Справа № 2-н-424/2010
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2010 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва БАРТАЩУК Л.П., розглянувши заяву Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И Л А:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за комунальні послуги у розмірі 7 978 грн. 42 коп.

При вивченні матеріалів заяви з ордеру на житло вбачається, що квартира № 128 в м. Києві по бульвару Перова, 42-а належить ОСОБА_1, ОСОБА_2

Згідно із п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обовязок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Згідно із ст. 64 ЖК України, повнолітні члени сімї несуть солідарну відповідальність.

Також, як вбачається з довідки про заборгованість станом на 01.01.2010 року встановлено, що заборгованість у боржника у розмірі 7 978 грн. 42 коп. включає в себе також суму заборгованості, що утворилась поза строку позовної давності, а саме у період з 01.01.1997 року.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, заявником заявлена вимога про стягнення заборгованості у розмірі 7 978 грн. 42 коп. лише до одного власника квартири та поза межами строку позовної давності.

Відповідно ст. 73 ЦПК України поновлення пропущеного строку, встановленого законом розглядається у судовому засіданні за клопотанням сторони на підставі доказів, підтверджуючих поважність причин пропущення строків.

Згідно зі ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

При цьому, судовий наказ може ґрунтуватися лише на вимогах, які є безспірними, тобто такими, що не потребують перевірки їх обґрунтованості та зясування суттєвих обставин, які стосуються правовідносин сторін. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно зі ч. 5 ст. 100 ЦПК України у разі якщо заявлені вимоги між собою взаємоповязані і окремий їх розгляд неможливий, то суд відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

За таких обставин, суд вважає, що заявникові в прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки в даному випадку вимога заявника про стягнення заборгованості за комунальні послуги не є безспірною, оскільки прийняття судового наказу обмежує права інших співвласників виконати обовязок щодо сплати житлово-комунальних. Таким чином, справа не може бути розглянута у наказному провадженні без встановлення обставин, що мають істотне значення, шляхом дослідження необхідних доказів з урахуванням відповідних пояснень сторін у справі на загальних підставах, а саме в позовному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 100, 101, 209, 293, 294 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

У прийнятті заяви Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - відмовити.

Розяснити заявнику його право звернутись до суду з тими ж самими вимогами у позовному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: