РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Штих Т.В.

секретаря - Падалка І.О.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про визнання протиправною діяльність відповідача, визнання права та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги «Дітям війни»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, в якому просилив суд зобов'язати оповідачів нарахувати та виплатити йому, як «дитині війни», недосплачену щомісячну державну соціальну допомогу, та зобов'язати відповідача в подальшому здійснювати ці виплати з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком, визнати протиправною бездіяльність відповідача в звязку з цим.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він належить до соціальної категорії :дитина війни" та відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідачі всупереч Рішення Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року, яким їй визнані неконституційними окремі положення Закону України "Про державний бюджет України на 2007 в тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" , не здійснили нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання зявилася, наполягав на задоволені позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просить розглянути заяву за відсутністю представника Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі міста Харкова, посилається на пропущення строку для звернення до суду.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Позивач має статус "дитини війни", що також підтверджується пенсійним посвідченням.

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист Й війни" має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідач не здійснює позивачу виплати у відповідності до вимог зазначеного Закону, посилаючись на відсутність у нього коштів на такі виплати та невизначеність розрахункової величини( мінімальної пенсії за м) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Суд, розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати плаченої державної соціальної допомоги за 2007 рік, виходить з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або місячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року № 2195-1 У, сове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом здійснюється за рахунок їв Державного бюджету України.

Конституційний Суд України уп.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп( справа про набуття чинності Конституцією) зазначив:»Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована одно предметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать одному. Звичайно є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується одно предметний акт, який діяв у часі раніше».

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік.

Відповідно до п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст.111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. за№6-рп/2007 року, у справі за поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України ( конституційності) положень статей ч.2, ст.56, ч.2 ст.62, ч.1 ст.66, пп.7, 9, 12, 13, 14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст.ст. 98,101.103,111 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік»( справа про соціальні гарантії громадян визнано що не відповідає Конституції України(є неконституційним) положення п. 12 ст.71 Закону України»Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст..6 Закону України «Про соціальний захист дітей від 18.11.2006 року №2195-1У, з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення конституційного суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним та не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2ст.152 Конституції України закони , інші правові акти або їх окремі положення, що є неконституційними втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення Конституційним Судом України УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України» Про соціальний захист дітей війни» з 09.07.2007р., оскільки з моменту ухвалення рішення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України» ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню.

Отже, відповідач з 09.07.2007р. мав діяти у відповідності з приписами діючої на той час ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Таким чином, відповідач мав сплатити позивачу доплату до пенсії з 09.07.2007р по 31.12.2007р.

Відповідно до ч.2 ст.87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу на те, що позивач зазначив певний період для вчинення перерахунку його пенсії, тому позовна вимога і у подальшому проводити перерахунок задоволена бути не може, вона носить не конкретний характер та не зрозуміла суду.

Щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахувань пенсії позивачу, суд вважає їх мотивованими та такими, що необхідно задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. З, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст.ст. 6, 10,11, 15, 60, 208, 209, 212-215, ЦПК України, суд

ВИРІ Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду в Дзержинському районі міста Харкова по невиконанню з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року приписів ст. 6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни» щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу.

Зобовязати Управління пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова нарахувати та сплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з 09.07.2007року по 31.12.2007 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 8 гривен 50 копійок та 37 гривен сплати за інформаційно- технічний розгляд цивільної справи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення; апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, з надісланням її копії до Апеляційного суду Харківської області, або в порядку п.4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі заяви на апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у вищезазначений строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Штих Т.В.