Трускавецький міський суд Львівської області
РІШЕННЯ

Іменем України

20 грудня 2010 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області в складі: головуючого судді Марчука В.І., при секретарі Мороз Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Цептер інтернаціональ Україна» про заборону ввезення на митну територію України та колишнього СРСР конструкцій (товарів) для вакуумного зберігання товарів рослинного походження та стягнення 65 000,00 грн. компенсації,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що Дочірнє підприємство «Цептер інтернаціональ Україна» реалізує в Україні, Російській Федерації та колишніх республіках СРСР вакуумний посуд різних моделей, але не є власником патенту на винахід, який би був чинний на території України на дату початку такої реалізації (своєї реєстрації для комерційної діяльності, введення товарів в господарський оборот та пропонування для продажу, ввезення на митну територію). Відповідач не придбав ліцензії на цей товар, як цього вимагає п. 7, другий абзац, ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Крім цього Позивач зазначив, що є власником патентів України на винаходи №1831776 «Спосіб збереження сільськогосподарської продукції», №28127 «Контейнер для зберігання сільськогосподарської продукції», пріоритет від 04.08. 1998 року, патент №48324 «Сховище для силосу» пріоритет від 6.05.2000 року, патент №59287, пріоритет від 24.12.2002 року. Наголосив на тому, що названі патенти накладають заборону на застосування вакуумного зберігання будь-яких продуктів рослинного походження, як для споживання живими організмами.

Відповідач порушує названі охоронні документи. Ці порушення проходять шляхом ввезення та пропонування, введенням в господарський оборот вакуумних пристосувань для тривалого зберігання любих рослинних товарів. Відповідач не здійснив на території СРСР, України, жодних виробничих, технологічних, конструктивних приготувань для виробництва названої продукції.

В ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги і збільшив суму авторської винагороди до 21 000 000 млн. грн., посилаючись на завдані йому збитки, включаючи неодержані доходи.

Представник відповідача, під час судового розгляду справи заперечив проти задоволення позову, посилаючись на те, що Дочірнє підприємство «Цептер інтернаціональ Україна» при виготовленні та реалізації продуктів не використовує ознаки винаходу за вказаними патентами, що свідчить про відсутність факту порушення відповідачем авторського права позивача.

Позивачем не зазначено конкретних видів продукції, щодо якої він просить прийняти рішення про заборону її ввезення. Позивач не може просити заборонити ввозити будь-який вакуумний посуд, оскільки право заборони розповсюдження певної продукції стосується лише тієї продукції, розповсюдження якої порушує його патенті права.

Що стосується стягнення 21 000 000 млн. грн.. авторської винагороди, то позивачем не надано суду жодних доказів понесення таких витрат.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази зібрані по справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Позивач є власником патентів України на винаходи №1831776 «Спосіб збереження сільськогосподарської продукції», №28127 «Контейнер для зберігання сільськогосподарської продукції», №48324 «Сховище для силосу» та №59287.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З огляду на викладене, правовідносини, які є предметом цього спору регулюються Законом СРСР «Про винаходи в СРСР», а після втрати ним чинності. Законом України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі».

Відповідно до ст. 22 Закону СРСР «Про винаходи в СРСР», чинного на момент отримання позивачем патенту, продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу, а спосіб, який охороняється патентом, застосованим, якщо в ньому використано кожну ознаку винаходу, включену до незалежного пункту формули, або ознаку еквівалентну їй.

Відповідно до ст. 28 Закову України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» продукт визнається виготовленим із застосуванням запатентованого винаходу (корисної моделі), якщо при цьому використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу (корисної моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

Так, в справі № 2-393/2006 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Цептер інтернаціональ Україна» про визнання авторства на винахід (патент СРСР № 1831776) та стягнення авторської винагороди ставиться питання про грошову компенсацію автору винаходу у звязку з незаконним використанням Дочірнім підприємством «Цептер інтернаціональ Україна» обєкту правової охорони, що належить позивачеві (яким є винахід, що охороняється патентом СРСР № 1831776). В даній справі позивач ставить питання про заборону ввезення товарів, що виготовляються і пропонуються до продажу із використанням винаходу, що охороняється патентом СРСР № 1831776.

Посилання позивача на судове рішення від 07 травня 2004 року, винесеного у справі № 2-393/2006 за позовом ОСОБА_1 до ДП «Цептер Інтернаціональ Україна», яким було встановлено порушення його прав як власника патенту на винахід № 1831776 «Спосіб зберігання сільськогосподарської продукції», і на дані обставини як на преюдиційні посилався позивач в обґрунтування підставності свого позову про заборону ввезення товарів на митну територію України, судом не береться до уваги, оскільки на момент відкриття провадження по даній справі рішення від 07 травня 2004 року було скасоване Верховних Судом України, і справа була направлена до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 24 жовтня 2008 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог. 17 березня 2009 року ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена, Рішення від 24.10.2008 року залишено без змін. Ухвалою від 7 жовтня 2009 року Верховний Суд України відхилив касаційну скаргу позивача, рішення попередніх інстанцій залишив без змін.

Отже, судові інстанції всіх рівнів підтвердили відсутність порушень прав позивача з боку Дочірнього підприємства «Цептер інтернаціональ Україна» щодо винахіду, що охороняється патентом СРСР № 1831776).

Доказів на обґрунтування своїх вимог протягом попереднього засідання позивачем не подано.

Дочірнє підприємство «Цептер інтернаціональ Україна» було зареєстроване як юридична особа 06 липня 1994 року Печерською райдержадміністрацією м. Києва (реєстраційний № 0888706) та, перереєстрована Голосіївською райдержадміністрацією м. Києва 22 березня 2010 року (реєстраційний № 2003494). Дочірнє підприємство «Цептер інтернаціональ Україна» реалізує на території України вакуумний посуд (тару) для збереження продуктів харчування, які виготовляються Фірмою «Цептер» на підставі європейських патентів: № 0510360В1 від 14 червня 1995 року (дата реєстрації заявки 19 березня 1992 року) «Всмоктувальний пристрій для створення вакууму в контейнерах» і № 0723915А1 від 31 липня 1996 року (дата реєстрації заявки 19 січня 1996 року) «Пристрій для пакування під вакуумом продуктів, що зберігаються у мяких (гнучких) пакетах».

Вказані винаходи не запатентовані в Україні, але оскільки продукція яка виготовлена з використанням цих винаходів почала реалізовуватись в Україні до подачі заявки на аналогічний винахід, то в силу положення п. 1 ст. 25 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» від 15 грудня 1993 року (в редакції Закону, який діяв на момент подання позову) Дочірнє підприємство «Цептер інтернаціональ Україна» користується правом попереднього користування, тобто зберігає за собою право на безоплатне використання власних виробів або на використання винаходу захищених зазначеними Європейськими патентами.

Суд приходить до висновку, що відповідач своїми діями не порушив жодного авторського права позивача, діяв відповідно до норм національного та міжнародного права.

Тому, посилання позивача на ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», яка передбачає, що патент надає його власнику право забороняти іншим особам використовувати винахід без його дозволу» є недоречним. Оскільки позивачем не зазначено конкретних видів продукції, щодо якої він просить прийняти рішення про заборону її ввезення, суд неодноразово просив уточнити позовні вимоги. Позивач цього не зробив, посилаючись на те, що просить заборонити ввозити будь-який вакуумний посуд Дочірнього підприємства «Цептер інтернаціональ Україна». Оскільки право заборони розповсюдження певної продукції може стосуватися лише тієї продукції, розповсюдження якої порушує патенті права позивача, а позивачем не надано доказів порушення, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених вимог.

Згідно ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Стягуючи з відповідача суму авторської винагороди в розмірі 21 000 000 млн. грн, яку за розрахунком позивача, він особисто витратив на дослідження винаходів та упущеної вигоди, позивач не навів належних правових обґрунтувань цих стягнень.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів.

Судом встановлено, що позивач не надав доказів, що підтверджують порушення відповідачем його патентних прав, а також доказів та обґрунтування ціни позову суми 21 000 000 млн. грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 209, 215 ЦПК України, Законом України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі»,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Цептер Інтернаціональ Україна» про заборону ввезення на митну територію України та колишнього СРСР конструкцій (товарів) для вакуумного зберігання товарів рослинного походження та стягнення компенсації - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Трускавецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Суддя Марчук В.І.