Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2010 рокуГадяцький районний суд Полтавської області в складі

головуючої судді Харлан Н.М.

при секретарі Дроботя Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадяч справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі Полтавської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов»язання суб»єкта владних повноважень нарахувати та виплатити 30% надбавку до пенсії, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 рік, -

в с т а н о в и в:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Гадяцькому районі Полтавської області, в якому просила суд поновити пропущений за поважних причи строк для звернення до суду за захистом її права на 30% надбавку до пенсії за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 року включно; визнати діяння (бездіяльність та відмову) УПФ України в Гадяцькому районі щодо нарахування і виплати їй щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни (30% надбавки до пенсії) з 01.01.2006 року по теперішній час - протиправними; стягнути з УПФ України в Гадяцькому районі на її користь протягом 5 (п»ять) колендарних днів з дня набрання рішенням чинності невиплачену заборговану їй в повному обсязі державну соціальну 30% надбавку, що передбачена ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» починаючи з 01.01.2006 року по 31.12.2009 рік в сумі 6429 грн. 60 коп.; стягнути понесені нею витрати з відповідача.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона належить до соціальної категорії "Дитина війни" та відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Про порушення її прав відповідачем їй стало відомо на початку 2009 року, в зв»язку з чим вона звернулася до УПФ в Гадяцькому районі із заявою про проведення перерахунку згідно ст.6 вказаного Закону.

Відповідач всупереч Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким встановлено, що «Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію та скасовувати їх, оскільки з об»єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуваться окремі закони». Відповідно до даного рішення, відповідач повинен був виплачувати позивачці 30% надбавку до пенсії починаючи з 01.01.2006 року і керуватися при цьому ст.3 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни». Всупереч даному рішенню, УПФ в Гадяцькому районі здійснює виплату, керуючись підзаконними нормативними актами, що приводить до зменшення суми нарахованої до виплати та відповідно виплати надбавки за період з 01.01.2006 року по 31.12.2009 рік. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить стягнути з УПФ України в Гадяцькому районі на її користь невиплачену надбавку в сумі 6429 грн. 60 коп.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з'явилася, але надіслала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, звернувся із клопотанням про розгляд справи за його відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 має статус "Дитини війни", що підтверджується пенсійним посвідченням № 132336 від 01.12.1993 року.

Відповідно до довідки про нарахування пенсії №697 від 04.03.2010 року та відмови №242/Б-02 від 04.03.2010 року ОСОБА_1 у 2006 та 2007 роках не нараховувалося підвищення до пенсії в розмірі її 30% відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни, а у 2008 та у 2009 році нараховувалося підвищення до пенсії у розмірі 10 % відповідно до Постанови КМУ №530 від 28.05.2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» та відповідно, виплачувалося.

Враховуючи зазначений статус позивачки, вона відповідно до ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень УПФУ Гадяцькому районі Полтавської області, встановлено, що відповідач не здійснює позивачці зазначених виплат, посилаючись на невизначеність в законодавсті порядку виконання рішення Конституційного Суду України та врегульованість даного питання Постановою КМУ №530 від 28.05.2008 року.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" запроваджені не були.

Закони України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 20.12.2005 року та "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік" від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідачів не було підстав нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України " Про Державний бюджет на 2006 рік " від 20.12.2005року та " Про внесення змін до Закону України " Про Державний бюджет на 2006 рік " від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади - Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: "Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше".

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідачі по справі протягом 2006 року діяли у відповідності з діючим законодавством та не мали підстав здійснювати позивачці щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України "Про Державний бюджет на 2006 рік".

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачці доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці відповідні доплати.

Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача виплатити їй за 2008 рік щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачці доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачці доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачці доплати, передбачені ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не зупинялася та не обмежувалася.. Тому при нарахуванні пенсії позивачу, відповідач повинен був керуватися положеннями даної статті, а не підзаконним нормативним актом, яким є Постанова Кабінету Міністрів України №530 від 28.05.2008 року та нарахувати щомісячно ОСОБА_1 підвищення у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Крім того, п.5.4 Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким встановлено, що «Законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію та скасовувати їх, оскільки з об»єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуваться окремі закони».

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, доводи відповідачів, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не нарахування та не здійснення, або відмови в задоволенні позову.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до Положення Про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 і здійснює свої повноваження на підставі п. 15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, передбаченої ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" покладено на УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області, за місцем проживання позивачки.

Статтею 22 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи гарантуються. Таким чином, держава взяла на себе зобов'язання забезпечити реалізацію громадянами своїх конституційних прав.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України "Про соціальний захист дітей війни" реалізовано конституційне право на соціальний захист громадян, які мають статус "дитини війни", серед яких їм надано право на отримання 30% доплати до пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно абз. 1 п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 01.03.2002 року за №121/2001 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади.

Відповідно до зазначеного Положення на Пенсійний фонд України покладено обов'язок щодо: щодо призначення пенсії; підготовки документів для її виплати; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Пунктом 1.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.04.2002 року за №8-2 управління Пенсійного фонду України у районах, містах і районах у містах є органами Пенсійного фонду України, підвідомчими відповідно головним управлінням цього фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему органів Пенсійного фонду України та мають завданням - забезпечення призначення та виплати пенсії.

Отже, обов'язок по нарахуванню та виплати доплати до пенсії, яка передбачена Законом України "Про соціальний захист дітей війни", покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Відповідачем, в порушення ст.60 ЦПК України не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги про визнання протиправною бездіяльність УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області, по не виконанню за 2007 рік з 09.07.2007 року, за 2008 різ з 22.05.2008 року та за весь 2009 рік приписів статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", яка призвела до порушення прав ОСОБА_1 на своєчасне нарахування на отримання доплати до пенсії.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Гадяцькому районі Полтавської області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Судові витрати по справі підлягають розподілу у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. 64,124,152 Конституції України, ст.ст. 3,6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст.ст. 10, 60, 212 - 215, 223, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі Полтавської області про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов»язання суб»єкта владних повноважень нарахувати та виплатити 30% надбавку до пенсії, як дитині війни, за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2009 рік задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Гадяцькому районі Полтавської області щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період: за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, за весь 2009 рік.

В іншій частині позовних вимог позов ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати державного мита у розмірі 1 (одна) грн. 70 коп. та ІТЗ у розмірі 18 (вісімнадцять) грн. 50 коп..

Повернути ОСОБА_1 частину надмірно сплаченого державного мита в сумі 62 грн. 60 коп. та сплачені витрати з ІТЗ в сумі 101 грн. 50 коп.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення заяви про апеляційне оскарження, з подачею після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуюча: