Справа №2-3845/09 04.03.2010 04.03.2010 04.03.2010
Провадження №22-ц-491/10
Справа №22ц-491/10 Суддя першої інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Колосовського С.Ю.,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 р., ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства ,,Мегабанк" (далі ПАТ ,,Мегабанк") про визнання іпотечного договору недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

29 жовтня 2008 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ ,,Мегабанк" (раніше ВАТ ,,Мегабанк") про визнання іпотечного договору недійсним, звільнення квартири від обтяжень і відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що 1 березня 2007 р. її син, ОСОБА_5, уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав йому 16593 дол. США кредиту для придбання автомобіля під 13,5% річних, строком на 6 років.

Повернення кредиту та процентів позичальник зобовязався провадити однаковими платежами по 234 дол. США щомісячно до 28 лютого 2013 р.

Для додаткового забезпечення виконання ОСОБА_5 вказаного кредитного договору 19 вересня 2008 р. позивачка і відповідач уклали іпотечний договір, за умовами якого позивачка передала банку в іпотеку свою двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47, 3 кв. м., житловою площею 32,8 кв. м.

Посилаючись на те, що вказаний іпотечний договір був укладений нею під впливом обману з боку відповідача та тяжких для неї обставин і на вкрай невигідних для неї умовах, позивачка просила суд визнати цей правочин недійсним звільнити квартиру від обтяжень і відшкодувати 5000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 р. позовні вимоги щодо визнання правочину недійсним внаслідок обману, а також звільнення квартири від обтяжень і відшкодування моральної шкоди, за заявою позивачки, залишено без розгляду.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просила рішення скасувати, а справу передати на новий розгляд.

Вислухавши суддю доповідача, пояснення сторін та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала достатніх доказів укладення іпотечного договору під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Між тим, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна, оскільки він, всупереч вимогам ст. 212 ЦПК України, дійшов до нього без повного і всебічного зясування дійсних обставини справи, прав та обовязків сторін у цих правовідносинах та належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Так, згідно зі ст. 16 ЦК України та ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, подавши про це позов.

Підставами позову, які відповідно до вимог ст. ст. 31, 214 ЦПК України суд не може змінити за власною ініціативою, є не саме по собі посилання на певну норму закону, а обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (п. 5 ч. 1 ст. 119 цього ж Кодексу). Тому, в необхідних випадках, суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Таке ж бачення прикладного застосування вказаних правових норм підтвердив і Верховний Суд України, який у своїй постанові Пленуму ,,Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 р. розяснив, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи (абзаці другий п. 1).

З матеріалів справи вбачається, що 1 березня 2007 р. син позивачки, ОСОБА_5, уклав з відповідачем кредитний договір, за яким банк надав йому 16593 дол. США кредиту для придбання автомобіля під 13,5% річних, строком на 6 років із поверненням кредиту однаковими платежами щомісячно.

25 липня 2008 р. на автодорозі Благодатне-Рівне Очаківського району Миколаївської області з автомобілем ,,CHERY EA STAR, який ОСОБА_5 придбав за кредитні кошти, сталась ДТП, внаслідок чого цей автомобіль отримав механічні ушкодження, а ОСОБА_5 тілесні ушкодження.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалась на те, що через вказані обставини її син втратив роботу і не зміг погашати кредит, що викликало утворення заборгованість по кредитних платежах. В звязку з чим, вона погодилась виступити майновим поручителем для отримання сином додаткових кредитних коштів на погашення заборгованості.

5 вересня 2008 р. ОСОБА_5 звернувся до банку із заявою про збільшення діючого кредиту для погашення вказаної заборгованості та додатковим забезпеченням кредитного договору заставою материної квартири.

Однак, рішенням кредитної комісії відповідача від 11 вересня 2008 р. було погоджено лише прийняття в іпотеку вказаної квартири, як додаткового забезпечення кредитного чинного договору, хоча питання іпотеки позивачка напряму повязувала зі збільшенням діючого кредиту для сина.

19 вересня 2008 р. банк уклав з позивачкою названий іпотечний договір, прийнявши від неї в іпотеку вказану квартиру, а 22 вересня 2008 р. кредитна комісія відповідача повторно розглянула клопотання ОСОБА_5 і відмовила йому у збільшенні діючого кредиту, що перекреслило сподівання позивачки, заради яких вона уклала спірний правочин.

Хоча ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 р. позовні вимоги щодо визнання правочину недійсним внаслідок обману залишено без розгляду, однак, в подальшому позивачка продовжувала наполягати і наполягає тепер на укладенні спірного правочину через обман з боку відповідача, який, отримавши в іпотеку вказану квартиру, не надав її сину додаткових кредитних коштів, на що вона сподівалась.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, місцевий суд не звернув уваги на такі обставини справи, правової оцінки їм не надав та не перевірив доводів позивачки про те, що спірний правочин вона уклала під впливом обману з боку відповідача, хоча це має суттєве значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, ухвалене по справі рішення не можна визнати ні законним, ні справедливим, ні обґрунтованим, тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, оскільки місцевий суд розглянув не всі вимоги позивачки і цей недолік не був і не міг бути усунений шляхом ухвалення додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 4 грудня 2009 р. скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд, але іншим складом суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: