АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Зубарєвої К.П.,

суддів: Бакуса В.Я., Крайник Н.П.,

при секретарі: Безп`ятко О.І.,

з участю: ОСОБА_1, представника спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю (далі СП ТзОВ) «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановила:

рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено поновити позивачку на посаді старшого фахівця з продажу центру обслуговування клієнтів Львівської філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані», стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 21 296 грн. 64 коп. за час вимушеного прогулу, 213 грн. судового збору в дохід держави та 130 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4, просить його скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що рішення є незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що судом визнано позивачку одинокою матірю, однак на момент повідомлення позивача про майбутнє вивільнення та звільнення із займаної посади позивачка перебувала в шлюбі; суд не дослідив чи приймає участь батько дітей позивачки в їх утриманні та виховані; позивачка ніколи не зверталась про надання їй відпустки як одинокій матері.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу ОСОБА_1 в заперечення апеляційної скарги, ОСОБА_1, представника спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, проаналізувавши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що стверджується відповідними доказами, позивачка з 25 вересня 2006 року працювала у Львівській філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» на посаді спеціаліста відділу продажу, а з 01 вересня 2008 року старшого фахівця з продажу центру обслуговування клієнтів Львівської філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані».

20 січня 2009 року наказом № 11-к генерального директора СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» позивачку звільнено з 26 січня 2009 року із займаної посади в звязку із скороченням штатів (ліквідація відділення філії, що знаходилось по вул. Театральній, 7 у м. Львові).

Як вбачається з матеріалів справи про наступне вивільнення позивачка була повідомлена 24 листопада 2008 року, що стверджується наказом № 285-к від 14 листопада 2008 року та листом позивачки на імя директора Львівської філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» (а.с.14, 53).

Задовольняючи вимоги позивачки районний суд виходив з того, що відповідачем при звільнення позивачки не було дотримано вимог ст.184 КЗпП, згідно якої звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням.

Але з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. (з подальшими змінами та доповненнями) «По практику розгляду судами трудових спорів» визначено поняття «одинокої матері» для застосування при звільнені з роботи. Відповідно до цього одинокою матірю слід вважати жінку, яка не перебуває в шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама за наявності дитини віком до чотирнадцяти років чи дитини інваліда.

Таким чином, колегія суддів вважає, що за цим визначенням для визнання «іншої жінки» одинокою необхідно дві ознаки вона і виховує дитину, і сама її утримує.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивачка є матірю двох дітей 13.10.1996 та 19.01.2003 років народження, з батьком яких розірвала шлюб 03.05.2007 року. Вдруге позивачка вийшла заміж через три місяці та зареєструвала шлюб 01.09.2007 року.

З довідки з місця проживання про склад сім`ї від 19.02.2009 року (а.с.77) вбачається, що батько дітей зареєстрований за місцем проживання позивачки та дітей. Хоча, як вбачається з довідки начальника Шевченківського ВДВС Львівського МУЮ, у відділі не перебувають і не надходили виконавчі документи про стягнення аліментів з чоловіка позивачки на утримання дітей, проте, що не заперечила позивачка, новий чоловік приймає участь у їх вихованні та утриманні. За таких обставин, враховуючи при цьому і те, що новий чоловік позивачки її дітей не усиновив, визнати позивачку одинокою матірю правових підстав немає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд не вірно дійшов до висновку, що позивачка є одинокою матірю, а відтак при її звільненні відповідачем були порушені вимоги ч.3 ст.184 КЗпП.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи позивачка була прийнята на роботу в Львівську філію СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані», а не у відділення філії, що знаходилось по вул. Театральній, 7 у м. Львові, і у відповідача справді мало місце звільнення працівників у звязку із скороченням штату ліквідація відділення, де працювала позивачка. За таких обставин, з врахуванням вимог позивачки та підстав обґрунтування позову, суду слід було перевірити чи мала позивачка перед іншими працівниками, які займали таку ж посаду (виконували таку ж роботу), переважне право щодо залишення на роботі, тобто дотримання ст.42 КЗпП, на що посилалась у позові позивачка.

Згідно ст.42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Встановлено, що позивачка у 1997 році закінчила Львівський державний університет імені ОСОБА_5 і здобула спеціальність прикладна математика і їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста математик. З 25 вересня 2006 року позивачка працювала у Львівській філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» на посаді спеціаліста відділу продажу, а з 01 вересня 2008 року старшого фахівця з продажу центру обслуговування клієнтів Львівської філії СП ТзОВ «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані».

Всі інші працівники, які займали посади старшого фахівця з продажу центру обслуговування клієнтів, що залишилися на цих посадах, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 теж мають вищу освіту, однак спеціальну до професії яку займали, і працювали на цих посадах теж з 01.09.2008 р. Так, ОСОБА_6 у 2007 році закінчила Національний університет «Львівська політехніка» і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент зовнішньоекономічної діяльності та здобула кваліфікацію магістра з менеджменту. ОСОБА_7 закінчила у 2007 році з відзнакою Львівський коледж Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій за спеціальністю «Монтаж, обслуговування і ремонт автоматичного електрозвязку» і здобула кваліфікацію техніка електрозвязку. Крім того, ОСОБА_7 навчається на пятому курсі інституту заочного та дистанційного навчання Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій. За кваліфікацією і продуктивністю праці позивачка не переважає інших працівників на таких же посадах, крім того, цей факт підтверджується матеріалами справи.

Крім того, матеріалами справи підтверджується те, що відповідач вживав заходи до працевлаштування позивачки - до звільнення за скороченням штату позивачці неодноразово відповідачем пропонувалось прийняти участі у конкурсі на заміщення вакантних посад (а.с.91 95).

Сімейний стан і інші обставини, що дають переважне право для залишення на роботі, що передбачені ч.2 ст.42 КЗпП, враховуються в тому разі, коли працівники мають однакову кваліфікацію і продуктивність праці.

За таких обставин рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешенел Телеком`юнікешен Компані» ОСОБА_3 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 жовтня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала вступає в законну силу з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 2 місяців з дня вступу її в законну силу шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Зубарєва К.П.

Судді Бакус В.Я.

ОСОБА_8