Барський районний суд Вінницької області
Справа №2 888 / 2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2010 р. м. Б а р

Барський районний суд Вінницької області

в складі :

головуючого - судді: Бурденюка С.І.

при секретарі Бажановій Ж.І.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до АКІБ «Укр Сиббанк» про захист прав споживача, шляхом визнання договорів споживчого кредиту, іпотеки і поруки недійсними та зобовязання кредитора у поверненні незаконно одержаних коштів на виконання кредитних зобовязань , -

В С Т А Н О В И В:

Позивача ОСОБА_4, яка звернулась у серпні 2008 року до начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 щодо можливості отримання у даній фінансовій установі кредиту на споживчі цілі було поінформовано останнім в усній формі про наявність вигідних умов для позичальників за даним видом кредитування, зокрема надання АКІБ «УкрСиббанк» кредиту в іноземній валюті на тривалий строк із сплатою лише 15,00% (п'ятнадцять відсотків) річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Такі умови кредитування її цілком влаштовували і нею було прийнято рішення про отримання запропонованого АКІБ «УкрСиббанк» споживчого кредиту.

Начальником відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 було оформлено між ним та ОСОБА_5 договір поруки №224533 від 20 серпня 2008 року і організовано укладення між ним та ОСОБА_4А договору іпотеки від 22 серпня 2008 року у приватного нотаріуса Барського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_6

Після оформлення вказаних правочинів було укладено між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 та ОСОБА_4А договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року із змістом якого остання за її твердженням не ознайомилась.

АКПБ «УкрСиббанк» було видано ОСОБА_4 споживчий кредит, який нею було використано його за призначенням.

ОСОБА_4А добросовісно виконувались умови зазначеного вище договору про надання споживчого кредиту, оскільки нею вчасно і у передбаченому правочином розмірі вносились до каси щомісячні платежі.

Ознайомившись наразі із змістом договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року та діючим законодавством України ОСОБА_4А вважає, що вказаний правочин порушує її права споживача, свободи і законні інтереси громадянина, він і похідні від нього договори є недійсними, їй мають бути повернуті незаконно одержані кошти на його виконання та просить суд: визнати недійсним з 22 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і нею договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року; стягнути з АКІБ «УкрСиббанк» на її користь всі кошти, що було проплачено нею йому на виконання укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і нею договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року у сумі 212079,49 грн. (двісті дванадцять тисяч сімдесят девять грн. 49 коп.); зобовязати АКІБ «УкрСиббанк» прийняти від ОСОБА_4 кошти, як реституцію за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року у сумі 217971,00 (двісті сімнадцять тисяч девятсот сімдесят одна грн. 00 коп.); визнати недійсним з 22 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і нею договір іпотеки від 22 серпня 2008 року; зобовязати АКІБ «УкрСиббанк» внести у встановленому законодавством порядку до державного реєстру відомості про припинення дії укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і нею договору іпотеки від 22 серпня 2008 року; визнати недійсним з 20 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договір поруки №224533 від 20 серпня 2008 року; стягнути з АКІБ «УкрСиббанк» на її користь витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 120,00 грн. (сто двадцять грн. 0 коп.); звільнити її від сплати судового збору у розмірі 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 0 коп.) та стягнути його з АКІБ «УкрСиббанк» в дохід держави.

На ствердження наведених доводів ОСОБА_4А надано суду письмові докази (документи): копію договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року з додатком №1 (графік погашення кредиту); копію договору іпотеки від 22 серпня 2008 року; копію договору поруки №224533 від 20 серпня 2008 року; копію квитанції про отримання коштів згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року; копії квитанцій про погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року; квитанцію про сплату витрат за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу .

Допитана в судовому засіданні в якості позивача ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 повністю підтримала свої вимоги з мотивів викладених в скарзі, навівши обгрунтування та надавши докази.

Представник відповідача ОСОБА_2позову не визнав , навівши обгрунтування та надавши докази .

Третя особа ОСОБА_3 позову не визнав, навівши обгрунтування та

надавши докази .Зокрема він пояснив суду , що договір був укладений добровільно . Позивачка з умовами була ознайомлена . Власних позовних вимог не заявив .

Суд вислухавши сторони, третю особу, вивчивши матеріали справи, докази та давши їм оцінку встановив, що позов слід задовольнити повністю. До такого висновку суд дійшов з наступних мотивів.

Так, в судовому засіданні встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 3 статті 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168.

Згідно частин 1,2 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Суд вважає, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є правочином (договором про надання споживчого кредиту).

Відповідно до частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця ;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на

страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У відповідності до пункту 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування

ним.

Згідно пункту 2 абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідно до пункту 3.3. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним,

вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Пунктом 3.4 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням.

Згідно пункту 2 абзацу 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

АКІБ «УкрСиббанк» не надало суду бюлетень, довідку, повідомлення, тощо надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів згідно пункту 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168.

АКІБ «УкрСиббанк» не довело суду попередження перед укладенням договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_4А, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе вона і надання їй інформації щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Суд констатує, що з боку АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3, в порушення частини 2, пункту 2 абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів 3.3, 3.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, було введено ОСОБА_4А в оману - надано їй свідомо недостовірну та неповну інформацію щодо умов кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, не повідомлено її про дійсні умови та розрахунки у письмовій формі, не попереджено її, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе вона, не надано їй інформації щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, не зазначено у кредитному договорі сукупну вартість кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу та обґрунтування вартості такої послуги і тим самим використано нечесну підприємницьку практику.

Згідно частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до частин 1,2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Суд констатує, що з боку АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3, в порушення частини 1 статті 627 ЦК України, частин 1,2, пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», було підготовлено та укладено із ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року з умовами (положеннями), які не враховують вимоги розумності та справедливості, покладають на ОСОБА_4 жорсткі обовязки та створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на її шкоду, зокрема:

1) Пункт 1.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США (USD), в сумі 45000,00 (сорок пять тисяч доларів США 00 центів), що дорівнює еквіваленту 217971,00 (двісті сімнадцять тисяч девятсот сімдесят одна грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладення Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредитні кошти (кредит) та сплати плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.

Суд вбачає, що на день укладення договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року офіційний курс НБУ 1 гривні до 1 долара США становив 4,08 грн. (чотири грн. 8 коп.)

Наразі офіційний курс НБУ 1 гривні до 1 долара США становить 7, 96 грн. (сім грн. 96 коп.).

Тобто, курс збільшився на 3,88 грн. (три грн. 88 коп.) і сума основного зобовязання (тіла кредиту) приблизно збільшилась до 425257,15 грн. (чотириста двадцять пять тисяч двісті пятдесят сім грн. 15 коп.) і так само зросли пропорційно розміри винагороди Банку.

Суд вважає, що пункт 1.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є несправедливим.

2) Пункт 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «За користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 15,00% (п'ятнадцять відсотків) річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору».

Суд вбачає, що реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту немає і після спливу 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, АКІБ «УкрСиббанк» вправі щомісячно змінювати розмір процентної ставки в сторону збільшення.

Відповідно до пункту 4 частини 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з яким встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Суд вважає, що пункт 1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є дискримінаційним і несправедливим.

3) Пункт 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «З метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника Банком приймається: - застава нерухомості (будівлі/споруди/приміщення), а саме: 1) нежитлового приміщення «СалонКраси» вбудованого на першому поверсі пятиповерхового будинку, загальною площею 61,39 кв.м., що знаходиться за адресою: Вінницька область, м. Бар, вул. Леніна,11, та є власністю ОСОБА_4, код за ДРФО НОМЕР_1. порука, а саме: 1) порука ОСОБА_5, код за ДРФО НОМЕР_2»

Суд вбачає, що кредит забезпечується не тільки заставою нерухомого майна, а ще й порукою. Це не зважаючи на те, що за законодавством АКІБ «УкрСиббанк» і так має право звернути стягнення на майно ОСОБА_4, якщо вартості заставленого майна не вистачить для покриття заборгованості.

Суд вважає, що пункт 2.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є несправедливим.

4) Пункт 3.1.3 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «Банк має право керуючись чинним законодавством України, зокрема, ст. 611 Цивільного кодексу України, відмовити Позичальнику в наданні кредиту (повністю або частково) та/або вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, визначеному розділом 6 цього Договору, у разі порушення Позичальником умов цього Договору та/або настання будь якої події, що може погіршити фінансовий стан Позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати свої зобовязання за цим Договором».

5) Пункт 3.4.3 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «Позичальник зобовязується достроково повернути Банку в повному розмірі всю суму кредиту та повністю сплатити плату за кредити у разі застосування Банком права вимоги дострокового повернення кредити в порядку, визначеному розділом 6 Договору».

Суд вбачає, що АКІБ «УкрСиббанк» набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій із ряду формальних підстав (настання подій, які можуть вплинути на фінансовий стан ОСОБА_4А.), а не в звязку з довготривалим невиконанням фінансових зобовязань, іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або

2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Суд вважає, що пункти 3.1.3, 3.4.3 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є несправедливими.

6) Пункт 3.4.4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року передбачає: «Позичальник зобовязується не пізніше дати укладення договору застави, за яким у заставу передається майно (за текстом Договору предмет застави) з метою забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим Договором, застрахувати за власний рахунок предмет застави на користь Банку в рекомендованій Банком страховій компанії на строк не менше одного календарного року. Позичальник також зобовязується не пізніше дати закінчення договору страхування майна предмету застави здійснювати подальше щорічне страхування предмету застави на користь Банку в рекомендованій Банком страховій компанії строком не менше, ніж на один календарний рік».

Суд вбачає, що ОСОБА_4 має щорічно застраховуватись предмет застави (нежитлове приміщення (салон краси), що знаходиться за адресою: Вінницька обл., м. Бар, вул. Леніна,11) за договором споживчого кредиту у визначеній АКІБ «УкрСиббанк» страховій компанії. При цьому, замість того, щоб було передбачено процедуру заміни застави у разі її пошкодження, втрати або знищення та вигодонабувачем страхового відшкодування був її власник, дане положення постійно констатує, що страхове відшкодування має виплачуватись на користь АКІБ «УкрСиббанк». В договорі споживчого кредиту ніде не вказано, що отримане АКІБ «УкрСиббанк» страхове відшкодування буде зараховане у погашення основного зобовязання ОСОБА_4 за кредитом.

Суд вважає, що пункт 3.4.4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є несправедливим.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Суд вважає, що враховуючи порушення принципу рівності сторін у договорі про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року на шкоду позичальника, з боку АКІБ «УкрСиббанк» було порушено права ОСОБА_4, як споживача.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національний банк України», гривня (банкноти і монети) як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Пункт 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що гривня як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

У відповідності до частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993року, валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Абзацом 3 пункту 1.3 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року №200 встановлено, що готівкова іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнот і монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави.

Відповідно до частини 3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно пункту 6.2. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року №200 фізичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами "а", "в" та "е" пункту 6.1 цієї глави. (вказані підпункти: а) сплати мита, інших податків і зборів (обов'язкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; в) сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; е) оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Суд вбачає, що пункт 6.2. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року №200 містить вичерпний перелік випадків використання на території України готівкової іноземної валюти як засобу платежу з боку фізичних осіб резидентів і цей перелік не передбачає платежів за кредитними операціями.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Суд враховує, що у випадку наявності у кредитодавця відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, він має право надавати кредит у іноземній валюті, проте вважає, що зобов'язання позичальника за договором про надання споживчого кредиту має бути виражене у грошовій одиниці України гривні і готівкові щомісячні (ануїтетні) платежі мають здійснюватись у національній валюті.

Суд встановив, що згідно графіку погашення кредиту і квитанцій АКІБ «УкрСиббанк» на ОСОБА_4 покладено обовязок здійснення щомісячних (ануїтетних) платежів у іноземній валюті (доларах США) і нею вносились готівкою ці кошти до каси відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк».

Суд констатує, що АКІБ «УкрСиббанк», в порушення статті 524 ЦК України, статті 35 Закону України «Про Національний банк України», пункту 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, абзацу 3 пункту 1.3, пункту 6.2. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року №200 було оформлено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року, так як зобов'язання позичальника виражене у іноземній валюті (доларах США), а не у грошовій одиниці України гривні і використано готівкову іноземну валюту (долари США), як законний платіжний засіб (ануїтетний платіж) на території України між її резидентами (юридичною та фізичною особами) за кредитними операціями.

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Суд вважає, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є публічним.

Згідно статті 228 ЦК України правочин, вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Суд встановив, що з боку АКІБ «УкрСиббанк», всупереч статті 228 ЦК України, було незаконно одержано майно (готівкову іноземну валюту долари США) ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року і тим самим порушено публічний порядок.

Відповідно до частини 1 статті 203 (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до частини 1 статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно частини 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У відповідності до пункту 2 частини 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Згідно частини 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Згідно частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, суд доходить висновку, що в звязку із використанням АКІБ «УкрСиббанк» нечесної підприємницької практики (введенням споживача в оману) - неповідомленням ОСОБА_4 з боку АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 у письмовій формі про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе вона, щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним перед укладенням договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року, не зазначенням у даному правочині сукупної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, виду і предмету кожної супутньої послуги, яка надається споживачу та обґрунтування вартості такої послуги; встановленням АКІБ «УкрСиббанк» у договорі про надання споживчого кредиту несправедливих положень (пунктів 1.3.1, 2.1, 3.1.3, 3.4.3, 3.4.4), включаючи ціну договору; вираженням АКІБ «УкрСиббанк» зобов'язання позичальника у іноземній валюті (доларах США), а не у грошовій одиниці України гривні і використанням готівкової іноземної валюти (доларів США), як платіжного засобу за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року; незаконним заволодінням АКІБ «УкрСиббанк» майном позичальника (отримання готівкою доларів США) за кредитом, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року є нікчемним і недійсним (з 22 серпня 2008 року).

Суд вважає, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір іпотеки від 22 серпня 2008 року є правочином.

У відповідності до абзацу 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця , згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина 1 статті 575 ЦК України встановлює, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно частини 1 статті 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно пункту 2 частини 1, частини 2 статті 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Суд встановив, та вважає що договір іпотеки від 22 серпня 2008 року містить такі істотні умови: зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та посилання на договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року, який на момент вчинення договору іпотеки був недійсним.

Згідно частини 2 статті 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Отже, суд доходить висновку, що в звязку із відсутністю істотних умов іпотеки, недійсність основного зобовязання (договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року), укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір іпотеки від 22 серпня 2008 року є недійсним (з 22 серпня 2008 року).

Суд вважає, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договір поруки № 224533 від 20 серпня 2008 року є правочином.

Відповідно до частини 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У відповідності до частини 5 статті 203 (загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину) ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, суд доходить висновку, що в звязку з тим, що порука не може бути спрямована на реальне настання правових наслідків через недійсність договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договір поруки № 224533 від 20 серпня 2008 року є недійсним (з 20 серпня 2008 року).

Частина 1 статті 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно частини 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам слід враховувати, що в разі застосування реституції за недійсним договором, у якому не встановлена вартість майна і вона не може бути визначена виходячи з його умов, вартість майна визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на момент укладення договору (частина четверта статті 632 ЦК).

Суд встановив, що ОСОБА_4 було внесено грошові кошти до каси АКІБ «УкрСиббанк» на виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року у національній валюті 63764,42 грн. (шістдесят три тисячі сімсот шістдесят чотири грн. 42 коп.) та у іноземній валюті 18679,48 доларів США (вісімнадцять тисяч шістсот сімдесят девять доларів США 48 центів), що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент уточнення позовних вимог становить 148315,07 грн. (сто сорок вісім тисяч триста п'ятнадцять грн. 07 коп.), а загалом 212079,49 грн. (двісті дванадцять тисяч сімдесят девять грн. 49 коп.).

Отже, суд доходить висновку, що враховуючи недійсність укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року, на АКІБ «УкрСиббанк» покладається зобовязання повернути ОСОБА_4 всі кошти, що було проплачено нею йому на виконання цього правочину в сумі 212079,49 грн. (двісті дванадцять тисяч сімдесят девять грн. 49 коп.), а на ОСОБА_4 покладається обовязок повернути йому вартість майна (іноземної валюти), що було отримано за цим договором, виходячи із вказаної у ньому ціни - 217971,00 (двісті сімнадцять тисяч девятсот сімдесят одна грн. 0 коп.)

Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Суд встановив, що ОСОБА_4 понесено витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 120,00 грн. (сто двадцять грн. 0 коп.).

Отже, суд доходить висновку, що в звязку із ухваленням рішення суду на користь ОСОБА_4, з боку АКІБ «УкрСиббанк» має бути сплачено їй понесені витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн. (сто двадцять грн. 0 коп.).

Згідно пункту а) частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» розмір ставки державного мита встановлюється із позовних заяв 1 відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд встановив, що ціна позову ОСОБА_4 до АКІБ «УкрСиббанк» становить 212199,49 грн. (двісті дванадцять тисяч сто девяносто девять грн. 49 коп.), а один відсоток ціни позову 2122,00 грн. (дві тисячі сто двадцять дві грн. 0 коп.).

Згідно пункту 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум, то для цілей їх застосування використовується сума у розмірі 17 гривень.

Суд вбачає, що 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становить 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 0 коп.)

Суд вважає, що в звязку із тим, що 1 відсоток ціни позову ОСОБА_4 до АКІБ «УкрСиббанк» перевищує 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір ставки державного мита за ним має становити 1700,00 грн. (одну тисячу сімсот грн. 0 коп.)

Згідно частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати державного мита за позовом, що повязанні з порушенням їх прав.

Отже, суд доходить висновку, що в звязку із тим, що за позовом ОСОБА_4 до АКІБ «УкрСиббанк» порушено права ОСОБА_4, як споживача, її свободи і законні інтереси громадянина, вона має бути звільнена від сплати державного мита.

Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, суд доходить висновку, що в звязку із ухваленням рішення суду на користь ОСОБА_4, яку звільнено від сплати судового збору, з боку АКІБ «УкрСиббанк» має бути сплачено в дохід держави 1700,00 грн. (одну тисячу сімсот грн. 0 коп.) державного мита.

З огляду на наведене, та керуючись статтею 3, частинами 1,3 статті 15, частинами 1,3 статті 88, частиною 5 статті 110, статтями 174, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, частинами 1,2 статті 202, частинами 1,5 статті 203, частиною 1 статті 215, частиною 1 статті 216, статтею 228, частиною 1 статті 230, частиною 1 статті 236, статтею 524, частиною 3 статті 533, частиною 2 статті 548, частиною 1 статті 553, частиною 1 статті 574, частиною 1 статті 575, 627, частиною 1 статті 633, частиною 3 статті 640 Цивільного кодексу України, статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною 2, пунктом 2 абзацу 3 частини 4, пунктом 4 частини 5, частиною 10 статті 11, частинами 1,2, пунктом 3 частини 3, частиною 4, частиною 5, пунктом 2 частини 6, частиною 7 статті 18, пунктом 2 абзацу 1, абзацом 2 частини 1, пунктом 5 частини 3, частиною 6 статті 19, пунктом 4 частини 1 статті 21, частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статтею 35 Закону України «Про Національний банк України», пунктом 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», абзацом 2 частини 1 статті 1, пунктом 2 частини 1, частиною 2 статті 18 Закону України «Про іпотеку», пунктом 22.5 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», частиною 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, пунктом а) частини 1 статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито», абзацом 3 пункту 1.3, пунктом 6.2. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 року №200, пунктами 3.3, 3.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, ст.ст. 212-215 ЦПК України ,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним з 22 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року.

Стягнути з АКІБ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 всі кошти, що було проплачено нею йому на виконання укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року у сумі 212079,49 грн. (двісті дванадцять тисяч сімдесят девять грн. 49 коп.).

Зобовязати АКІБ «УкрСиббанк» прийняти від ОСОБА_4 кошти, як реституцію за укладеним між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22 серпня 2008 року у сумі 217971,00 (двісті сімнадцять тисяч девятсот сімдесят одна грн. 00 коп.).

Визнати недійсним з 22 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договір іпотеки від 22 серпня 2008 року.

Зобовязати АКІБ «УкрСиббанк» внести у встановленому законодавством порядку до державного реєстру відомості про припинення дії укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_4 договору іпотеки від 22 серпня 2008 року.

Визнати недійсним з 20 серпня 2008 року укладений між АКІБ «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №150 Вінницького управління Подільського регіонального департаменту АКІБ «УкрСиббанк» ОСОБА_3 і ОСОБА_5 договір поруки №224533 від 20 серпня 2008 року.

Стягнути з АКІБ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_4 витрати за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 120,00 грн. (сто двадцять грн. 0 коп.).

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору у розмірі 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот грн. 0 коп.) та стягнути його з АКІБ «УкрСиббанк» в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя