Солонянський районний суд Дніпропетровської області
Справа №2-7/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Омелюх В.М., при секретарі - Ращик ПЛІ.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт.Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Солонянський молокозавод», виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з урахуванням уточнень від 20 липня та 11 серпня 2010 року з позовом до відповідачів про скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

На обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона працювала на підприємстві ТОВ «Солонянський молокозавод» більше 16 років.

Під час роботи на підприємстві їй та членам її сімї було надано відомчу квартиру №1 в житловому будинку №184 по вулиці Радянській, смт Солоне Дніпропетровської області, в якій вона була зареєстрована з 09.02.1996 року та користувалась на умовах найму та сплачує комунальні послуги та інші платежі за користування нею.

З вересня 2003 року нею припинено трудові відносини з відповідачем, але у звязку з тим, що пропрацювала на підприємстві більш ніж 15 років, то у відповідності до ст.ст. 124 та 125 Житлового кодексу України, якими передбачено, що «без надання іншого житлового приміщення у випадках, зазначених статтею 124 ЖК України не може бути виселено:... осіб які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове житлове приміщення, не менш як 10 років..», вона набула пільгу, за якою її та її родину не можна було виселити з службового приміщення без надання іншого житла. До 2007 року відповідач ТОВ «Солонянський молокозавод» її не турбував та не вимагав її виселення із службової квартири АДРЕСА_1.

Влітку 2007 року вона звернулася до відповідача - виконкому Солонянської селищної ради з заявою про надання їй дозволу на приватизацію цієї квартири, але в прийнятті заяви їй відмовили, при цьому повідомили, що 16.11.2006 року рішенням №174 від 16.11.2006 року «Про оформлення права власності» права власності на квартиру АДРЕСА_1 було оформлено за ТОВ «Солонянський молокозавод», яким і було отримано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Вважає, що прийняття зазначено рішення та видача свідоцтва про право власності є грубим порушенням норм чинного законодавства України та її конституційних прав на житло, в звязку з чим свідоцтво про право власності повинне бути скасоване, оскільки виконком Солонянської селищної ради при підготовці рішення №174 від 16.11.2006 року не зясував чи були в спірній квартирі зареєстровані будь-які особи та на підставі яких документів проведена їх реєстрація.

Відповідно до ст. 2. абзацу 2 п.9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належить квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкає два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, а в разі банкрутства підприємства, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні який перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Відповідно до листа Фонду Державного Майна України №10-04-09259 від 25.11.2008 року і наданого переліку майна житловий фонд, до якого належить квартира АДРЕСА_1, при передачі майна до статного фонду ТОВ «Солонянський молокозавод» від 23.12.2002 року №12/7-6298 не увійшла та повинна була бути передана у комунальні власність, а реєстрацію осіб, які проживають в ній на умовах найму, повинен був здійснювати виконком Солонянської селищної ради.

Відповідач ГОВ «Солонянський молокозавод» надав неправдиві відомості до виконкому Солонянської селищної ради при зверненні із заявою про оформлення права власності на спірну квартиру, оскільки для приватизації вказаної квартири вона та її члени сім'ї повинні були звільнити її, а відповідач ТОВ «Солонянський молокозавод» повинен був надати їй інше житло, що зроблено не було, як не було і рішень суду про позбавлення її права користування спірним житловим приміщенням, оскільки згідно Конституції України жодна особа не може бути позбавленою права на житло інакше, як за рішенням: суду, а при передачі майна державного підприємства «Солонянський молокозавод» до складу основних фондів, що були передані у власність ТОВ «Солонянський молокозавод» відомчий житловий фонд включений не був.

Видане 10.08.2007 року ТОВ «Солонянський молокозавод» свідоцтво про право власності на спірну квартиру порушує її конституційне право на приватизацію житла, яким вона користується за договором найму, в звязку з чим вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав шляхом скасування виданого відповідачеві ТОВ «Солонянський молокозавод» свідоцтва про право власності, оскільки Апеляційним адміністративним судом Дніпропетровської області було задоволено її позовні вимоги щодо скасування п. 1 рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради №174 від 16.11.2006 року «Про оформлення права власності».

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та прохали скасувати видане Солонянською селищною радою відповідачеві ТОВ «Солонянський молокозавод» свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки видачею даного свідоцтва порушуються права позивачки як на житло, так і на приватизацію спірної квартири, право на користування якою вона не втратила до даного часу, про що свідчать і рішення суду, за якими було відмовлено в задоволені позовів ТОВ «Солонянський молокозавод» про її виселення.

