АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Монастирецького Д.І.,

при секретарі: Луньо К.А.,

з участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради (далі відділ освіти), треті особи ОСОБА_2, управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, Головне управління освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, територіальна державна інспекція праці у Львівській області, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановила:

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2010 року вказаний вище позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірним та скасовано наказ відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 08-09/215-ос «Про результати аналізу особових справ новоприбулих учнів школи-інтернату №2» у частині звільнення ОСОБА_1 із посади директора Львівської загальноосвітньої школи-інтернату №2 Львівської міської ради.

Поновлено ОСОБА_3 на роботу на посаду директора Львівської загальноосвітньої школи-інтернату №2 Львівської міської ради.

Стягнуто з відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.09.2008 року по 11.02.2010року в сумі 41 797 грн. 56 коп., за виключенням сум відрахувань на податки та інші обовязкові платежі.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь середньої заробітної плати в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відділ освіти Личаківської районної адміністрації, просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що мається недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд безпідставно прийшов до висновку, що відповідач в порушення вимог ст.149 КЗпП не отримав належним чином пояснення у позивача. Крім того, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що наказом відповідача від 22.01.2010 року уточнено підставу звільнення відповідача з роботи, а витрати на заробітну плату працівникам школи-інтернату № 2 м. Львова в сумі 12 042 грн. 36 коп. відшкодовані не були.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Але цих вимог суд не дотримався.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організацій всіх форм власності трудовий договір з ним може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Встановлено, що позивач з 1978 року працював у Львівській загальноосвітній школі-інтернаті №2 м. Львова, засновником якої є Львівська міська рада, що делегувала свої повноваження як уповноваженому органу управлінню освіти Личаківської районної адміністрації.

Відповідно до п.4.1 Статуту школи-інтернату №2 директор призначається і звільняється з посади управлінням освіти.

Наказом № 08-09/215-ос від 22.09.2008 року «Про результати аналізу особових справ новоприбулих учнів школи інтернату №2» відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради позивача звільнено з посади директора школи-інтернату на підставі п.1 ст.41 КЗпП.

Із наказу випливає, що позивача звільнено з 22.09.2008 р. за «безпідставне введення восьми штатних одиниць, що привело до нецільового використання бюджетних коштів».

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у зазначеній справі, в якій оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відмовляючи у задоволені позову районний суд вірно виходив з підстав розірвання трудового договору, що зазначені в наказі про звільнення, кола порушень трудових обовязків, які відповідач вважає одноразовим грубим порушенням, ознак грубості їх порушень, в тому числі характеру дій позивача, істотності наслідків порушення трудових обовязків, особливості причинного звязку між порушенням і його наслідками та форми вини.

На підставі доказів, що маються в матеріалах справи та представлених сторонами, суд прийшов до вірного висновку, що відповідачем не доведено одноразового грубого порушення трудових обовязків позивачем - безпідставного введення восьми штатних одиниць, що призвело до нецільового використання бюджетних коштів, оскільки саме це було підставою для звільнення позивача з роботи і цю підставу відповідач зазначив у наказі про звільнення. Цей висновок, зокрема, стверджується виходячи з аналізу штатного розпису школи-інтернату на 01 січня 2008 року, на 01.04.2008 р., на 01.09.2008 року та 01.10.2008 року (а.с.101-104). Так, станом на 01.01.2008 р. в штаті школи-інтернату було 75,3 одиниць, на 01.04.08 р. 75,3, на 01.09.08 р. 75, на 01.09.08 75. Крім того, слід враховувати і те, що в обовязки позивача не входило затвердження штатного розпису, а лише визначення структури управління школою та штатного розпису, а всі штатні розписи затверджені начальником відділу освіти Личаківської районної адміністрації. А відтак зазначене спростовує нецільове використання позивачем бюджетних коштів. Крім того, проступок позивача, що виразився в прийомі учнів до школи-інтернату, в справах яких було відсутнє відповідне скерування, на що посилається відповідач, мав тривалий характер, так як ці учні, які були прийняті, навчались протягом всього навчального року, а відтак звільнення не можливе за п.1 ст.41 КЗпП, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер.

В той же час, встановлено, що позивач був звільнений з роботи 22.09.2008 р., а із позовною заявою про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звернувся 19 травня 2009* року, тобто більш як через шість місяців (а.с.1-3, т.1).

Згідно зі ст.233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до положень ст.234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Згідно з п.4 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.92 р. №9 встановлені стст.228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

Оскільки, як встановлено, відповідач у день звільнення позивача провів з ним відповідні розрахунки, із заявою про вирішення трудового спору позивач звернувся до суду з пропуском зазначеного строку, підстав для його поновлення не навів та підстав для поновлення такого немає (оскільки звернення до адміністративного суду із позовом не перериває перебіг строку звернення), відтак колегія суддів приходить до висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Згідно ч.2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1. 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу відділу освіти Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2010 року скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ним законної сили.

Головуючий: Зубарєва К.П.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_4