Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-2210
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

при секретарі Небесній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк»

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Ерсте банк»,

треті особи ОСОБА_2,

приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу

ОСОБА_3

про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 161 550,23 грн. та витрат, повязаних із зверненням до суду.

Представник позивача посилається на те, що 3 червня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк» уклав кредитний договорів № 014/9247/6/16759, згідно з яким надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 145 000,00 доларів США строком до 2 червня 2028 року зі сплатою 13,0 % за користування кредитними коштами. Крім того 3 червня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно з яким поручитель ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання відповідати по зобовязанням позичальника, які виникають із умов кредитного договору № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року.

Також в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку на підставі договору іпотеки від 3 червня 2008 року земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Дружби народів, 12.

Умови зазначеного кредитного договору позивачем виконані, проте відповідачка ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, а саме своєчасно не повертає кредитні кошти і відсотки за користування кредитними коштами, а сама ухиляється від зустрічі з представниками позивача, ніяких заходів по погашенню заборгованості не вживає.

На теперішній час заборгованість за зазначеним кредитним договором складає 151 575,09 доларів США.

Посилаючись на викладене, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року в розмірі 151 575,09 доларів США, що еквівалентно 1 161 550,23 грн. та витрати повязані із зверненням до суду.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 позов не визнали та подали зустрічний позов, в якому просили визнати недійсним кредитний договір № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року та іпотечний договір від 3 червня 2008 року, що укладені між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 з підстав, що викладені в зустрічному позові, а саме на порушення її прав споживача, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», які на її погляд мали місце при укладанні кредитного договору.

Представник ОСОБА_1 посилається на те, що ВАТ «Ерсте Банк» при укладанні кредитного договору були порушені приписи чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 524, 533, 632 Цивільного кодексу України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст. 6, 7 Постанови Правління Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», а також на те, що відсутні нормативно-правові акти що передбачають можливість сплачувати на користь банків іноземну валюту по отриманим у іноземній валюті кредитам, а банкам, відповідно предявляти до стягнення у судовому порядку з фізичних осіб заборгованість в іноземній валюті.

Під час розгляду справи позивач ВАТ «Ерсте Банк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Ерсте Банк».

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте банк», треті особи ОСОБА_2, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів задоволенню не підлягає.

У судовому засіданні встановлено, що 3 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/9247/6/16759, відповідно до умов якого Банком надано кредит в сумі 145 000,00 доларів США (сто сорок пять тисяч доларів США 00 центів) на строк користування кредитними коштами до 2 червня 2028 року зі сплатою 13% річних для придбання земельної ділянки, загальною площею 0,120 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Дружби народів, 12.

Факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на отримання готівки № 924/220926 від 3 червня 2008 року.

В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 3 червня 2008 року укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала Банку в іпотеку придбану за кредитні кошти земельну ділянку, загальною площею 0,1200 га, що розташована за адресою: Одеська обл. Овідіопольський район, с. Кароліно-Бугаз, вул. Дружби народів, 12.

Згідно з договором поруки № 014/9247/6/16759/2 від 3 червня 2008 року укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 останній виступив поручителем та зобовязався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання зобовязань по вищезазначеному кредитному договору в тому числі повернення суми кредиту, нарахованих процентів, комісій та неустойки (штрафу, пені) та витрат банку повязаних із стягненням заборгованості.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору ОСОБА_1 зобовязалась щомісячно, до 15 числа кожного місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, здійснювати часткове погашення кредиту та відсотків сплатою платежів згідно з графіком, що є додатком № 1 до кредитного договору. Однак свої зобовязання виконувала неналежним чином, що випливає з невідповідності здійснених платежів зазначених в розрахунку заборгованості та графіку платежів за договором.

Листом-попередженням № 23.3.0-06/444 від 24 лютого 2009 року Банк повідомив ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором та запропонував вирішити питання щодо її погашення.

1 червня 2009 року за вихідним номером 23.3.0-06/102 Банком направлено відповідачам ОСОБА_4 про повне дострокове виконання зобовязання за кредитним договором.

Відповідно до п. 6.5. кредитного договору з фізичною особою № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року, Кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості Позичальника за кредитом або стягнути таку заборгованість, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом, комісії та штрафні санкції у випадках порушення Позичальником пунктів 5.1, 5.2, 5.4-5.7 кредитного договору.

Судом встановлено, що на даний час заборгованість ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «Ерсте Банк» за кредитним договором з фізичною особою № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року складає 151 575,09 доларів США (сто пятдесят одна тисяча пятсот сімдесят пять доларів США 9 центів), що еквівалентно 1 161 550,23 грн. (один мільйон сто шістдесят одна тисяча пятсот пятдесят гривень 23 коп.).

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Згідно зі ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частина 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України зазначає, що за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 553 та 554 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обовязку. При цьому поручитель відповідає перед кредитором за порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою як солідарний боржник і разом з боржником несе відповідальність у тому ж обсязі, що і сам боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин сума боргу за кредитним договором з фізичною особою № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відмовляючи в задоволенні зустрічної позовної заяви суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 19 травня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк» з письмовою заявою про отримання кредиту.

Перед укладанням кредитного договору ОСОБА_1 належним чином була ознайомлена з видами та умовами кредитування в ВАТ «Ерсте Банк», відповідно до яких їй надана можливість самостійно вибрати валюту кредитування, що підтверджується Додатком 1 до кредитного договору «Повідомлення позичальника-фізичної особи про умови надання споживчого кредиту».

Факт отримання кредиту в запрошуваній сумі та його використання ОСОБА_1 не оспорюється, та підтверджується заявою про видачу готівки.

Посилання ОСОБА_1 на порушення її прав споживача, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів», які на її погляд мали місце при укладанні кредитного договору № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року, зокрема, щодо наявності несправедливих умов в кредитному договорі, покладання на неї ризику знецінення національної, не обґрунтовані. Так, в ст. 18 Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживачу. Проте, в п. 4 ч. 4 ст. 18 цього Закону встановлено, що положення пунктів 8, 11 та 13 частини третьої цієї статті не застосовуються до операцій із цінними паперами, фінансовими послугами та іншими товарами або послугами, ціна яких залежить від зміни котировок або індексів на біржах чи ставок на фінансових ринках, які не контролюються продавцем. Отже, ВАТ «Ерсте Банк» в цьому випадку, не порушував приписи Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки не має впливу на валютний ринок та не визначає офіційні курси валют.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при укладанні кредитного договору порушені приписи чинного законодавства України, зокрема, ст.ст. 524, 533, 632 Цивільного кодексу України, ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.ст. 6, 7 Постанови Правління Національного банку України № 200 від 30 травня 2007 року «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», а також на те, що відсутні нормативно-правові акти що передбачають можливість сплачувати на користь банків іноземну валюту по отриманим у іноземній валюті кредитам, а банкам, відповідно предявляти до стягнення у судовому порядку з фізичних осіб заборгованість в іноземній валюті, є необґрунтованим.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Крім того, в п.1 ч.2 вказаної статті встановлено, що банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Судом встановлено, що позивач є банком зареєстрованим у встановленому законом України порядку, має відповідне свідоцтво про реєстрацію від 25 січня 2006 року за р.№ 303, банківську ліцензію №224 від 29 травня 2007 року, дозвіл на право здійснення банківських операцій № 224-2 від 18 вересня 2007 року, додаток до дозволу на право здійснення банківських операцій.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 6 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 право фізичних осіб резидентів купувати та продавати іноземну валюту в уповноважених банках та інших фінансових установах, що одержали ліцензію Національного банку України.

Підпунктом «в» п. 4 ст. 5 вказаного Декрету передбачено, що індивідуальної ліцензії потребують операції із «..надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі». ОСОБА_1 не надано доказів щодо встановлення діючим законодавством меж які б потребували отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України.

В ст. 44 Закону України «Про національний банк України» та ст. 11 Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю, зокрема, належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

Пунктом 8.12. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200 передбачено, що фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового звязку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

Пунктом 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 встановлено, що використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Інструкцією про порядок відкриття використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 передбачено, що на поточні рахунки в іноземній валюті фізичних осіб-резидентів зараховуються: «валюта, перерахована як кредит, позика, фінансова допомога відповідно до договору, за умови отримання у випадках, визначених нормативно-правовими актами Національного банку, реєстраційного свідоцтва Національного банку щодо залучення кредитів, позик в іноземній валюті», а з рахунку проводяться такі операції як виплата готівкою, перерахування в межах України на рахунок іншої особи перерахування на поточний чи вкладний рахунок та інше.

Судом встановлено, що кредитні кошти були перераховані позичальниці ОСОБА_1 на поточний валютний рахунок № НОМЕР_1, що відкритий нею в ВАТ «Ерсте Банк» і видані готівкою через касу з поточного валютного рахунку фізичної особи, про що свідчить заява на видачу готівки.

Доводи ОСОБА_1 також спростовуються розясненнями наданими Національним банком України, в своїх листах № 28-313/2178 від 29 травня 2001 року та №13-210/7871-22612 від 7 грудня 2009 року на які посилався позивач в своєму запереченні на зустрічний позов. Крім того, Національний банк України згідно з Положенням про проведення Національним банком України валютних аукціонів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2008 року № 469, та розяснення щодо участі в них викладеного в листі № 13-121/1220-3039 від 27 лютого 2009 року, для позичальників банків, які отримували кредити в іноземних валютах, запровадив цільові валютні аукціони.

При викладених обставин суд вважає, що зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» про визнання кредитного договору з фізичною особою № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року та договору іпотеки від 3 червня 2008 року задоволенню не підлягає.

Вирішуючи даний позов, суд враховує вимоги ст. 88 ЦПК України, а саме стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 192, 524 526, 533, 611, 612, 1054 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 780594 виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 2 жовтня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «А», кв. 39, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КЕ № 277522 виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 24 травня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «А», кв. 39, на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» (м. Київ, вул. Прорізна, 6, Код , к/р 1 в ГУ НБУ по м. Києву і Київської області) заборгованість за кредитним договором № 014/9247/6/16759 від 3 червня 2008 року в розмірі 151 575,09 дол. США (сто пятдесят одна тисяча пятсот сімдесят пять доларів США 09 центів), що еквівалентно 1 161 550,23 (один мільйон сто шістдесят одна тисяча пятсот пятдесят гривень 23 коп.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії КЕ № 780594 виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 2 жовтня 1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «А», кв. 39, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КЕ № 277522 виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 24 травня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 «А», кв. 39, на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» судові витрати у вигляді держмита в розмірі 1 700,00 грн. (одна тисяча сімсот гривень 00 коп.) та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн. (тридцять гривень 00 коп.).

В задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Ерсте банк» про визнання недійсним кредитного та іпотечного договорів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також подання апеляційної скарги до Київського районного суду м. Одеси протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий