Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2010 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі : головуючого судді Гудкова С.В., при секретарі Яценко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради, ОСОБА_2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними, стягнення недоплаченої суми одноразової компенсації , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до УПСЗН Виконавчого комітету Лубенської міської ради, ОСОБА_2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій притиправними, стягнення недоплаченої суми одноразової компенсації .

Свій позов мотивував тим, що з 2002 року до 23.01.2006 року він мав статус інваліда 3 групи, внаслідок хвороб, які повязані з виконаням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та віднесений до учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії. 23.01.2006 року йому була встановлена вища група інвалідності, із того часу являється інвалідом 2 групи, внаслідок захворювання повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Згідно ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здлровю учасникам ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в наступних розмірах : інвалідам 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Враховуючи те, що у нього відбулось підвищекння групи інвалідності, то після встановлення 2 групи інвалідності, на підставі ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому повинна бути виплачена різниця у компенсаціях в розмірі (45-30) = 15 мінімальних заробітних плат . Але всупереч нормам Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вищевказані виплати йому були призначені та виплачені відповідачами на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом.

Позивач прохає зобовязати відповідачів здійснити нарахування одноразової компенсації за шкоду заподіяну здоровю відповідно до вимог ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік, Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоровю.

Стягнути з відповідачів на його користь нараховану одноразову компенсацію за шкоду заподіяну здоровю, відповідно до вимог ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати на 2002 рік, Закону України Про державний бюджет України на 2006 рік з урахуванням виплаченої суми компенсації за шкоду заподіяну здоровю.

В судове засідання позивач не зявився, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача УПСЗ Виконавчого комітету Лубенської міської ради не зявився без поважних причин, про час, місце розгляду справи був повідомлений завчасно, належним чином, про що в матеріалах справи мається відповідна розписка .

Представник відповідача ОСОБА_2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат в судове засідання не зявився, надіслав до суду свої заперечення з проханням проводити розгляд справи у його відсутність, позов не визнає в повному обсязі .

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідіції аварії на ЧАЕС 1 категорії та з 23.01.2006 року є інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.11). Протягом часу з 28.11.2002 року по 23.01.2006 року позивач мав статус інваліда 3 групи, що підтверджується довідкою МСЕК (а.с.10).

Згідно ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивач має право на отримання одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю, як учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в наступних розмірах : інвалідам 2 групи, в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, інвалідам 3 групи, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат.

У разі встановлення інвалідності вищої групи інвалідам виплачується різниця у компенсаціях. Враховуючи те, що у позивача відбулось підвищекння групи інвалідності, то після встановлення 2 групи інвалідності, на підставі ст.48 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, йому повинна бути виплачена різниця у компенсаціях в розмірі (45-30) = 15 мінімальних заробітних плат . Але всупереч нормам Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи вищевказані виплати йому були призначені та виплачені відповідачами на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в значно меншому розмірі, ніж це передбачено Законом.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства, суд вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, на застосуванні якого наполягає представник ОСОБА_2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у своєму запереченні. Позивач не надав суду доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду та не заявляв клопотання про поновлення пропущеного строку. Отже, суд вважає, що в позові ОСОБА_1 слід відмовити, у звязку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст.ст. 3,8,15,118-119,120 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Лубенської міської ради, ОСОБА_2 по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації відмовити .

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_3