АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія - «трудові правовідносини» Доповідач : Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Малінської С.М.,

суддів: Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської державної зооветеринарної академії, третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та заборгованості по заробітній платі, -

встановила:

У грудні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що після поновлення на роботі на підставі рішення Дзержинського районного суду від 12 травня 204 року працював на посаді доцента кафедри епізоотології Харківської державної зооветеринарної академії (ХДЗВА). Посилаючись на те, що наказом № 197 від 27 вересня 2006 року його було незаконно звільнено на підставі п.п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин службових обов'язків та прогули, з урахуванням уточнень позовних вимог від 04 лютого 2010 року, просив поновити його на роботі на посаді доцента кафедри епізоотології ХДЗВА, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2006 року у розмірі 103 265 грн. 16 коп. та на відшкодування завданої йому незаконним звільненням моральної шкоди - 45 000 грн.

Крім того, зазначив, що під час роботи на посаді доцента кафедри епізоотології, заробітна плата йому нараховувалась та виплачувалась відповідачем не у повному розмірі, у зв'язку з чим просив стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 5 673 грн.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, посилаючись порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

ХДЗВА судове рішення в апеляційному порядку не оскаржене.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем без поважних причин пропущений місячний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, установлений ст. 233 КЗпП, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі рішення Дзержинського районного суду від 12 травня 204 року ОСОБА_2 було поновлено на роботі на посаді виконуючого обов'язки доцента кафедри епізоотології ХДЗВА.

Наказом № 197-к від 27 вересня 2006 року позивача звільнено з посади доцента кафедри епізоотології та ветеринарного менеджменту ХДЗВА з 27 вересня 2006 року на підставі п.п. 3, 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного (міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 р. N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», з'ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки вони стосуються захисту порушеного права. При обґрунтованості вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення за вирішенням трудового спору і вирішує його по суті. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Як убачається із матеріалів справи, отримавши 27 вересня 2006 року наказ про звільнення та дізнавшись, таким чином, про порушення своїх прав, з позовом про поновлення на роботі ОСОБА_2 звернувся до суду лише 30 грудня 2008 року, тобто з пропуском передбаченого ст. 233 КЗпП України строку.

Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску зазначеного строку позивачем суду не надано.

Вирішуючи питання про пропуск ОСОБА_2 строку звернення до суду, судом правильно не враховано факт звернення позивача у 2006 році до суду з аналогічним позовом, який ухвалою суду було залишено без розгляду, оскільки відповідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Отже, встановивши, що позивача було звільнено з займаної посади з порушенням вимог трудового законодавства, але передбачений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду за вирішенням спору пропущено ним без поважних причин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його поновлення та відмовив у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі саме з цих підстав.

Проте не можна погодитись з висновками суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як убачається із матеріалів справи, проведеною контрольно-ревізійним управлінням в Дергачівському районі Харківської області у листопаді 2005 року перевіркою було встановлено, що заробітна плата позивачу нараховувалась з порушенням вимог трудового законодавства, внаслідок чого за період 12 травня 2004 по 01 листопада 2005 року позивач недотримав заробітної плати в сумі 4 014 грн. 50 коп. (т. 3, а.с. 76- 80).

Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правильність нарахування заробітної плати позивачу та відсутність заборгованості по заробітній платі відповідачем не доведено.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі - зміні.

Керуючись ст.ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2010 року змінити.

Позов ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Харківської державної зооветеринарної академії на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 12 травня 2004 по 01 листопада 2005 року у розмірі 4 014 грн. 50 коп.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2010 року залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді