Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2010 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Ющишиній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,

встановив :

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримав. Просить суд їх задоволити та стягнути з відповідача на його користь заподіяну майнову шкоду внаслідок ДТП в розмірі 11650,86 грн.; витрати на проведення звіту про оцінку автомобіля в розмірі 7 50 грн.; сплачені судові витрати по справі в розмірі 252 грн. 50 коп. та 10000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, оскільки відповідач по справі був належним володільцем автомобіля НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що до ДТП, яке мало місце 02 грудня 2009 року за участю транспортного засобу позивача та його транспортного засобу він ніякого відношення не має, оскільки його автомобілем керував чоловік на імя Олег, який повинен був поставити на його автомобіль акумулятор у звязку з чим він передав йому ключі. Будь-яких даних про особу чоловіка на імя Олег він не знає. Вважає, що внаслідок даного ДТП він сам є потерпілим, збитки має відшкодовувати особа на імя Олег, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02 грудня 2009 року біля 22 год. 10 хв. позивач по справі ОСОБА_1 рухався належним йому на праві власності автомобілем НОМЕР_2 по вулиці Київській в напрямку вулиці Соборної в м.Рівне. Під час руху на перехресті вулиць Київська та ОСОБА_3 на його автомобіль вчинив наїзд автомобіль НОМЕР_1, який належить відповідачу по справі на праві власності, яким керувала особа на імя Олег, що виїхав з другорядної дороги вулиці ОСОБА_3. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водій автомобіля НОМЕР_1, який належить відповідачу по справі на праві власності, представився Олегом, деякий час постояв біля пошкоджених автомобілів, а потім сів за кермо автомобіля, на якому він їхав та зник з місця пригоди.

Працівниками ДАІ, котрі прибули на місце ДТП було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулась з вини водія, який

керував автомобілем НОМЕР_3, який належить на праві власності відповідачу по справі.

Дані обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні висновком по факту ДТП з механічними пошкодженнями, скоєної 02 грудня 2009 року по вулиці Київській в м.Рівне, складеного старшим інспектором з розшуку ВДАІ з обслуговування адміністративної території м.Рівне, капітаном міліції ОСОБА_4, затвердженого начальником ВДАІ з обслуговування адміністративної території м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_5 від 11 грудня 2009 року.

З дослідженого в судовому засіданні звіту №221П про оцінку автомобіля НОМЕР_4 від 17 грудня 2009 року, виконаного ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає з ПДВ 13605,64 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_5 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні складає з ПДВ 11650,86 грн.

Матеріальний збиток, завданий власникові ВАЗ 2105 реєстраційний номер НОМЕР_6, в результаті його пошкодження при ДТП складає з ПДВ 11650,86 грн.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.3 ст.1187 ЦК України особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобовязана відшкодувати її на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.1187 ЦК України якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин що мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року з послідуючими змінами, "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди" абзац перший пункту 2 передбачає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, не залежно від наявності вини.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 вищезазначеного Пленуму, володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.) відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом і на його володільця, відповідно до ступеня вини кожного з них.

Відповідно до абзацу 2 пункту 4 цієї ж постанови, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, та те, що в судовому засіданні було встановлено та доведено зібраними у справі доказами, що саме відповідач по справі являється власником транспортного засобу, а саме автомобіля НОМЕР_7, що стверджується Довідкою виданою УДАЇ УМВС України в Рівненській області, а також відповідач в судовому засіданні не заперечив даної обставини, а саме те, що він являться власником вищезазначеного транспортного засобу, отже він являється належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, даний автомобіль в оренду та розпорядження іншим особам на законних підставах не передавався, особа, яка керувала транспортним засобом відповідача неправомірно ним не заволодівала, оскільки будь-яких доказів того, що відповідач звертався з заявою в правоохоронні органи про незаконне заволодіння його транспортним засобом ним надано не було, будь-якого договору на зберігання з особою на імя Олег відповідач не укладав, тому суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 є належним відповідачем по справі, тому саме він і повинен відшкодовувати заподіяні збитки позивачу, у звязку з чим, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11650,86 грн. є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з"ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює повязані з ними втрати та з чого при цьому виходить".

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що діями відповідача ОСОБА_2 позивачу була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях та переживаннях, у неможливості використання належного йому на праві власності транспортного засобу, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного життя. Однак, розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, на думку суду є надто завищений, і тому, з врахуванням вимог розумності та справедливості, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи при подачі позову до суду позивачем було сплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120,00 грн. згідно квитанції №905 від 17 серпня 2010 року, державне мито в розмірі 132,50 грн., згідно квитанції №909 від 17 серпня 2010 року та квитанції №907 від 17 серпня 2010 року, а також 750,00 грн. за виконання звіту про оцінку автомобіля згідно квитанції до прибуткового касового ордера №80 від 16 грудня 2009 року.

Оскільки рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,212,213, 215,294 ЦПК України, ст.ст.15,23,1166,1167,1187 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 В»ячеслава В»ячеславовича про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заподіяну майнову шкоду внаслідок ДТП в розмірі 11650,86 грн.; витрати на проведення звіту про оцінку автомобіля в розмірі 750 грн.; сплачені судові витрати по справі в розмірі 252 грн. 50 коп. та 1000,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: