Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2010 р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Беркій О.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Білик Л.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 25.01.2010 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Долинського районного суду від 25.01.2010 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Долинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири .

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд не врахував, що приміщення магазину, який відчужено ОСОБА_2, фактично знаходилося в будинку № 74 по вул. Шептицького в м. Долина, належному Долинському солекомбінату. Згідно рішення Долинської міської ради цей будинок було переведено у відомчий житловий фонд і Долинський солекомбінат вправі був надати їй житлове приміщення- зокрема квартиру № 5 як особі, що потребує поліпшення житлових умов та видати відповідний ордер. З цього

_____________________________________________________________________________

Справа № 22-ц-539/ 2010 р. Головуючий у І інстанції Тураш В.А.

Категорія 20 Суддя-доповідач ОСОБА_3

приводу було прийнято спільне рішення адміністрації та профкому заводу, яке затверджено рішенням міської ради. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Однак суд не прийняв їх пояснень до уваги і безпідставно вважав, що у встановленому порядку їй квартира не надавалася, оскільки Долинською міською радою ордер на неї не видавався. Вирішуючи даний спір суд необґрунтовано застосував до даних правовідносин ст. ст.58,59 ЖК України, оскільки їх положення на ці правовідносини не поширюються. Крім того, її сім»я за власні кошти переобладнала це приміщення в житлове і використовувала його для постійного проживання.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, апелянт просила вказане судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник Долинської міської ради та ОСОБА_2 доводів скарги не визнали, посилаючись на обгрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що територіальна громада м. Долина в особі Долинської міської ради у встановленому порядку стала власником будівель та споруд Долинського солевиварювального комбінату , в тому числі і спірного приміщення магазину, і вправі була відчужувати його. При цьому будь-яких прав позивача укладенням оспорюваного договору не порушено.

Відповідно до вимог ст. ст. 4,203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 13, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило, має наслідком визнання правочину недійсним.

В судовому засіданні з»ясовано, що згідно рішення Долинської міської ради від 20.12.2007 року у комунальну власність Долинської міської ради було прийнято об»єкти соціальної інфраструктури Долинського солевиварювального комбінату , в тому числі і три квартири житлового будинку № 74 по вул. Шептицького. У вказаному будинку знаходилось також і приміщення магазину, власником якого на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2009 року була територіальна громада м. Долина в особі міської ради.

Судом правильно встановлено, що в результаті проведеного 28.04.2009 року аукціону по продажу приміщення магазину загальною площею 79,5 кв. м, що розташований по вул. Шептицького, 74 в м. Долина, переможцем став ОСОБА_2, між яким та територіальною громадою м. Долина в особі Долинськї міської ради 29.05.2009 року укладено договір купівлі-продажу цього приміщення. Будь-яких порушень закону при укладенні цього правочину судом не виявлено.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що вказане приміщення магазину було переведено у відомчий житловий фонд- квартиру № 5, надано їй у встановленому порядку спільним рішенням адміністрації та профкому Долинського солевивароювального комбінату, використовувалося її сім»єю як житло, а тому відповідно укладеним правочином вона та її сім»я позбавлені права проживання в цій квартирі.

Постановляючи оскаржуване рішення суд правильно встановив, що рішенням виконкому Долинської міськради від 05.08.1997 р. солевиварювальному комбінату дійсно надано дозвіл на переобладнання магазину по вул. Шептицького, 74 в м. Долина в житлове приміщення . Однак в судовому засіданні не здобуто доказів того, що солекомбінатом було виготовлено в райархітектурі та погоджено з усіма службами проведення такого переобладнання, а також здачу його в експлуатацію після проведених робіт, аналогічно як і набуття цим приміщенням статусу житлового приміщення.

Суд обгрунтовано не прийняв до уваги посилань позивача на ордер, який підтверджує ніби-то право зайняття її сім»єю квартири АДРЕСА_1, і прийшов до правильного висновку, що вказаний ордер не відповідає вимогам нормативних актів, які до нього ставляться.

Твердження апелянта про те, що в судовому засідання поясненнями свідківОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтверджено прийняття спільного рішення адміністрації та профкому заводу, яке затверджено рішенням міської ради, щодо надання їй спірної квартири не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ст.ст.58,59 ЦПК України такі пояснення не можуть бути належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, і правомірно відмовив в задоволенні заявленого позову.

Судова колегія вважає, що, розглядаючи спір, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, вірно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, ухвалив рішення з дотриманням вимог ст. 213 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Долинського районного суду від 25.01.2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю.ОСОБА_7 Матківський