Представники відповідача ТОВ «Солонянський молокозавод» у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що позов не підлягає задоволенню, оскільки доводи позивачки не обгрунтовані на законі та суперечать встановленим набравшими законної чинності рішеннями судів по справах за позовом відповідача до позивачки про її виселення обставинам про те. що позивачка вселилась до спірної квартири без наявності рішення адміністрації підприємства та профсоюзного комітета підприємства про виділення квартири та ордеру, який є єдиною підставою для вселення. Згідно позовної заяви позивачкою визнається, що спірна квартира їй була надана без видачі ордеру як відомча, в зв'язку з чим є безпідставними: доводи позивачки про те, що вона не може бути виселена зі спірної квартири як службової без надання іншого житлового приміщення у відповідності зі ст. 124,125 Житлового кодексу України, оскільки дані норми законодавства передбачають перелік осіб, які не можуть бути виселені без надання іншого житлового приміщення саме зі службового, а не відомчого житла. Вважали, що право власності на спірну квартиру за відповідачем визнано у встановленому законом порядку органом, до компетенції якого входить вирішення даного питання, при цьому право власності за відповідачем було визнано не в порядку приватизації житла, а в звязку з знаходженням його на балансі підприємства після реорганізації форми власності підприємства, а право власності відповідача на спірну квартиру визнавалось позивачкою, про що свідчить укладення нею з відповідачем договору оренди спірної квартири від 19 лютого 2010 року, по якому позивачка має заборгованість зі сплати орендної плати. Доводи позивачки про те, що рішенням Апеляційного адміністративного суду Дніпропетровської області задоволено її позовні вимоги про скасування п.1 рішення виконкому Солонянської селищної ради №174 від 16 листопада 2006 року про оформлення права власності на спірну квартиру за відповідачем є безпідставними, оскільки таке рішення відсутнє, так як ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року було скасовано постанову Солонянського районного суду від 01 вересня 2009 року, а провадження по справі було закрито, що свідчить про те, що рішення виконкому Солонянської селищної ради про визнання за відповідачем права власності на спірну квартиру до даного часу ніяким рішенням суду не скасовувалось, а відповідно не може бути і скасоване свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Представник відповідача - виконкому Солонянської селищної ради, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Згідно письмових заяв (а.с.60,105,125) відповідач прохав розглядати справу за відсутності їх представника, позов не визнав.

Представник третьої особи ТОВ «Абріс», яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно письмових заяв(а.с.59,104,126) третя особа прохала розглядати справу у відсутність їх представника.

Представник третьої особи - регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, яке належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно письмових заяв(а.с.49,61.101,133) третя особа прохала розглядати справу у відсутність їх представника та надала письмові пояснення за даним позовом (а.с.49-51), з яких вбачається, що спірна квартира належала Солонянському державному молокозаводу, який було передано у спільну власність територіальної громади Дніпропетровської області, а рішенням від 18 квітня 1995 року №26-3/ХХ11 Дніпропетровської обласної ради народних депутатів «Про перелік обєктів обласної комунальної власності, які підлягають приватизації в 1995 році» включено до переліку підприємств агропромислового комплексу, що підлягають приватизації, та який було відповідно до виданого регіональним управлінням: Фонду державного майна України по Дніпропетровській області наказу від 05.04.1995 року №12/13-РП «Про приватизацію державного майна» перетворено у ВАТ «Солонянський молочний завод», до статутного фонду якого не було включено держаний житловий фонд, який приватизується згідно із Законом України «Про приватизацію житлового фонду» уповноваженим на це органом, створеним місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача, дослідивши надані сторонами докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що в задоволені позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка проживає та зареєстрована в квартирі №1 у житловому будинку №184 по вул.Радянській в сел.Солоне Дніпропетровської області з о9 лютого 1996 року(а.с.10,22-24), яка була в період її знаходження в трудових відносинах з ВАТ «Солонянський молокозавод» (а.с. 13-21), надана їй та її сімї як відомча для проживання за рішенням профкому та адмінстрації підприємства, при цьому вона за користування відомчою квартирою сплачувала квартирну плату ТОВ «Солонянський молокозавод», а плату за надання комунальних послуг сплачувала підприємствам, які надавали комунальні послуги та з якими нею було укладено відповідні договори, що було встановлено набрашними законної чинності рішеннями Солонянського райсуду від 27 січня та 24 червня 2009 року (а.с.91-96,150-151 ) та рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської від 01 квітня 2008 року (а.с.81- 84,87-89), оскільки у відповідності до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з трудової книжки та встановлено набравшими законної чинності рішеннями судів (13-21,81-84,87-89,91-96,150-151) позивачка постійно працювала на даному підприємстві з 20 жовтня 1982 року до 15 жовтня 1997 року, після чого працювала періодично та була акціонером даного підприємства після реорганізації Солонянського державного молочного заводу шляхом приватизації в ВАГ Солонянський молокозавод» до відчудження належних їй акцій.

На період реорганізації державного підприємства у ВАТ «Солонянський молокозавод» в порядку приватизації за рішенням №26-3/ХХ11 від 18 квітня 1995 року Дніпропетровської обласної ради народних депутатів спірна квартира належала до житлового фонду державного підприємства, яке було реорганізоване, але до переліку обєктів, які було передано в процесі приватизації до статутного фонду створеного господарського товариства, житловий фонд включено не було(а.с.27,28,49-51), але після перетворення державного підприємства в господарське товариство житловий продовжував знаходитись на балансі ВАГ «Солонянський молокозавод» (а.с. 12), а приватизація спірної квартири згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до 2006 року здійснена не була, в ому числі і позивачкою, а її доводи про те, що вона зверталась з заявами про приватизацію нею спірної квартири як до адміністрації ВАТ «Солонянський молокозавод», так і до Солонянської селищної ради свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки позивачкою, не дивлячись на розяснення суду щодо надання доказів на підтвердження обставин поданого нею позову, не було надано будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин.

З урахуванням викладенного, суд приходить до висновку, що спірна квартира надавалась позивачці в 1996 році в користування як відомча вже новостворенним в процесі приватизацій' майна державних підприємств господарським товариствовом - ВАТ «Солонянський молокозавод», державна реєстрація якого як юридичної особи була проведена згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи 01 вересня 1995 року, що спростовує доводи позивачки про те, що спірна квартира є службовою, а вона як особа, що пропрацювала на підприємстві більше 10 років не може бути виселена зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення відповідно до вимог ст. 124,125 Житлового кодексу України, як і доводи про те, що дана квартира після надання їй в користування повинна була бути передана відповідачем ТОВ «Солонянський молокозавод» в комунальну власність Солонянської селищної ради як житловий фонд державного підприємства, майно якого було приватизоване.

Рішенням виконкому Солонянської селищної ради №174 від 16 листопада 2006 року (а.с. 11). яке прийнято відповідачем в межах його компетенції і є чинним на час розгляду судом даної справи, за клопотанням ВАТ «Солонянський молокозавод», на балансі якого знаходилась спірна квартира, про що достовірно було відомо позивачці, якою з 1996 року сплачувалась відповідачеві за користування квартирою квартирна плата, було прийнято рішення про оформлення за відповідачем права власності на квартиру№1 у житловому будинку №184 по вул.Радянській в сел.Солоне Дніпропетровської області та видано 10 серпня 2007 року свідоцтво про право власності на дану квартиру (а.с. 25), що також було встановлено зазначеними вище судовими рішеннями (а.с.13-21,81-84,87-89,91-96,150-151).

Доводи позивачки про те, що зазначене рішення виконкому Солонянської селищної ради було скасоване рішенням Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки встановлено, що позивачка по даній цивільній справі 29 липня 2009 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про скасування п.1 рішення №174 виконкому Солонянської селищної ради «Про оформлення права власності» та про скасування права власності ТОВ

«Солонянський молокозавод» на квартиру№1 у житловому будинку №184 по вул.Радянській в сел.Солоне. Ухвалою Солонянського районного суду від 17 липня 2009 року у відповідності із ч.2 ст. 126 ЦПК України було розєднано позовні вимоги та виділене у окреме провадження вимогу про скасування п.1 рішення Виконавчого комітету С'олонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №174 від 16.11.2006 року «Про оформлення права власності» як таке, що підлягало розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с.29), а в частині позовних вимог про скасування права власності ухвалою суду від 17 липня 2009 року (а.с.30) було відкрито провадження по даній цивільній справі, яке згідно ухвали Солонянського районного суду від 03 серпня 2009 року було зупинено до набранням законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення даної справи (а.с.32), тобто до розгляду в порядку адміністративного судочинства позову позивачки до відповідачів про скасування рішення виконавчого комітету Солонянської селищної ради №174 від 16 листопада 2006 року.

Згідно постанови Солонянського районного суду від 01 вересня 2009 року по справі №2-а-123/09 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Солонянський молокозавод», виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про відміну п.1 рішення №174 від 16 листопада 2006 року в задоволенні позову було відмовлено у звязку з пропуском строку звернення з адміністративним позовом до суду (а.с.45а,б).

Ухвалою колегії суддів Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2009 року (а.с.45в) зазначене рішення суду було скасоване, а провадження по справі за адміністративним позовом закрите, оскільки даний позов не підлягав розгляду в порядку адміністративного судочинства, так як спір не є публічно-правовим так як стосується майнових правовідносин з приводу набуття, змін чи припинення права власності, які регулюються положеннями ЦК України. В процесі розгляду справи позивачкою з урахуванням роз'яснень суду декілька раз уточнювались позовні вимоги, але вони стосувались лише скасуваня свідоцтва про право власності ВАТ «Солонянський молокозавод» на спірну вкартиру.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав для скасування права власності відповідача ВАТ «Солонянський молокозавод», а в задоволенні позову иеохідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 118-125 Житлового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду, глави 24 ЦК України, ст.ст.

10, 11, 57, 61,209, 212-215 України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Солонянський молокозавод», виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області про скасування право власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання

КОПІЇ ЦЬОГО рішення.

Головуючий: суддя