Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-4847/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

Секретаря Рибаченко А.В.

За участю:

Представника позивачів ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи Дніпропетровська міська рада, КП Дніпропетровське МБТІ, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2010 року позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що спірне домоволодіння № 19 по вул. Кишинівській у м. Дніпропетровську належало їх діду ОСОБА_4, що загинув на фронті під час Великої Вітчизняної Війни, та бабусі ОСОБА_5, що померла у 1960 р., а після останніх перейшло до батька позивачів ОСОБА_6, який здійснив реконструкцію старого жилого будинку зі збільшенням його площі з 21,2 кв.м. до 35,8 кв.м. та добудував літню кухню літ. Б-1, обладнану під житло. У 1987 р. ОСОБА_6 помер. Після його смерті позивачі прийняли спадщину на підставі положень ЦК України в редакції Закону 1963 р., фактично вступивши у володіння спадковим майном, втім позбавлені можливості зареєструвати його за собою на праві власності, оскільки правовстановлюючі документи на нього попередніми власниками не оформлювалися, а також для проведення вищезазначених перебудов спадкодавцем не були отримані відповідні дозволи та узгодження, а отже воно у ньому наявні самовільні побудови та право власності на нього може бути оформлене виключно у судовому порядку. На підставі викладеного, з урахуванням уточнення заявлених вимог (а.с. 47-51), просили суд визнати за ними право власності у рівних частках на жилий будинок літ. А-1 жилою площею 21,8 кв.м., загальною площею 43,0 кв.м., з самовільно збудованими прибудовами літ. а-1 (приміщення 1-1 площею 7,6 кв.м.), а1-1 (приміщення 1-6 площею 7,2 кв.м.) з ганком та козирком, сараї В, Г, літні кухні Б, б, споруди № 1-8, І, ІІ у домоволодінні по вул. Кишинівській, 19 у м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні представник позивачів заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав.

Відповідач явку свого представника до суду не забезпечив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 59), надав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність підтвердження відповідності спірного майна нормативним вимогам (а.с. 58).

Представник третьої особи Дніпропетровської міської ради у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що земельна ділянка під спірним домоволодінням у встановленому порядку не виділялася.

Третя особа КП Дніпропетровське МБТІ явку свого представника до суду не забезпечила, про день та час розгляду справи повідомлялася (а.с. 59).

Заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що у 1937 р. у домоволодінні № 19 по вул. Кишиньовій у м. Дніпропетровську Лайко ОСОБА_7 був зведений жилий будинок літ. А-1 з сінями а-1 (а.с. 14). Документи про надання йому відповідної земельної ділянки в архівних установах не збереглися (а.с. 19).

У подальшому після смерті ОСОБА_4 спірне домоволодіння перейшло до його сина ОСОБА_6 (а.с. 17), що у 1948-1951 рр. звів у ньому літню кухню Б-1, обладнану під житло, та господарські споруди літ. б, В, Г, у 1986 р. прибудову а-1 (а.с. 8, 9, 14, 56). 30.05.1960 р. померла ОСОБА_5, мати ОСОБА_6 (а.с. 17, 22).

24.03.1950 р. померла ОСОБА_8 (а.с. 20), 18.05.1987 р. помер ОСОБА_6 (а.с. 21). Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є їх спільними дітьми (а.с. 15, 16, 18), що після смерті батька вступили у володіння спадковим майном, зокрема ОСОБА_3 зареєстрований у спірному домоволодінні з 1984 р. (а.с. 6/зв). У 1990-1991 р. позивачами були самовільно збудовані у зазначеному домоволодінні прибудова літ. а1-1, ганок а, козирок (а.с. 56). У серпні 2009 р. позивачі звернулися до нотаріальної контори для оформлення права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування, втім отримали відмову з посиланням на відсутність в них правовстановлюючих документів на нього (а.с. 29).

Розпорядженням міського голови від 13.01.2010 р. № 8-р спірному домоволодінню був присвоєний № 19 по вул. Кишинівській (а.с. 52).

Як вбачається з матеріалів поточної технічної інвентаризації, у спірному домоволодінні наявний жилий будинок літ. А-1, що не є самовільним, втім право власності на нього підлягає оформленню, а також самовільні побудови прибудови а-1 та а1-1, сараї літ. В та літ. Г, літні кухні літ. Б та літ. б (а.с. 53/зв).

Згідно технічному висновку ТОВ фірми Технологія, ліцензія серії АВ № 195627 строком дії до 28.12.2011 р., стан конструкцій жилого будинку літ. А-1 та інших наявних у домоволодінні будівель і споруд оцінюється як задовільний і такий, що відповідає будівельним та санітарним вимогам, будівлі придатні до подальшої експлуатації та введення в експлуатацію (а.с. 23-27).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Так, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилася та була прийнята спадкодавцями до 01.01.2004 р., згідно п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону 2003 р. питання щодо переходу спадкового майна належить вирішувати на підставі положень ЦК України в редакції Закону 1963 р.

Враховуючи, що позивачі після смерті цього спадкодавця вступили у володіння спірним майном, їх слід вважати такими, що як спадкоємці першої черги прийняли спадщину на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції Закону 1963 р., а отже вони вправі вимагати визнання за ними у судовому порядку права власності на самовільно збудоване спадкодавцем майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З урахуванням положень зазначеної норми, а також приймаючи до уваги, що позивачі є користувачами земельної ділянки під спірним домоволодінням як правонаступники його попередніх власників, які у свою чергу набули відповідне право землекористування на підставі чинного на той час законодавства, самовільно зведене майно відповідає нормативним вимогам, порушень прав інших осіб у звязку з самовільним будівництвом не вбачається (а.с. 28) і сторони на такі обставини не посилалися, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються змістом технічного висновку ТОВ фірми Технологія (а.с. 23-27).

Заперечення представника третьої особи суд оцінює критично. Так, з матеріалів справи вбачається, що докази надання земельної ділянки під забудову ОСОБА_4 не можуть бути отримані, оскільки документи за відповідний період в архівних установах не збереглися (а.с. 19), в той же час за даними КП Дніпропетровське МБТІ жилий будинок літ. А-1 у спірному домоволодінні не є самовільним, а правовстановлюючі документи на нього підлягають оформленню у загальному порядку (а.с. 53/зв), а отже немає підстав вважати, що спірне домоволодіння було зведене на самовільно захопленій земельній ділянці.

На підставі викладеного, керуючись ст. 549 ЦК України в редакції Закону 1963 р., ст. ст. 375, 376, 383 ЦК України в редакції Закону 2003 р., ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на жилий будинок літ. А-1 жилою площею 21,8 кв.м., загальною площею 43,0 кв.м., з самовільно збудованими прибудовами літ. а-1 (приміщення 1-1 площею 7,6 кв.м.), а1-1 (приміщення 1-6 площею 7,2 кв.м.) з ганком та козирком, сараї В, Г, літні кухні Б, б, споруди № 1-8, І, ІІ у домоволодінні по вул. Кишинівській, 19 у м. Дніпропетровську у рівних частках по ? частині за кожним.

Рішення може бути оскаржене у загальному апеляційному порядку.

Суддя А.А. Мазниця