АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № Суддя доповідач Бобровський В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Бобровського В.В.,

суддів: Пономаренко Ю.А., Шевченко Н.Ф..

при секретарі - Назаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськраойнного суду Харківської області від 28 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Лозівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання недійсним спадкового договору та свідоцтва про право власності, про визнання права власності на спадкове майно і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Лозівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину, -

встановила:

У липні 2007 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним спадкового договору укладеного її батьком ОСОБА_7 з ОСОБА_3 19 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_8, а також про визнання недійсним свідоцтва про право власності на домоволодіння по вул..Володарського, 58 у м.Лозова Харківської області видане на ім'я ОСОБА_3

В обґрунтування позову ОСОБА_9 посилалась на те, що батько на протязі останніх 5 років тяжко хворів, у вересні 2006 року переніс інсульт, печінкову кому, неодноразово лікувався амбулаторно та в умовах стаціонару і за станом здоров'я на час укладання спадкового договору не усвідомлював своїх дій, а 26 лютого 2007 року помер.

За таких обставин ОСОБА_9 просила договір та свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок визнати недійсними та визнати її право власності на цей будинок.

У листопаді 2008 року ОСОБА_9 уточнила позовні вимоги посиланням на укладання спадкового договору під впливом тяжкої хвороби батька та помилки і фіктивності угоди, просила спірний договір визнати недійсним і як наслідок недійсність свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на дім.

У вересні 2007 року ОСОБА_3 предявила до ОСОБА_9 зустрічний позов про усунення від права на спадкування посилаючись на те, що ОСОБА_9 протягом пяти років ухилялась від участі по догляду ОСОБА_7, який останні роки життя за станом здоровя перебував в безпорадному стані, спірний договір було укладено за його пропозицією і усі умови угоди в повному обсязі виконувала вона.

Рішенням суду від 28 травня 2010 року у позові ОСОБА_10 відмовлено.

Позов ОСОБА_2А, до ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним спадковий договір укладений ОСОБА_7 з ОСОБА_3 та посвідчений 19 січня 2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 В іншій частині вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з посиланням на порушення судом норм процесуального та матеріального права, безпідставність позову ОСОБА_2 та висновку суду про недійсність договору, просить рішення суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Дослідивши матеріали справи перевіривши доводи апеляційної скарги, заперечення на них, колегія вирішила скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення суду змінити з наступного. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним спадкового договору від 19 січня 2007 року укладеного ОСОБА_7 з ОСОБА_3 про передачу у власність житлового будинку по вул.. Володарського, 58 у м.Лозова Харківської області на випадок його смерті суд першої інстанції на підставах показань свідків, документів з історії хвороби покійного дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 на час укладання цього правочину перебував в такому стані, що не давав йому усвідомлювати свої дії і керувати ними, а ОСОБА_3 спрямувала свої дії на незаконне отримання майна у власність. Але з таким висновком погодитись не можна оскільки до нього суд дійшов в порушення норм матеріального та процесуального права. За правилом ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні належних у справі доказів, і жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення за нормою ч.І, 2 ст.212 цього Кодексу. Судом встановлено, що ОСОБА_3 з липня 2004 року мешкали з ОСОБА_7 сімєю, а 19 січня 2007 року між ними було укладено спадковий договір посвідчені приватним нотаріусом. За умовами йього договору ОСОБА_7 передавав у власність після його смерті належний йому житловий будинок, а ОСОБА_3 була зобовязана забезпечувати його продуктами харчування, надавати необхідні догляд, лікування відповідно висновків лікарів. Помер ОСОБА_7 26 лютого 2007 року. За висновками посмертної судово-психіатричної експертизи від 8 жовтня 2008 року та комплексної судово-медичної експертизи від 5 квітня 2009 року проведеної за участю, судово-психіатричних експертів на підставах матеріалів справи встановлена, що ОСОБА_7 за життя ознак психозу, слабкості розуму та іншого психічного розладу, що позбавляв його здатності усвідомлення значень своїх дій і керувати ними на час укладання спірного договору, не було виявлено. Не приймаючи до уваги такі експертні висновки суд в рішенні з посиланням на показання лікарів, допитаних у якості свідків про тяжкий стан здоровя ОСОБА_7 .А. за час його лікування, що могло вплинути на його психічний стан і могло ініціювати розлади психіки з використанням медичних словників про визначення діагнозів, в порушення вимог ч.4 ст.60 ЦПК України про неможливість ґрунтування доказування на припущеннях, належних мотивів стосовно результатів експертиз не навів. Із показань свідків, друзів, родичів та інших осіб, які спілкувались з ОСОБА_7 в останні роки його життя не вбачається що у нього виявлялись неадекватні прояви поведінки. Окрім цього в частині рішення про відхилення у зустрічному позові ОСОБА_3 судом зроблено висновок про те, що ОСОБА_7 не перебував у безпорадному стані. За нормами ч.ч.І, 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити йьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також моральним засадам суспільства і волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Із матеріалів справи пояснень сторін, показань свідків вбачається, що основний тягар утримання, лікування та догляду за хворим ОСОБА_7 забезпечувала ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 мешкає у м.Полтава та не мала можливості доглядати батька, який залишив їй спадок на автомобіль, що також свідчить про його усвідомлення значень його дій при укладанні спірного договору з ОСОБА_3 з якою мешкає разом 5 років. За таких обставин, колегія вирішила рішення суду в частині визнання спадкового договору від 19 січня 2007 року недійсним скасувати відповідно до п.2 ч.І ст.309 ЦПК України та у позові ОСОБА_2 в цій частині відмовити за безпідставністю.

В решті колегія вважає рішення ухвалене судом з дотриманням норм процесуального і матеріального права, оскільки ОСОБА_3 не довела факт ухилення ОСОБА_2 від надання необхідної допомоги , а ОСОБА_3 не отримувала свідоцтво на право власності на спадкове майно.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст. 303, 304, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

ВИ Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_11 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 28 травня 2010 року в частині визначення недійсним спадковий договір між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 19 січня 2007 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення вказаного договору недійсним - відмовити.

В іншій частині це рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом двох місяців може бути оскаржено до Верховного Суду України.

Головуючий -

Судді -