Дата документу 16.11.2010
ЄУ № 2-1229/2010
Провадження №2-1229/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Д.С.Тарасова.

при секретарі В.В. Півоваровій

за участю позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та з врахуванням збільшених під час розгляду справи позовних вимог просив стягнути з відповідачів солідарно 442 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з вартості придбання медичних препаратів, а також 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої йому ушкодженням здоровя, та 5950 грн. витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що 18 березня 2007 року близько 13 год. ЗО хвилин, біля приміщення автовокзалу по вул.Леніна смт.Новопсков, відповідачі нецензурно ображали його, позивача, а також нанесли удари руками і ногами по різним частинам тіла,

що спричинило йому легкі тілесні ушкодження, а також фізичний біль і моральні страждання.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та уточненнях до неї і на спричинення йому матеріальної і моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_4 проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивачу матеріальна не спричинені, оскільки додана до позову довідка про вартість медичних препаратів у відшкодування яких позивач просить суд, на його думку підроблена. Моральна шкода позивачу також не спричинене на, оскільки він у наступні дні продовжував виконувати рейси.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав з аналогічних мотивів.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні

вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 березня 2007 року близько 13 год. 30 хвилин, біля приміщення автовокзалу по вул.Леніна смт.Новопсков, відповідачі нанесли декілька ударів по різним частинам тіла позивача, що спричинило йому легкі тілесні ушкодження у вигляді садн обличчя, синців грудної клітини, лівого колінного суглобу, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень с короткочасним розладом здоровя.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 20 по 27 березня 2007 року.

У звязку із вказаними вище подіями, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були притягнуті до кримінальної відповідальності за частиною 2 ст.125 КК України, провадження в кримінальній справі було закриті за нереабілітуючих підстав, а саме: у звязку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної

відповідальності на підставі ст.7-1, ст.ст. 11-1,282 КПК України.

Таким чином, обставини справи про вину ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спричиненні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, суд вважає встановленими, оскільки, як вбачається з вказаної вище постанови суду в кримінальній справі, вина відповідачів у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 ст.125 КК України доведена. --------

При цьому закриття кримінальної справи зі спливом строків давності не є реабілітуючими обставинами і

не позбавляє винну особу відшкодовувати матеріальні та моральні збитки.

Згідно ст.ст.1166, 1167 ЦК обов'язок по відшкодуванню майнової та моральної шкоди завданої

неправомірними діями особи покладається на особу, яка цю шкоду завдала.

Відповідно до ст.28 ч.2 КПК України, закриття справи з підстав, зазначених у статтях 7 і 7-1 цього Кодексу, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати в установленому законом порядку матеріальні збитки,

завдані нею державним, громадським організаціям або громадянам.

Згідно частини 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (доход), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків,

протезування, стороннього догляду тощо.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування майнової шкоди, суд вважає, що вона повністю підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також наданими позивачем документами, а саме: призначеннями лікаря невропатолога та довідкою ПП ОСОБА_6 про вартість придбаних ОСОБА_1 ліків на загальну суму 442 грн. "

Доводи відповідачів про те, що призначення лікаря в амбулаторній карті ОСОБА_1 та довідка про вартість придбаних ОСОБА_1 ліків є підробленими, не заслуговують на увагу, оскільки постановою слідчого прокуратури Новопсковського району в порушенні кримінальної справи за фактом підробки зазначених документів відмовлено на підставі п.2 ст.6 КПК України.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

У відповідності до пункту 1) частини 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя та 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів.

Оскільки відповідачами відносно позивача був вчинений злочин та спричинені тілесні ушкодження, які призвели до ушкодження здоровя ОСОБА_1, суд вважає, що позивачу цим була спричинена моральна шкода.

Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, в частині першій якої вказано про те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Неправомірність дій відповідачів і їх вина у спричиненні позивачу моральної шкоди, доведена зібраними по справі доказами в їх сукупності та співставленні, в тому числі постановою про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за нереабілітуючими підставами.

Згідно частини 1 ст.1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

А у відповідності до частини другої цієї ж правової норми, за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Оскільки позивач з врахуванням уточнених позовних вимог, просить відшкодовувати моральну шкоду солідарно, а також з врахуванням того, що моральна шкода спричинена позивачу спільними діями відповідачів, суд погоджується з таким проханням позивача.________

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу' заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Моральні страждання, що були понесені ОСОБА_1, суд у сукупності наданих документів та доказів визначає як не глибокі, а саме тілесні ушкодження не потягли за собою значних наслідків для здоров'я, висновками експертизи кваліфікуються, як легкі.

Враховуючи, що після отримання тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 (згідно його пояснень та пояснень відповідачів) продовжував виконувати свою роботу, здійснював перевезення пасажирів, суд вважає, що позивач зазнав не глибоких моральних та душевних страждань і це не потягло істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину, характер та обсяг фізичних і душевних страждань позивача, характер немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення, сукупність всіх негативних наслідків, що настали, загальний фізичний стан позивача, а також ступень вини обох відповідачів, їх відношення до скоєного, виходячи із вимог розумності і справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно 1000 гри. у відшкодування моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги в цій частині частково.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів 5950 грн. затрачених на послуги адвоката, то суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині з огляду на наступне.

Позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу на підставі ст.1166 ЦК України, яка передбачає обовязок відшкодування шкоди, спричиненої в наслідок винних дій особи, яка спричинила цю шкоду.

Оскільки звернення за правовою допомогою є правом особи, суд не може вважати що витрати на правову допомогу позивач поніс з вини відповідачів, а тому суд вважає, що ці витрати не можуть відшкодовуватись на підставі ст. 1166 ЦК У країни.

У той же час позивач просив з відповідачів стягнути кошти, затрачені ним на послуги адвоката і на підставі ст.93 КПК України як судові витрати.

Вказане посилання позивача є безпідставним, оскільки у чинність ст.91 КПК України виплачені ним суми адвокату не є судовими витратами.

Згідно п. 2 ч. З ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Витрати позивача на правову допомогу саме по цій справі документально не підтверджені належними доказами, тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів даних витрат задоволенню не підлягають.

Крім того, згідно наданих до суду короткого договору від 15.06.2007 року, 13.11.2007 року та додаткового договору б/н від 13.11.2007 року дані договори укладені позивачем з адвокатом ОСОБА_7 Вартість послуг адвоката за договорами відповідно до довідки від 01.07.2008 року становить 5950 грн.(а.с. 11). Згідно довідки, вказані кошти отримані за правову допомогу, в тому числі за виїзди на місто злочину, та до Новопсковського МВ УМВС та прокуратури, у якості представника потерпілого від злочину ОСОБА_1, для збирання відповідних доказів по справі і з метою отримання обєктивної інформації і надання довірителеві правової допомоги, аналізу всіх матеріалів і фактів на місці злочину, та в правоохоронних органах, в період 2007-2008 років повязаних із захистом прав і інтересів довірителя за фактом побиття довірителя, тобто ОСОБА_1 18.03.2007 року,

громадянами ОСОБА_8 і ОСОБА_3, в районі автовокзалу м.Новопскова, та за підготовку відповідних

клопотань, заяв, скарг що стосувались зазначених подій

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 „Про граничні розміри компенсаційних втрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави передбачено, що якщо компенсація витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, сплачується іншою стороною, її розмір не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Згідно довідки ОСОБА_1 оплатив послуги адвоката. Проте суду не надано актів здавання-приймання робіт, відомості, що підтверджують витрачений на складання документів по справі час. Участі при розгляді

справи в суді адвокат ОСОБА_7 не приймав.

Відповідно до ст.60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх доводів і заперечень.

Позивач не довів, що здійснені ним витрати на правову допомогу, зроблені для відновлення його порушеного права, оскільки доказів складання скарги приватного обвинувачення або позову не надав, як не надав і інших доказів, того, що адвокат ОСОБА_7 надавав позивачу правову допомогу вказану в договорах та довідці.

Не звертався позивач до суду і з клопотанням про витребування таких доказів від інших осіб.

За таких обставин суд не має можливості визнати понесені позивачем витрати в розмірі 5950 грн. судовими витратами або витратами необхідними для відновлення порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 ЦК) та стягнути

їх з відповідачів.

Керуючись ст.ст.16, 22, 23, 1166. 1167, 1190, 1195 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, -

--------ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про

відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 442 (чотириста сорок дві) грн. в рахунок відшкодування матеріальної

шкоди та 1000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну

скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано апеляційному суду Луганської області через

Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: