Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі: головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.
при секретарі - Литвиненко О.М. з участю прокурорів - Орел О.І.; Литвиненко О.С. з участю адвоката - Голощепова В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду,
встановив:
28.04.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду із позовом до Головного управління Державного казначейства України у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду
Ухвалою суду від 14.05.2010 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено Державне казначейство України (а.с. 178 т.1).
Ухвалами суду від 14.05.2010 року та від 13.10.2010 року до участі в справі для представництва інтересів держави - Державного казначейства України допущено прокурора (т.1 а.с. 179; т. 2 а.с. 28).
Ухвалою суду від 14.05.2010 року до участі в справі в якості третьої особи залучено військову частину НОМЕР_1 (т.1 а.с. 180).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Пояснив, що 04 квітня 2003 року його було затримано, заарештовано й обвинувачено військовою прокуратурою Полтавського гарнізону у вчиненні тяжкого злочину, а саме у викраденні шляхом зловживання ним своїм службовим становищем військового майна в групі з іншими особами, що призвело до йподіяння істотної шкоди, і лише 11 листопада 2009 року знято обвинувачення, коли Верховний Суд України залишив виправдувальний вирок військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 24.01.2009 року щодо нього без змін. Всього незаконне карне переслідування відносно нього продовжувалось 7 років 7 місяців. Незаконний арешт, притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконний обшук його житла, незаконне засудження підірвало |ого авторитет як людини і військовослужбовця.
З вини органів досудового слідства та суду були порушені його законні права як в побуті так і на робочому місці, стався розрив його особистих і професійних відносин з багатьма Ьдьми, погіршилися відносини в сім`ї. Порушення його законних прав призвели до тральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від нього додаткових ; іусиль для організації свого життя.
Завдану йому неправомірними діями органів досудового слідства та суду шкоду оцінює в D0 000грн. Дану суму просить суд стягнути з Державного казначейства України на його іористь.
Після вступу обвинувального вироку відносно нього в закогшу силу він був наказом юмандира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2006 року звільнений з військової служби з
11,12.2006року. Поновлений на посаді начальника господарчого відділення рото матеріального іабезпечення на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду від 13.06.2008 року і приступив до виконання своїх посадових обов`язків з 14.07.2008 року. Внаслідок незаконного осудження він 1 рік 7 місяців 14 днів перебував без робото, був позбавлений засобів для

існування. Просить відшкодувати йому завдану неправомірними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду матеріальну шкоду в сумі 49305 грн.
Представник позивача - адвокат Голощепов В.І. позов підтримав просив його задовольнити в повному об`ємі, як законний та обгрунтований.
Представник Головного управління Державного казначейства України в Полтавській області і Державного казначейства України Кулеба H.A., яка діє на підставі довіреностей (а.с. 272-274 т.1) позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити. Пояснила, що громадянин має право на відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду лише після встановлення незаконних дій посадових осіб вказаних органів. Вище зазначені органи при проведенні досудового слідства, та судового розгляду справи відносно ОСОБА_1 діяли у відповідності з вимогами кримінально- процесуального законодавства. Позивач не довів, що діями органів досудового слідства чи суду йому було заподіяно матеріальної та моральної шкоди. Також позивачем не надано жодних доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я, відновлення стосунків з оточуючими людьми, не обгрунтовано суму відшкодування на стягненні якої він наполягає. Як наслідок, в задоволенні позову просила відмовити за недоведеністю позивачем своїх позовних вимог.
Прокурор Орел О.І., як представник Державного казначейства України не вбачала підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , вважаючи, що позивачем не надано суду жодного доказу на обгрунтування своїх позовних вимог.
Прокурор Литвиненко О.С. вважав, що відсутні підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди. В той же час вважав, що позов ОСОБА_1 в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення і позивачеві повинні відшкодувати втрачений заробіток виходячи з його середньомісячної заробітної плата на день звільнення.
Представник третьої особи - військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 пояснив, що позивач дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений в зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. В подальшому був поновлений на посаді за постановою Миргородського міськрайонного суду. При розгляді справи покладався на розсуд суду.
Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Встановлено, що 04 квітня 2003 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальну справу за ст. 410 ч.2 КК України. В цей же день він був затриманий за підозрою у таненні вище зазначеного злочину (а.с. 204 т.1).
Постановою військового місцевого суду Полтавського гарнізону від 05.04.2003 року ОСОБА_1 було продовжено затримання до 10 діб (т.1 а.с. 203).
Постановою військового місцевого суду Полтавського гарнізону від 12.04.2003 року було іідмовлено в задоволеі-ші подання військової прокуратури Полтавського гарнізону щодо вбрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрано ОСОБА_1 іапобіжний захід підписку про невиїзд (а.с. 201-202 т.1).
12 квітня 2003 року і 22 липня 2004 року ОСОБА_1 було пред`явлено обвинувачення (вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 410 КК України (а.с. 199-200; 50-55 т.1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 в кв. АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_1 було проведено обшук та в подальшому описано його майно що іідтверджується відповідними протоколами (т. 1 а.с. 56; 59).
Вироком військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 15.06.2006 року ОСОБА_3 було засуджено по ст. 410 ч. 2КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням іійськового звання. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування шовного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік (а.с. 205-213 т.1).
Ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону від 10 жовтня 2006р. вирок іідносно ОСОБА_1 та інших залишено без змін.
Ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону від 21 серпня 2007 року нірок військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 15.06.2006 року відносно ОСОБА_4 залишено без змін (т.1 а.с. 233-237).
Ухвалою Верховного Суду України від 22 лютого 2008 року вирок військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 15.06.2006 року та ухвалу військового апеляційного суду , Центрального регіону скасовано, а кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд (а.с. 246-249 т.1).
Вироком військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 24.01.2009 року ОСОБА_1 виправдано в зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненні злочину (т.1 а.с. 214-228).
Ухвалою військового апеляційного суду Центрального регіону України від 19.05.2009 року виправдувальний вирок військового місцевого суду Черкаського гарнізону від 19 травня 2009 року відносно ОСОБА_1 залишено без змін (т.1 а.с. 238-245).
Ухвалою Верховного Суду України від 11 листопада 2009 року виправдувальний вирок військового суду Черкаського гарнізону відносно ОСОБА_1 залишено в силі (т.1 а.с. 26-28).
Отже позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 6 років 1 місяць та 16 днів, зважаючи на ту обставину, що виправдувальний вирок набрав законної сили 19.05.2009 року - в день винесення ухвали військовим апеляційним судом Центрального регіону України.
Згідно п.1 ст. 1, п.5 ст. З Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених у ст. 1 цього закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної нжоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Законом України «Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати», який набрав чинності 05.11.2009 року розмір мінімальної заробітної плати з 01.10.2010 року становить 907грн.
Враховуючи період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом - 6 років 1 місяць і 16 днів, розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 66211 грн. (907x73 місяців). Однак зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 9 діб перебував під вартою, за вироком суду його було позбавлено спеціального звання - старший прапорщик і даний вирок, як той що набрав законної сили після його апеляційного перегляду перебував на виконанні у Миргородському міжрайонному відділі кримінально-виконавчої інспекції УДДУ ПВП в Полтавській області, в помешканні ОСОБА_1 було проведено обшук, крім того він зазнав інших негативних впливів унаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема не міг належним чином утримувати свою сім`ю, значно погіршився його стан здоров`я, що все вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, розмір відшкодування моральної шкоди слід встановити в сумі 110 250 гривень.
Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачена можливість відшкодування громадянинові втраченого внаслідок незаконного засудження заробітку.
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 01.12.2006 року № 271 позивача ОСОБА_1 було з
11.12.2006року виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (т. 1 а.с. 29).
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 № 157 від 14.07.2008 року позивача ОСОБА_1 з 14.07.2008 року поновлено на посаді начальника господарчого відділення роти матеріального забезпечення на підставі постанови Миргородського міськрайонного суду (т. Іа.с. 30-31).
Отже в період з 01.12.2006 року по 14.07.2008 року позивач ОСОБА_1 був незаконно звільнений з посади і за цей період, який рівняється 1 рік 7 місяців 14 днів держава повинна йому відшкодувати середній заробіток.
Судом встановлюється середній заробіток позивача на день звільнення на підставі наданої в/ч НОМЕР_1 довідки (т. 2 а.с. 29) за останні два повні місці роботи ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» на необхідність застосування якої вказує Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», що було затверджене наказом Міністерства юстиції, Генеральної Прокуратури та Міністрство фінансів України» від 04.03.1996 року № 6/5/3/41.
Середній заробіток позивача буде становити: 1300 грн. 47 коп.
З дня звільнення позивача до дня його поновлення на роботі минуло 19 місяців 14 днів. Таким чином 1300 грн. 47 коп. (середній заробіток позивача) х 19 місяців 14 днів (період протягом якого позивач не працював) = 25 359 грн. 16 коп. (сума яка підлягає до відшкодування).
Отже, держава повинна відшкодувати позивачеві ОСОБА_1 втрачений заробіток в сумі 25 359 грн. 16 коп.
Головне управління Державного казначейства України в Полтавській області не є належним відповідачем по справі, а тому не може нести відповідальності за позовом ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 208; 214; 215; 218 ЦПК України; ст.ст. 15; 16; 23; 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», суд, -
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з державного бюджету шляхом списання коштів з рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 110250 грн. (сто десять тисяч двісті п`ятдесят гривень) моральної (немайнової) шкоди та 25359 грн. 16 коп. (двадцять п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять гривень шістднадцять копійок) матеріальної шкоди.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державного Казначейства України в Полтавській області відмовити.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області протягом 10 днів з дня Кого проголошення шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонпий суд.
Суддя