АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц- 1773/2010 року Головуючий 1 інстанції Пашнєв В. Г.
Категорія про право власності Доповідач Пилипчук Н.П.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого-судді Пилипчук Н.П.

Суддів Кірсанової Л.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі Гребенщиковій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 р.

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради Харківської області, 3-ті особи: ОСОБА_3, Управління Держкозему в м. Харкові про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У 2009 році ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова від 04 серпня 1992 року № 153/5 йому було відведено земельну ділянку площею 800 кв. м. по вул. Осетинській за умовним будівельним № 2 в Ленінському районі м. Харкова для будівництва житлового будинку, у визначеному законом порядку на місцевості були встановлені межі земельної ділянки. З осені 1992 року він почав використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, однак отримав фінансову можливість будувати житловий будинок лише у березні 2009 року, тоді і збудував фундамент і частково стіни житлового будинку. Із зазначеним рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова від 04 серпня 1992 року № 153/2 пов'язує виникнення у нього права власності на землю, просить визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку площею 800 кв. м. по вул. Осетинській за умовним будівельним № 2 в Ленінському районі м. Харкова для будівництва житлового будинку та господарських будівель.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 р. у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 р. та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Наполягає, що за нормами Земельного Кодексу України 1992 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, набув право власності на земельну ділянку. Вказує, що суд першої інстанції не урахував абзац 15 п. 5.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, не застосовував Конституцію України, відповідно до ст. 41 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зазначає, що суд першої інстанції порушив ст. 213 ЦПК України та п. 2 та 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 4 „Про судове рішення у цивільній справі".

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу що зявились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Харкова № 153/5 від 04.08.92 року про відвід земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва ОСОБА_2 відведено вільну від забудови земельну ділянку для індивідуального житлового будівництва в районі вул. Осетинській № 2 пл. 800 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Земельного Кодексу України в редакції 03.07.1992 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право; право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Державний акт про право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою у відповідності до приписів ч. 1 ст. 23 Земельного Кодексу України в редакції 03.07.1992 року, позивач не отримував, тому правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку. Вказані висновки цілком узгоджуються з Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в межах позовних вимог, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді