Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Справа № 2-684/10

07 квітня 2010 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Рибакової В.В.

секретаря Затуливітер Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації втрати частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач 11.06.2008 року звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про поновлення на роботі на посаді оператора ЕОМ з 13.05.2008 року та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. У подальшому позивач неодноразово доповнювала позовні вимоги і остаточно просила суд скасувати наказ № 157 від 12.05.2008 року, поновити її на роботі на посаді бухгалтера абонентного відділу Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» з 13.05.2008 року, стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, компенсацію втрати частини заробітної плати, моральну шкоду. Свої вимоги обґрунтувала наступним.

26.07.2002 року на підставі наказу № 110 від 26.07.2002 року її було прийнято на роботу до відповідача на посаду бухгалтера в абонентний відділ.

На підставі наказу № 30 від 04.02.2004 року її було переведено на посаду оператора ЕОМ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5

22.07.2005 року її було переведено на посаду оператора ЕОМ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 Згідно наказу від 14.06.2007 року її було знову переведено на цю ж посаду у інший відділ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6

У період роботи на посаді оператора ЕОМ вона пішла у відпустку по догляду за дитиною.

12.05.2008 року по досягненню дитиною трирічного віку і закінченню відпустки з цього приводу вона написала заяву про поновлення трудових відносин. Їй було відмовлено у продовжені трудової діяльності, так як ОСОБА_6 01.08.2007 року приступила до роботи. Однак 12.05.2008 року наказу про звільнення їй не надали.

13.05.2008 року вона отримала по пошті наказ № 157 від 12.05.2008 року, згідно якого її було звільнено з посади оператора ЕОМ з 12.05.2008 року у звязку з закінченням трудового договору.

Під час збору документів для звернення до суду, їй стало відомо про існування наказу № 156 від 12.05.2008 року, згідно якого їй було запропоновано перевестися на посаду контролера водопровідного господарства у відділ збуту. Таке переведення тягнуло до суттєвих змін умов праці, про що її необхідно було попередити не пізніше двох місяців до їх настання. Однак 12.05.2008 року їй не було запропоновано перевестися на іншу роботу, і вона письмово не відмовлялася від такого переведення.

Вважає звільнення незаконним, проведеним з порушенням трудового законодавства, а саме ч.3 ст. 32, ч.1 ст. 49-2, ст.114, ч.3 ст. 184 КЗпП УКраїни . Так, її не було попереджено про майбутнє звільнення за два місяці; звільнено її було 12.05.2008 року, а не через два місяці після винесення наказу № 156 від 12.05.2008 року; відповідач повинен був обовязково її працевлаштувати, однак не зробив цього; їй не було запропоновано переведення на іншу роботу.

Вважає, що її з посади бухгалтера абонентного відділу було переведено на посаду оператора ЕОМ тимчасово, тому вона підлягає поновленню на роті на посаді саме бухгалтера абонентного відділу.

Крім того, вважає, що відповідач повинен виплатити їй компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 04.04.2004 року по 18 04.2004 року в розмірі 142,57 грн., так як при переведенні на посаду оператора ЕОМ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 за нею на протязі двох тижнів повинен був зберігатися попередній середній заробіток. Також, на її думку, за період з 01.04.2005 року по 15.07.2005 року нарахування заробітної плати їй повинно було проводитися згідно посадового окладу бухгалтера, а не оператора ЕОМ, так як термін тимчасового переведення на посаду оператора ЕОМ закінчився у звязку з виходом на роботу ОСОБА_5 Тому просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітку за цей період в розмірі 877,10 грн.

Так як відповідач незаконно звільнив її з роботи, то вона зазнала моральної шкоди, яка виразилася у відчутті безпорадності, хвилюванні, втраті нормальних життєвих звязків, у необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Моральну шкоду оцінила в розмірі 5000 грн.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнати. Суду, кожний окремо, пояснили, що ОСОБА_7 було звільнено з дотриманням вимог діючого законодавства про працю, а тому її позов задоволенню не підлягає в повному обсязі. Просили відмовити у його задоволенні. Представник відповідача ОСОБА_3 суду пояснив, що з позивачем первісно було укладено безстроковий трудовий договір, однак у подальшому за її заявою її було переведено на іншу посаду оператора ЕОМ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 Тому позивач за власної згоди уклала строковий трудовий договір з відповідачем на визначений строк. У подальшому позивача було переведено оператором ЕОМ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 Однак, коли остання приступила до роботи позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і по закінченню цього строку відповідач правомірно 12.05.2008 року звільнив її з роботи у звязку з закінченням строку трудового договору за п.2 ст.36 КЗпП України. Щодо вимог позивача в частині стягнення компенсації втрати частини заробітку пояснив, що вимоги позову в цій частині є безпідставними ,а тому просив відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши позивача, її представника, представників відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків. Коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами існують трудові правовідносини.

Позивач 26.07.2002 року на підставі наказу № 110 від 26.07.2002 року була прийнята на роботу до Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаду бухгалтера в абонентний відділ (а.с.17,36).

04.02.2004 року позивача на підставі наказу № 30 від 04.02.2004 року було переведено оператором ЕОМ у відділ компютерного забезпечення на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 (а.с.13,17,37).

01.04.2005 року на підставі наказу № 78 від 01.04.2005 року у звязку із змінами в структурі підприємства її було переведено оператором ЕОМ у відділ збуту на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 (а.с.17,18).

22.07.2005 року на підставі наказу № 21-к від 22.07.2005 року її було переведено оператором ЕОМ у відділ збуту на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 (а.с.14,17).

14.06.2007 року на підставі наказу № 15-к від 14.06.2007 року позивач була переведена оператором ЕОМ в абонентний відділ на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6 (а.с.15-17).

Наказом № 157 від 12.05.2008 року ОСОБА_1 було звільнено з посади оператора ЕОМ абонентного відділу з 12.05.2008 року у звязку з закінченням строку трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.5,10).

Згідно акту від 12.05.2008 року, складеного ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3 та затвердженим начальником КП НВУВКГ, ОСОБА_1 12.05.2008 року відмовилася від отримання наказу про звільнення № 157 від 12.05.2008 року (а.с.81). Доказів того, що їй 12.05.2008 року не надавали наказ про звільнення позивач суду не надала, клопотань з цього приводу у судовому засіданні не заявляла.

Позивач з наказом № 157 від 12.05.2008 року була ознайомлена 14.05.2008 року, отримавши його по пошті, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями самої позивачки та матеріалами справи (а.с.80).

У судовому засіданні встановлено, що позивача було переведено 04.02.2004 року на посаду оператора ЕОМ у відділ компютерного забезпечення на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5 на підставі її заяви від 04.02.2004 року, що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями позивача та матеріалами справи (а.с.8).

Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною, особи, яка звільнилася з роботи у звязку з призивом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 04.02.2004 року уклала строковий договір про роботу оператором ЕОМ на місце працівниці, що перебувала у відпустці по догляду за дитиною і погодилася змінити трудові відносини з відповідачем на визначений у її заяві та наказі строк роботи на період відпустки ОСОБА_5

У подальшому позивача на підставі її заяви (а.с.9) та згідно наказу № 21-к від 22.07.2005 року було переведено оператором ЕОМ у відділ збуту на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_5

Подальші трудові відносини між сторонами також будувалися на підставі укладення строкового трудового договору на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6, тобто між сторонами був укладений строковий трудовий договір до виходу на роботу ОСОБА_6 з відпустки.

Останнім часом, до виходу у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, ОСОБА_1 працювала за трудовим договором на посаді оператора ЕОМ в абонентному відділі на час відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_6, що не оспорювало ся в судовому засіданні.

Тому у суду не викликає сумніву той факт, що позивач за власної угоди укладала трудові договори на визначений строк і погоджувалася, що з виходом на роботу працівниці з відпустки трудовий договір буде припинений. А тому посилання позивача та її представника на те, що позивач була звільнена з посади бухгалтера абонентного відділу за трудовим договором укладеним на невизначений строк не знайшли свого підтвердження.

На думку суду, відповідач правомірно звільнив позивача 12.05.2008 року з роботи за закінченням строку трудового договору. Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 на час відпустки якої позивача було переведено оператором ЕОМ в абонентний відділ, приступила до роботи 01.08.2007 року (а.с.82). На час виходу останньої на роботу позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, подала заяву про поновлення трудової діяльності по закінченню відпустки 12.05.2008 року (а.с.4,32) і тому відповідач не мав можливості звільнити ОСОБА_1 до цього часу.

Суд не приймає до уваги посилання позивача та її представника на те, що відповідач у відповідності до ч.3 ст. 184 КЗпП України повинен був обовязково працевлаштувати позивача, так як на час звернення останньої з вищезазначеною заявою від 12.05.2008 року дитина позивача досягла трирічного віку (а.с.32), підстав, передбачених ч.3 ст. 184 КЗпП України судом не встановлено.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем було запропоновано позивачу посаду контролера водопровідного господарства у відділі збуту, про що свідчить наказ № 156 від 12.05.2008 року, на звороті якого позивач власноручно зазначила, що з наказом ознайомлена, та не згодна (а.с.6). Тому суд не може покласти в основу рішення ствердження позивача та її представника про те, що відповідач не пропонував позивачу іншу вакантну посаду та про те, що позивач не була ознайомлена з наказом № 156 від 12.05.2008 року.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що відповідачем дотримані норми законодавства, які регулюють звільнення працівника, а тому знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення її на роботі не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так як права позивача не були порушені при звільненні, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 і у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Також суд прийшов до висновку, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітку за період з 04.04.2004 року по 18.04.2004 року, так як дія ст.114 КЗпП України не поширюється на правовідносини, що виникли між сторонами при переведенні позивача на іншу посаду за її заявою та наказом № 30 від 04.02.2004 року. Щодо вимог позову про стягнення компенсації втрати частини заробітку за період з 01.04.2005 року по 15.07.2005 року, суд не вбачає підстав для їх задоволення, так як у цей період позивач працювала у відповідача за строковим трудовим договором на посаді оператора ЕОМ.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3,10,11,14,15,88,209,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.221231-233 КЗпП України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити .

Стягнути з ОСОБА_1 витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги , з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України .

Суддя: Рибакова В.В.