РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 липня 2010 року смт. Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі :

Головуючого судді Марюхна Л.А.

При секретарі Великородній Л.Ф.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду в Нововодолазькому районі Харківської області про зобовязання вчинити певні дії по виплаті державної соціальної допомоги «Дітям війни»

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області, в якому просить суд визнати дії відповідача щодо виплати щомісячного підвищення до пенсії, як дитині війни, з порушенням вимог Закону України „Про соціальний захист дітей війни неправомірними.

Зобов'язати відповідача нараховувати підвищену щомісячну пенсію як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в 2010 році і послідуючі роки.

Стягнути з відповідача 6905 грн. 94 коп. згідно ст.ст. З, 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" невиплачених упродовж 2006-2009 років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18 листопада 2004 року за №2195-1V Верховною Радою України прийнятий Закон "Про соціальний захист дітей війни". Згідно з п.1 Прикінцевих положень цей Закон набрав чинності з 1 січня 2006 року.

За 2006-2009 роки відповідачем не виконувались вимоги ст. 6 Закону стосовно щомісячного підвищення моєї пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Недоплата пенсії за 2006-2007 роки становила 2733 грн. 30 коп. Недоплата пенсії за 2008 рік становила 2062 грн та за 10 місяців 2009 року недоплата щомісячної підвищеної пенсії становила 1719 грн. і за два місяці 2009 року - листопад і грудень недоплата підвищеної щомісячної пенсії становила 360, 84 грн. Упродовж 2008 і 2009 років позивачу недоплачено 4172, 64 грн.

За 2006 і 2007 роки державна соціальна підтримка позивачу у вигляді підвищення до пенсії 30% мінімальної пенсії за віком відповідачем не проводилася. Конституційний Суд України №6-рп/2007 від 9 липня 2007 року у справі №1-29 (справа про соціальні гарантії громадян) визнав такими, що не відповідають Конституції України і є неконституційними положення пункту 12 ст 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік", яким зупинено дію ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни". Крім того, пунктом 4 цього рішення Конституційний Суд України зазначив "Звернути увагу Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України на необхідність додержання положень 1, 3, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України при підготовці, прийнятті та введені в дію закону про державний бюджет". Пунктом 5 цього ж рішення визначено, що "Рішення Конституційного суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнанні неконституційними".

Незважаючи на ці застереження КСУ, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України всупереч вимогам ст. ст. З, 6, 8, 19, 22, 95, 96 Конституції України, всупереч вимогам ч.2 ст. 3 Закону "Про соціальний захист дітей війни", згідно яким "Державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно правовими актами" продовжується ігнорування застережень КСУ. Верховна Рада України з подачі Кабінету Міністрів України пунктом 41 Розділу 2 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" дітям війни підвищення до пенсії у розмірі 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто 48 грн., Законом "Про Державний бюджет України на 2009 рік" підвищена щомісячна пенсія дітям війни встановлена на рівні 2008 року, тобто в розмірі 48 грн. що суперечить вимогам ст.ст. З, 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни".

Незважаючи на вимоги Закону України "Про соціальний захист дітей війни", відповідач продовжує застосовувати положення про підвищення щомісячної пенсії в розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Конституційний Суд України знову визнав неконституційними, і які є не чинними з дня винесення рішення, тобто з 22 травня 2008 року встановлення підвищеної пенсії у розмірі 10% від прожиткового мінімуму для осіб які втратили працездатність. Відповідач використовує пункт 8 постанови КМУ №530 від 28.05.2008 року "Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", яким встановлено, що дітям війни до пенсії підвищення проводиться у таких розмірах з 22 травня - 48, 10 грн., з 01 липня 48, 20 грн., з 01 жовтня - 49, 80 грн. Ця постанова КМУ є протиправною і такою, що не відповідає вимогам не тільки ст. З Закону "Про соціальний захист дітей війни", а й вимогам нормі викладеній в абзаці другому ч. 4 ст. 4 ЦК України, згідно якого "Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України або іншому закону, застосовується відповідні положення ЦК України або іншого закону" та не відповідає вимогам ч. З ст. 22, ст. 58 Конституції України щодо незворотності дії в часі законів та нормативно-правових актів. Відповідно до ч. З ст. 22 Конституції України при прийнятті законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод громадян.

Зважаючи на вищевикладене, невиплата відповідачем мені підвищеної пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" упродовж 2006-2007 років становила 2733 грн. 30 коп. та невиплачено відповідачем підвищеної пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком упродовж 2008-2009 років становить 4172, 64 грн.

Відповідач як орган владних повноважень, не здійснював позивачу виплату підвищеної пенсії у відповідності до вимог ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" за 2006-2007 роки в сумі 2733, 30 грн. і за 2008-2009 роки в сумі 4172, 64 грн.

Всього відповідачем не здійснено виплати підвищеної пенсії позивачу в сумі 6905, 94 грн.

Законні права позивача на отримання державної соціальної допомоги згідно Закону були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, якими позивач позбавлявся права на отримання підвищеної щомісячної пенсії як дитина війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком

Факт порушення прав упродовж 2006-2007 років став відомий позивачу лише після висвітлення в ЗМІ рішення КСУ від 9 липня 2007 року, наразі чого, він 30 жовтня 2008 року направив адміністративний позов до Харківського окружного адміністративного суду про стягнення з відповідача 2733, 30 грн.

До 18 березня 2009 року позивачу не надіслане судове рішення із Харківського адміністративного суду і позивач не знає як вирішений його адміністративний позов, що є поважною причиною вважати пропущений строк для звернення до суду і заявити клопотання про поновлення строку для звернення до суду за захистом прав на отримання щомісячної підвищеної пенсії у відповідності до ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни".

Факт порушення прав позивача на отримання підвищеної пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком упродовж 2008-2009 років став відомий позивачу із роз'яснення відповідачем, вказаного в листі від 15.02.2010 за №386-02/20, що є поважною причиною для внесення клопотання щодо поновлення строку для звернення до суду, а також нерозглянутий адміністративний позов позбавляв позивача можливості звернутися з адміністративним позовом про стягнення з відповідача недоплаченої підвищеної пенсії упродовж 2008-2009 років в розмірі 4172, 60 грн.

Позивач уточнив свої позовні вимоги в яких вказав, що на відміну від попередніх чотирьох років (з 2006 по 2009 роки включно) в Законі "Про державний бюджет України на 2010 рік відсутня вимога про зупинення ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни". В 2010 році діє положення статті 6 названого Закону разом з врахуванням вимог ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Ухвалою Конституційного Суду України від 19 травня 2009 року №27-у/2009 року зазначено, що у частині третій статті 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" закладено однозначну вимогу щодо застосування мінімального розміру пенсії за віком (установленого абзацом 1 частини 1 цієї статті) виключно для визначення розміру пенсій, призначених згідно з цим законом та непоширення вказаного мінімального розміру пенсії за віком на правовідносини, що виникають на підставі інших законів. Виходячи із тлумачення Конституційного Суду України на положення ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни" повністю поширюється вимога застосування 30 відсотків прожиткового мінімуму по доплаті до пенсії дитині війни.

На 2010 рік прожитковий мінімум на перший квартал встановлений в розмірі 695 грн. З урахуванням 30% прожиткового мінімуму додаткова пенсія дитині війни на місяць становить 208 грн.50 коп. або 625, 50 грн. за перший квартал 2010 року. З 1 квітня по 31 червня 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 706 грн. додаткове нарахування пенсії становить 211 грн.80 коп. на місяць, а за З місяці 635 грн. 40 коп. З 1 липня по 30 вересня 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 709 грн. З урахуванням 30% прожиткового мінімуму становить 212 грн. 70 коп. а за три місяці третього кварталу додаткова пенсія становить 638 грн.. 10 коп. з 1 жовтня по 30 листопада прожитковий мінімум встановлений в розмірі 723 грн.

З урахуванням 30% прожиткового мінімуму додаткова пенсія дитині війни становить 216 грн.90 коп. на 1 місяць, а за 2 місяці додаткова пенсія становить 433 грн. 80 коп. З 1 грудня 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 734 грн., з яких 30% прожиткового мінімуму становить 220 грн. 20 коп. Однак відповідач продовжує не виконувати ст. 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни", ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" стосовно доплати до пенсії 30% прожиткового мінімуму", не виконуються вимоги ст.ст. 4,10 ЦК. Виходячи із наведеного дії відповідача не відповідає вимогам ст. 28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення", не відповідає ст. З і 6 Закону "Про соціальний захист дітей війни", не відповідає вимогам ст. ст. 1, 3, 6, 8, 9, 19, 21 та ч. З ст. 22, 58, 64 Конституції України і не відповідає вимогам ст. 6, 13, 14, 17 Європейської Конвенції по захисту прав людини, та не відповідає Законам № 457 і №3477 стосовно імплементації Європейської Конвенції в законодавство України.

З урахуванням наведеного позивач просить суд зобовязати відповідача виплатити 8268 грн. 89 коп.

Зобов'язати відповідача нараховувати додаткову щомісячну пенсію позивачу, як дитині війни відповідно до вимог ст.ст. З, 4,6, 7, 9 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" , ст.28 Закону "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", судових рішень Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року, 22 травня 2008 року, 19 травня 2009 року, ст. 17 Європейської Конвенції по захисту прав людини і основоположних свобод.

Позивач додатково уточнив свої позовні вимоги в частині сум стягнення і просить суд винести рішення яким :

Зобов'язати відповідача виплатити за 2006 рік 1290, 60 грн., за 2007 рік 1442, 70 грн., за 2008 рік 2187 грн., за 2009 рік 2187 грн., за перше півріччя 2010 року 1260,90 грн., в другому півріччі 2010 року додаткову пенсію з урахуванням 30% прожиткового мінімуму встановленого на 1 липня по 30 вересня 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 709 грн. З урахуванням 30% прожиткового мінімуму становить 212 грн. 70 коп., а за три місяці третього кварталу додаткова пенсія становить 638 грн.. 10 коп. з 1 жовтня по 30 листопада 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 723 грн. З урахуванням 30% прожиткового мінімуму додаткова пенсія дитині війни становить 216 грн.90 коп. на 1 місяць, а за 2 місяці додаткова пенсія становить 433 грн. 80 коп. З 1 грудня 2010 року прожитковий мінімум встановлений в розмірі 734 грн., з яких 30% прожиткового мінімуму становить 220 грн. 20 коп.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своїх доводів зазначив , що рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 стосувалось лише Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», рішень щодо неконституційності Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» Конституційним Судом України не приймалось. Таким чином, на думку відповідачів рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року зворотної дії в часі не має, а тому на період до 09 липня 2007 року не поширюється.

Крім того, відповідач вважає свої дії щодо невиплати позивачу доплати до пенсії, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» правомірними через невизначеність на законодавчому рівні органу на який покладено обовязок здійснення таких виплат особам, які мають статус дитини війни, за рахунок яких коштів повинні здійснюватися ці виплати та який розмір мінімальної пенсії за віком необхідно застосовувати при обчисленні таких доплат. При цьому, відповідач зазначив про необґрунтованість доводів позову щодо застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, оскільки розмір мінімальної пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених за цим Законом.

З матеріалів справи та наявних в ній доказів, судом встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що також підтверджується пенсійним посвідченням № 122384 від 29.07.1997 року, де зроблено відмітку „діти війни 03.04.2006 року.

Позивач народився 22.07.1939 року

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Із заперечень УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області, встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат, посилаючись на відсутність у нього коштів та на невизначеність розрахункової величини (мінімальної пенсії за віком) для розрахунку підвищень до пенсії категорії громадян, які мають статус дітей війни.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік.

Відповідачі по справі протягом 2006 року діяли у відповідності з діючим законодавством та не мали підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає їх частково підлягаючими задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому в 2008 році щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу 3 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22, 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Таким чином, доводи відповідача, в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Щодо доводів стосовно відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, суд зазначає наступне.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо застосування положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Крім того, безпідставним є посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплати зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобовязань, які встановлені ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Суд також вважає, що не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо не визначеності на законодавчому рівні питання відносно органу на який покладено обовязок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обовязок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на УПФУ у Нововодолазькому районі Харківської області за місцем проживання позивача.

Суд відхиляє заяви відповідачів про наявність підстав для відмови в задоволенні позову через пропущення позивачем строку звернення до суду з позовом, через наступне.

Порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Таким чином, суд, не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходить з того, що вимоги про стягнення з УПФУ в Нововодолазькому районі Харківської області доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22,46,64, 124,ч.2 ст. 152 Конституції України, ст. ст. 5-11,57-66,88,212-215,218,223 ЦПК України , ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Нововодолазькому районі Харківської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за 2007 рік з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008 року по 5.07.2010 року виходячи із розміру пенсії за віком, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України « Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції

Суддя Марюхна Л.А.