РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Туренко С.І.,

при секретарі: Сокирко О.С.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сєвєродонецького міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею.

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на підставі ордеру на жиле приміщення № 8 від 30 жовтня 2003 року виданого Сєвєродонецькою міською радою Луганської області позивач заселився в двокімнатну квартиру, розташовану в м. Сєвєродонецьку, МЖК „МРІЯ", 7/18-а. Ця квартира є службовою квартирою Управління Служби безпеки України в Луганській області. Разом з ним на підставі ордеру заселились відповідачка його колишня дружина ОСОБА_2 та двоє неповнолітніх дітей: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, і син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. 24 грудня 2007 року Сєвєродонецький міський суд своїм рішенням розірвав шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на підставі якого позивач одержав 18 лютого 2008 року свідоцтво про розірвання шлюбу. Ще до розірвання шлюбу сторони припинили проживати однією сім'єю. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу було вирішене питання про місце проживання дітей, тобто разом з відповідачкою. 23 червня 2008 року відповідачка на підставі договору купівлі-продажу стала власником чотирьохкімнатної квартири, яка розташована в м. Сєвєродонецьку, вул. Гоголя, 81-100. 28 червня 2008 року відповідачка разом з дітьми переїхала на постійне проживання до вище вказаної квартири. При цьому вона вивезла із спірної квартири на нову квартиру все майно. Після переїзду відповідачка разом з дітьми з реєстрації у спірній квартирі не знялась і значиться зареєстрованою до наступного часу. У зв'язку з цим на відповідачку та дітей нараховуються комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати. Відповідачка відмовляється відшкодовувати ОСОБА_1 витрати на комунальні послуги. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності мешканця жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. У даному випадку відповідачка разом з дітьми відсутня більше ніж шести місяців без поважних причин. Тому позивач просив визнати ОСОБА_2, та неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, які втратили право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованої в м. Сєвєродонецьку, квартал МЖК „МРІЯ", 7-18-а.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив доводи, викладені у позовній заяві, підтримав позовні вимоги та просив визнати ОСОБА_2, та неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, які втратили право користування жилою площею в службовій квартирі № 18-а будинку № 7 МЖК «Мрія» м.Сєвєродонецька Луганської області, оскільки вони не проживають у спірній квартирі без поважних причин досить тривалий час більше ніж пів року. У зв'язку з тим що на відповідачку та дітей нараховуються комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати, а відповідачка відмовляється відшкодовувати йому витрати на комунальні послуги. Також, у відповідачки є у власності квартира і вона може зареєструватися сама та дітей в своїй квартирі. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що вона не бажає зніматися з реєстрації, оскільки після розірвання шлюбу ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб вона виїхала із службової квартири. В зв'язку з цим вона вимушена була купити квартиру в кредит на 30 років. Вона не знала, що при покупці квартири, вона втратить право на проживання в службовій квартирі. Що стосується неповнолітніх дітей, то вони мають повне право на службову квартиру. Службову квартиру ОСОБА_1 має тільки тому, що має сім'ю. Крім того, позивач сам не проживає в даній квартирі, а тільки періодично в ній з'являється.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви в яких просили справу розглядати за їх відсутності, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Свідок ОСОБА_5 01.04.2010 року в судовому засіданні суду пояснила, що вона являється сусідкою ОСОБА_1, понад 6 років. Більше ніж рік тому, ОСОБА_2 коли прийшла в свою квартиру, то не змогла її відкрити. З того часу вона не проживає в квартирі.

Свідок ОСОБА_6 01.04.2010 року в судовому засіданні суду пояснив, що він проживав з ОСОБА_4 в одному будинку, але в різних під'їздах. Він знає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поживали разом в службовій квартирі. Після їх розлучення ОСОБА_2 в квартирі не проживає, це приблизно біля одного року. Де на сьогоднішній день проживає ОСОБА_2 йому не відомо.

Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.2 статті 123 ЖК України до користування службовими жилими примміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 76, 79 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 106 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів, його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

На підставі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, яка втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених термінів проводиться в судовому порядку.

Відповідно п.20 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 3 серпня 2006 року №1081, військовослужбовець та члени його сім'ї зобов'язані вивільнити займане ними службове житлове приміщення у разі одержання або придбання житла для постійного проживання.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є колишня дружина позивача ОСОБА_1 Згідно ордеру на житлове приміщення № 8 серії П у ОСОБА_3 з родиною з 4 чоловік є право заняття жилого приміщення жилою площею 35,6 кв.м., яка складається з двох кімнат в ізольованій квартирі, за адресою: кв. МЖК «Мрія» АДРЕСА_1 на підставі Рішення виконкому № 1817 від 28.10.2003 року /а.с.5/.

Згідно довідки № 3 ОСББ «Мрія-7-1» за адресою МЖК «Мрія» АДРЕСА_2 зареєстровані з 12.11.2003 року по теперішній час ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_1 /а.с.9/. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу 11.01.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб /а.с.11/.

На підставі Договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, реєстр № 4046 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_2.

Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає ІНФОРМАЦІЯ_3 МЖК «Мрія» кв.18-а, а також має у власності квартиру № 100 по Гоголя № 81 м. Сєвєродонецька Луганської області, вказане підтверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2, такою що втратила право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованій в м.Сєвєродолнецьк, кв. МЖК «Мрія», 7/18-а підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позивача, щодо визнання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_1, такими, що втратили право користування жилою площею в службовій квартирі, розташованій в м.Сєвєродолнецьк, кв. МЖК «Мрія», 7/18-а, то вказані вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження Серія 1-ЕД № 063342 від 02.04.1997 року ОСОБА_4 народилася 15.03.1997 року про що зроблено відповідний актовий запис за № 273. Згідно свідоцтва про народження Серія 1-ЕД № 226159 від 26.02.2003 року ОСОБА_1 народився 10.02.2003 року про що зроблено відповідний актовий запис за № 137.

Посилання позивача в даному випадку на норму матеріального права, яка передбачає визнання особи втратившою право користування житлом у випадку відсутності без поважних причин більше шести місяців є неправомірним, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є неповнолітніми їх місце проживання встановлюється за місцем проживання батьків або одного з них. Враховуючи, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, неповнолітні діти після розлучення їх батьків проживають з матір'ю, то в даному випадку вони не можуть вважатися такими, що не проживають в спірній квартирі без поважних причин.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визнання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням не відповідає інтересам дітей і є незаконним, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилою площею задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: Луганська область, м.Сєвєродонецьк, квартал МЖК «Мрія»АДРЕСА_4.

В решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ С.І. ТУРЕНКО