Броварський міськрайонний суд Київської області
справа № 2-170/10
РІШЕННЯ

Іменем України

26 травня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою,

в с т а н о в и в :

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що перебував у період з 19 лютого 1993 року по 18 листопада 2002 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, дітей від шлюбу не мають.

Однією сімєю вони проживали в державній (службовій) однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, житловою площею 13,4 м2. Ця квартира була надана йому рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 23 травня 1995 року № 120, на підставі цього рішення на його імя 09 червня 1995 року видано службовий ордер за № 811 на вселення у квартиру.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_4 перестала бути членом його сімї, з того часу постійно проживає у своєї матері за адресою: АДРЕСА_2. З листопада 2002 року по даний час жодного разу у квартирі не зявлялася.

У зазначеній квартирі він проживає один, самостійно виконує всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення, сплачує комунальні послуги, що підтверджується актами обстеження жилого приміщення та історією оплат.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не є членом його сімї, у квартирі АДРЕСА_3 не проживає тривалий час без поважних причин, вона відповідно до вимог ст. 71 ЖК України втратила право користування цією квартирою.

Просив визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 3 у будинку № 9 по вулиці Воззєднання у місті Броварах Київської області у звязку з відсутністю без поважних причинпонад встановлені законом строки.

Відповідач ОСОБА_4 у попередньому судовому засіданні подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, в якій зазначала, що 19 лютого 1993 року вона і ОСОБА_3 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу на підставі ордеру, виданого виконкомом Броварської міської ради, вона у встановленому законом порядку вселилася у надану їм службову квартиру АДРЕСА_1.

Під час спільного проживання ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, вчиняв сварки і бійки, внаслідок чого 18 листопада 2002 року шлюб між ними було розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 принижував її честь і гідність, неодноразово застосовував до неї фізичну силу, бив, виганяв із квартири. Пізніше встановив додатковий замок на вхідних дверях, ключі від якого знаходились лише у нього, тому потрапити до квартири вона не мала можливості.

Створивши нестерпні умови для проживання у спірній квартирі, в той час, коли квартира була закрита на два замки, вона змушена була тимчасово проживати в інших людей. На даний час тимчасово проживає у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_4. Дана квартира на праві приватної власності належить її матері, іншого придатного для проживання житла вона не має.

З часу розлучення вона періодично проживала у службовій квартирі, коли двері квартири не були зачинені на два замки.

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування квартирою, на підставі ст. 71 ЖК України, з чим вона категорично не згодна.

Згідно із ст. 71 ЖК України член сімї наймача квартири втрачає право користування житлом, лише в разі, якщо він не проживав у квартирі понад шість місяців підряд без поважних причин.

Однак вона з 2002 року по даний час періодично проживала у вказаній вище квартирі, шестимісячний строк не пропускала. Неможливість її постійного проживання у квартирі повязана з відсутністю ключів від другого замка вхідних дверей квартири. За таких обставин вона не могла попасти у квартиру та ночувала у інших людей.

Просила вселити її у квартиру АДРЕСА_1 та зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні даною квартирою.

Позивач ОСОБА_3 і його представник ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що у листопаді 2002 року шлюб між сторонами розірвано, після чого деякий час вони ще проживали разом у спірній квартирі, в подальшому відповідач ОСОБА_4 добровільно вивезла свої речі, з 2005 року не проживає у квартирі без поважних причин, проживає у своєї матері за іншою адресою. До отримання позову ОСОБА_4 до балансоутримувача спірної квартири, органів внутрішніх справ та суду з питанням усунення перешкод у користування квартирою жодного разу не зверталася, оскільки це питання її не цікавило. Лише після цього, у серпні 2009 року, ОСОБА_4 з метою реабілітації свого безпідставного непроживання у квартирі звернулася до міліції з надуманим обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні їй перешкод у користуванні спірною квартирою.

Оскільки ОСОБА_4 протягом тривалого часу не проживала без поважних причин у квартирі АДРЕСА_1, вона на підставі ст. 71 ЖК України втратила право користування цією квартирою.

Просили позов ОСОБА_3 задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити за його необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 у судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнали.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що у листопаді 2002 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано, після цього вони продовжували проживати разом у спірній квартирі протягом 2002 2004 років. Через протиправну поведінку позивача ОСОБА_3, постійні сварки та бійки вона змушена була тимчасово проживати у своїх знайомих та матері. Прийшовши до квартири у 2005 році, попасти у квартиру не змогла, оскільки позивач встановив на вхідних дверях ще другий замок. З того часу вона періодично проживала у спірній квартирі, тоді коли квартира закривалася лише на один замок, ключ від якого у неї був, та коли в ній не було ОСОБА_3 Коли не могла попасти у квартиру, ночувала у своєї матері та знайомих. З метою усунення перешкод у користуванні квартирою до серпня 2009 року вона нікуди не зверталася.

Вважає, що у спірній квартирі постійно вона не проживала з поважних причин через неправомірні дії ОСОБА_3, тому право користування цією квартирою не втратила.

Представник відповідача ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що позивач жодного доказу безперервного шестимісячного періоду непроживання ОСОБА_4 без поважних причин у спірній квартирі суду не надав, тому не має підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою у звязку з тимчасовою відсутністю протягом шести місяців.

Просили у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити в повному обсязі.

Третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їхнього представника та прийняти рішення у справі на власний розсуд.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в період 19 лютого 1993 року по 18 листопада 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

09 червня 1995 року на підставі рішення виконкому Броварської міської ради Київської області від 23 травня 1995 року № 120 позивачу ОСОБА_3 було видано ордер за № 811 на однокімнатну квартиру АДРЕСА_5, житловою площею 13,4 м2, на сімю з двох осіб, він та дружина ОСОБА_4 За вказаною адресою сторони зареєстровані по даний час.

У ч. 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Заявляючи вимоги про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування вказаною вище квартирою, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач добровільно залишила квартиру та не проживає в ній без поважних причин з 2005 року.

Факт відсутності й непроживання з 2005 року відповідача ОСОБА_4 в спірній квартирі підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов від 02.03.2007 року та 25.03.2009 року, показаннями свідка ОСОБА_7, сусідки позивача із квартири № 2, яка у судовому засіданні показала, що останній раз у квартирі відповідач зявлялася пять років тому. Під час обстеження депутатом житлових умов ОСОБА_3 жіночих речей у квартирі не бачила. Також вона була свідком того, як після розірвання шлюбу ОСОБА_4 вивозила із квартири свої речі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 у суді пояснила, що з 2005 року постійно проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1 не могла через перешкоди, які чинив їй ОСОБА_3, а саме: відсутність ключів від одного з двох замків на вхідних дверях квартири та протиправні дії позивача. Однак інколи, коли останній не закривав двері на два замки та його не було вдома, вона ночувала у квартирі.

Згідно із ст. 71 ЖК України на підставах відсутності понад шість місяців у жилому приміщенні колишній член сімї наймача може бути визнаний таким, що втратив право користування цим приміщенням, якщо ця відсутність не обумовлювалася поважними причинами.

Виходячи із змісту зазначеної норми, суд вважає, що епізодичні відвідування квартири особою, яка тривалий час в ній не проживає без наміру використовувати це житло для задоволення житлових потреб, не можуть розглядатися як обставини, що переривають шестимісячний термін або є поважними причинами для продовження цього строку.

У судовому засіданні встановлено, що з 2005 року до 25 серпня 2009 року, тобто до одержання позовної заяви, відповідач ОСОБА_4 за захистом своїх житлових прав ні до правоохоронних органів, ні до суду не зверталася, будь-яких спроб самостійно відновити своє право на проживання у квартирі теж не робила. Переконливих доказів непроживання ОСОБА_4 у спірній квартирі з поважних причин судом не здобуто та відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 причин поважності відсутності відповідача ОСОБА_4 у спірній квартирі в зазначений період не підтверджують та висновків суду не спростовують.

У звязку з наведеним вище, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 71 ЖК України, керуючись ст. ст. 61, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 3 у будинку № 9 по вулиці Воззєднання у місті Броварах Київської області.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Дутчак І.М.