Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-757/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2010 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О.А.

з участю : секретаря Рудейчук І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні громадською дорогою та зобовязання демонтувати самостійно встановлену браму,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні громадською дорогою та зобовязання демонтувати самостійно встановлену браму.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Л.Українки,105. Його господарство знаходиться за господарством відповідача, тому щоб пройти чи проїхати до своєї садиби він (позивач) користується громадською дорогою. Відповідач порушив принцип добросусідства, самовільно облаштувавши на дорозі загального користування металеву браму, чим створює перешкоди в користуванні цією дорогою. На особисті прохання позивача та рішення місцевої ради ліквідувати самовільну споруду відповідач не реагує. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила та пояснила, що сімєю відповідача, як і сімєю позивача використовується спільний заїзд до своїх господарств. В період з 1970 року по 1993 рік на цьому заїзді була встановлена брама, яку розібрали у звязку із тим, що вона стала непридатною для використання. Через відсутність брами господарство відповідача, як і господарство позивача та інших суміжників, перетворилося у прохідний двір, куди часто заходили сусідські корови, коні, собаки. Тому в травні 2010 року відповідач спорудив на заїзді до свого господарства браму та відновив другу половину брами на спільному заїзді, що не заперечував позивач та інші господарі, які також спільно користуються громадською дорогою. Позивач безперешкодно користувався брамою й користувався би далі, якби між його сімєю та сімєю відповідача не виникла сварка на побутовому грунті. Вважає, що відновлена частина брами не створює будь-яких перешкод в користуванні громадською дорогою, брама не закривається на замок та є доступною у будь-який час. Просить у позові відмовити.

Представник Бабченської сільської ради в судове засідання не зявився, направив суду лист від 27.12.2010 року № 166, в якому ствердив, що скарг в сільську раду по питанню користування спільною дорогою з червня 2010 року від сторін не поступало та подав акт, яким констатовано відсутність замка на брамі.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтею 103 Земельного кодексу України передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Судом встановлено, що позивач та відповідач є сусідами, між якими часто виникають конфлікти. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач встановив на спільному заїзді браму, яку зачиняє на замок, чим створює перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідач правил добросусідства не порушив, оскільки у судовому засіданні твердження позивача не підтвердилися. Зокрема, спірне питання було предметом розгляду Бабченської сільської ради, яка актом від 23.12.2010 року констатувала факт встановлення відповідачем частини брами на спільній дорозі, однак вказала, що фіртка на брамі є відкритою та будь-якого замка не має.

Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що 2010 року на спільному заїзді брами не було, однак факту створення перешкод у користуванні громадською дорогою не повідомили.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт заподіяння шкоди правам чи інтересам позивача, суду не надано.

Крім того, позивачем ставиться вимога про демонтаж самовільно спорудженої брами, хоча як встановлено судом, на спільному заїзді відповідачем споруджено тільки одну половину брами.

При наведених обставинах суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 103 ЗК України, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою та зобовязання демонтувати самостійно встановлену браму.

Апеляційна скарга на рішення суду до апеляційного суду Івано-Франківської області може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Головуючий