуються та не виплачуються, чим порушуються її права, як людини і громадянина на соціальний захист. Позивачка вважає, що ст. 17 п. 12 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» від 19.12.2006 року дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено відповідно на 2006 рік та на 2007 рік, а Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік», а саме: п. 41 розділу 11, обмежено виплату допомоги.

Суб'єктом владних повноважень, що порушив права позивача та державні гарантії на достатній рівень життя є управління Пенсійного фонду України в Соснівському районі м. Черкаси, позивач просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити суму заборгованості у 30 % по виплаті підвищення до пенсії за період 2006 - 2008 роки в сумі 3891,90 грн.

Постановою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 червня 2009 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в Придніпровського районі м.Черкаси щодо виплати ОСОБА_3 щомісячної державної соціальної допомоги у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком та зобов'язано відповідача здійснити перерахування та виплату и підвищення до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно за виключенням 10% мінімальної пенсії за віком, виплачених у 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України в Придніпровського районі м.Черкаси просить скасувати постанову суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів в апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про її відхилення.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус Дитини війни.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції від 18.11.2004 р.), дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесені зміни до Закону України № 2195-ІУ виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008 зміни до вказаного вище закону визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Таким чином з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р. діяв Закону № 2195-ІУ, яким пенсія підвищувалася на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплати у 2008 р. дітям війни підвищення до пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм із 1 січня 2008 р. до 21 травня 2008 р. Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», а з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р. Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що Управління Пенсійного фонду як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти у відповідності з вимогами вищеназваних законів і здійснювати позивачу відповідні нарахування, але у порушення вимог вказаних законів таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Не можна взяти до уваги посилання в апеляційній скарзі на інші нормативно-правові акти. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України № 2191-ІУ державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій з посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не взяті судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору.

Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Проблеми надання бюджетних коштів Управлінню Пенсійного фонду для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходить за межі заявлених вимог і судом не розглядалося.

Безпідставним є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки суд не ухвалював рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно трактував ст.99 КАС України. Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України та для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач у своїх запереченнях на позов також просив застосувати строки звернення до суду.

Із матеріалів справи випливає, що позивач звернувся до суду із позовом 15 січня 2009 року. В своїй позовній заяві просить визнати дії відповідача неправомірними за 2006-2008 роки. На підставі викладеного судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м.Черкаси - відхилити.

Постанову Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10 червня 2010 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства фінансів України, Пенсійного фонду України, Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області, Управління Пенсійного фонду України в Придніпровському районі м. Черкаси про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання дій відповідачів щодо відмови виплати щомісячної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком - протиправною - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців.

Головуючий

Судді