Київський районний суд м. Одеси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 року Київський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Бжассо Н.В.

при секретарі Марінгос І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати недійсним шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 01 вересня 2006 року, зареєстрований Другим РАЦС Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 425 з моменту його укладення, посилаючись на те, що відповідачкою було укладено з ним шлюб в корисних цілях без мети створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя - укладено фіктивний шлюб. Так, після укладення шлюбу вони з відповідачкою проживали у його дачному будинку в с. Кошари, Одеської області. Починаючи з 28.11.2006 року він почав працювати в крюінгової агенції «Марлоу Навігейшен Україна». Більшість часу знаходився у довготривалих відрядженнях, від 3-х до 6-ті місяців, так як намагався придбати власне житло для молодої сім'ї. Маючи достатній дохід, він наполягав щоб дружина народила дитину, але остання весь час находила різні причини для відмови, однією з яких було відсутність житла.

11 листопада 2009 року, за зароблені кошти, він придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 і більше не існувало жодних перешкод для створення справжньої сім'ї, але в грудні 2009 року відповідачка повідомила, що вона подає на розлучення та поділ майна. Отже її головною метою були зароблені ним кошти та придбане майно, а не створення сім'ї. З часу укладення шлюбу відповідачка ніде не працювала, жила за його рахунок, вела розгульний спосіб життя, але він кохав її та на багато чого не звертав уваги, вважаючи, що вони одна сім'я і все буде добре. Але в січні 2010 року він повернувшись додому виявив дірку у стіні, поблизу замка. З'ясувалось, що це зробила дружина з метою незаконного заволодіння його квартирою. Аналізуючи сімейне життя, він прийшов до висновку, що дії дружини не мали нічого спільного із створенням сім'ї та набуттям взаємних прав та обов'язків подружжя із самого початку укладення шлюбу.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не визнає.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, свій позов про розірвання шлюбу підтримала та пояснила, що 01 вересня 2006 року вони з ОСОБА_1 уклали шлюб. Після його укладення, проживали в дачному будинку в с. Кошари, якій належить чоловікові та його сім'ї, так як власного житла не мали. Чоловік за спеціальністю є електромеханіком і ходив у рейси, заробляючи гроші на квартиру. Коли чоловік приходив з рейсу, вони проживали в

с. Кошари. Разом з ними проживав брат чоловіка, його батько з жінкою, проживали як в гуртожитку. В цей час вони з чоловіком вели спільне господарство, вона готувала їжу для всіх, прибирала, садила город. Коли чоловік був в рейсі, вона проживала у своїх батьків в м. Одесі, так як не хотіла сама проживати разом з його братом та батьком в будинку. Будинок не повністю був готовий для проживання, жили всі на першому поверсі в двох кімнатах. В будинку не було опалення, тому проживати у зиму було не можливо. Крім того, коли чоловік був у рейсі вона працювала у своїх батьків і гроші, які вона заробляла, вони витрачали разом з чоловіком, коли він був дома, а його гроші відкладали для придбання квартири. В вересні 2009 року вона офіційно робила, була приватним підприємцем, але чоловік попросив її припинити свою діяльність, мотивуючи тим, що у випадку будь-яких непорозумінь в бізнесі вони можуть позбутися майна. Також їм допомагали її батьки. За весь час шлюбу, чоловік залишив їй 400-500 доларів США на життя.

За період шлюбу ОСОБА_1 неодноразово ображав її, принижував, у них часто виникали сварки, але вона його любила, хотіла мати дітей та нормальну сім'ю. В листопаді 2009 року чоловік придбав квартиру АДРЕСА_1 і вони разом вселилися в неї та стали проживати. Після придбання квартири чоловік ще більше змінився в поведінці в гіршу сторону. В січні 2010 року, а саме на різдвяний празник, ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння устроїв сварку, вдарив її, погрожував фізичною розправою. Все це відбувалося в будинку її батьків, після чого батькові викликали швидку допомогу, також визвали міліцію. Після цього випадку, вона вирішила подати заяву на розлучення, так як зрозуміла, що нормального життя з чоловіком не буде, змінюватись на краще він не збирається. ОСОБА_1 після цієї сварки вигнав її з квартири, забравши ключі.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 01 вересня 2006 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 425.

Відповідно до ст. З СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

З моменту реєстрації шлюбу подружжя стали проживати разом в дачному будинку ОСОБА_1, який розташований в с. Кошари, Одеської області, вести спільне господарство. За своїм фахом, ОСОБА_1 є електромеханіком і з 28.11.2006 року почав працювати в крюінгової агенції «Марлоу Навігейшен Україна». Від 3-х до 6-ті місяців знаходився у довготривалих відрядженнях, так як намагався придбати власне житло для молодої сім'ї. У період знаходження позивача у рейсі, ОСОБА_2 проживала та працювала продавцем у своїх батьків в м. Одесі і зароблені гроші вони потім разом витрачали на спільні потреби.

Серед підстав визнання шлюбу недійсним законодавець окремо виділяє таку підставу, як фіктивність шлюбу (ст. 40 СК України), на що посилається позивач ОСОБА_1, як на підставу своїх вимог, тобто укладання шлюбу без наміру подружжя (чи одним з подружжя) дійсно створити сім'ю, а лише реєстрація шлюбу з метою досягнення якихось пільг та привілеїв, що випливають із його реєстрації (право на житло другого з подружжя, право на страхову суму, можливість ухилення від сплати податку тощо). Зовнішня згода таких осіб на укладання шлюбу не відповідає їх внутрішній волі.

Суд, уважно вивчивши і враховуючи всі обставини справи, а саме стосунки подружжя на початку шлюбу, його тривалість, більш ніж три роки, спільне проживання і ведення господарства подружжям у шлюбі, відсутність відмови від інтимних стосунків, вважає, що позивачем не надано достовірних доказів, які б свідчили про відсутність бажання відповідачки створити сім'ю.

Крім того, пояснення позивача про відсутність у позивачки наміру створити сім'ю, спростовуються поясненнями свідків, які були допитані в судовому засіданні по заяві сторін.

Так, свідок ОСОБА_3, який є батьком ОСОБА_1 показав, що його син разом з ОСОБА_2 проживали разом у с. Кошари в дачному будинку, вели сумісне господарство. Він також деякий час проживав там з ними та молодшим сином. Відповідачка готувала їжу, прибирала в будинку. Як і у всіх родинах, у них з сином були сварки, але потім все наладжувалось. Невістка говорила йому, що любить чоловіка і хоче жити окремо від батьків.

Свідок ОСОБА_4, яка є матір'ю ОСОБА_2 показала, що після весілля подружжя жили у дачному будинку зятя в с. Кошари Одеської області, а коли останній був у рейсі, дочка проживала у них в м. Одесі. Деякий час вони орендували квартиру в м. Одесі, за яку не платили, так як збирали гроші на власне майно. Вони з батьком допомогли їм оплатити оренду, також покупали продукти. Коли ОСОБА_1 уходив у рейс, гроші доньці майже не залишав. За весь час шлюбу дав 400 доларів США. В період знаходження позивача у рейсі, донька робила у них продавцем на лотку. Потім зароблені нею гроші вони витрачали на життя, а гроші позивача відкладали на покупку квартири. В листопаді 2009 року позивач купив квартиру і разом з дружиною почали там жити. Зять має тяжкий характер, коли вживає алкоголь становиться агресивним, чинить скандали, ображає доньку. В січні 2010 року, на Різдво, він вчинив сварку, після чого донька вирішила розлучитися з ним. Крім того, зять їй говорив, що у нього є інша жінка з дитиною.

Свідок ОСОБА_5, яка є подругою сім'ї показала, що знаходиться в подружніх стосунках з сім'єю ОСОБА_1. До придбання квартири, це була нормальна сім'я, вони разом працювали. Сергій ходив у рейси, заробляючи на квартиру, а ОСОБА_2 працювала у своїх батьків продавцем. Він добре відносився до дружини, а потім вона дізналася, що ОСОБА_1 забрав у дружини ключі від квартири і пішов у рейс. Також вона знає, що на Різдво у них сталася сварка, після чого ОСОБА_6 декілька днів ночувала у неї. Потім вирішила розлучитися з чоловіком.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що матеріальний розрахунок, чи небажання мати дітей, на що посилається позивач, не можуть трактуватися як достатній доказ відсутності у відповідачки наміру створити сім'ю. Крім того, підставою віднесення шлюбу до фіктивного є не укладення його з корисливих мотивів, а саме відсутність в одного чи обох з подружжя наміру створити сім'ю. Позивач не довів суду про відсутність у відповідачки наміру створити сім'ю.

Щодо позову ОСОБА_2, суд вважає, що він підлягає задоволенню, так як на даний час сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають окремо, втратили один до одного почуття поваги та кохання, на примирення не згодні. Подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. З, ч. 2 ст. 40, 110, 112, 113 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.Позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити. Шлюб між ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_7 і ОСОБА_1, зареєстрований 01 вересня 2006 року в Другому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 425 - розірвати.Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище - «Помогалова». Стягнути з ОСОБА_1 державне мито у доход держави у розмірі 17 грн., ОСОБА_2 від сплати держмита звільнити. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд перші інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В. Бжассо