Справа № 2-1340/10
"01" жовтня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Вуїва О.В., при секретарі Кашарайло А.А.,
за участю: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі ПАТ «ВТБ Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В травні 2010 року ВАТ «ВТБ Банк» (після зміни 29 липня 2010 року найменування ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в якому вказувало, що 21 липня 2008 року між банком та відповідачем був укладений договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та їх обслуговування за № 162961, відповідно до якого позивач відкрив позичальнику строком на 2 роки відновлювальну кредитну лінію в розмірі 500 грн. з можливістю використання коштів понад ліміт кредитування (несанкціонований овердрафт), а останній зобовязався вчасно повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування ним згідно встановлених банком тарифів.
Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним виконував не належним чином, в звязку з чим станом на 29 квітня 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору, що з врахуванням нарахованих банком 3 % річних за порушенням виконання грошового зобовязання становить 901,78 грн., в тому числі:
- заборгованість за кредитною лінією - 484,06 грн.;
- заборгованість за овердрафтом 1,65 грн.;
- заборгованість за відсотками за прострочений кредит 400 грн.;
- 3% річних від суми прострочених платежів 16,16 грн.
Враховуючи вказані обставини, позивач просив про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, а також всіх сплачених ним судових витрат.
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, судом встановлено, що 21 липня 2008 року позивач уклав з ОСОБА_2 в письмовій формі договір про відкриття карткового рахунку, видачу кредитної картки та їх обслуговування за № 162961 в якому сторони узгодили всі його умови.
З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк відкрив позичальнику строком на 2 роки відновлювальну кредитну лінію в розмірі 500 грн. з можливістю використання коштів понад ліміт кредитування (несанкціонований овердрафт), а останній зобовязався вчасно повернути отримані кошти, а також сплатити проценти за користування ним згідно встановлених банком тарифів, а саме в розмірі 30 %, а в разі прострочення платежів 60 % річних.
06 серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредитну картку для користування коштами.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором.
З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним.
В звязку з цим станом на 29 квітня 2010 року виникла заборгованість по кредитному договору в розмірі 884,06 грн., в тому числі:
- заборгованість за кредитною лінією - 484,06 грн.;
- заборгованість за відсотками за прострочений кредит 400 грн., що на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 в повному обсязі.
Що стосується вимог про додаткове стягнення з відповідача 3% річних від суми невиконаного зобовязання, то суд виходить з наступного.
Дійсно, чинним Цивільним кодексом України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються правила договору позики.
А згідно останніх, боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних за час прострочення.
Однак такі правила можуть бути застосовані лише у разі, якщо інше не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України), зокрема плата за кредит та відповідальність сторін не передбачена кредитним договором.
Оскільки такі умови чітко визначені та узгоджені сторонами в кредитному договорі, тому вимоги банку про стягнення 3% річних не можуть бути визнані такими, що грунтуються на законі або договорі.
Також суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за овердрафтом.
Відповідно до п. 2.1 договору несанкціонований овердрафт це заборгованість власника рахунку перед банком, сума якої не обумовлена договором та не є прогнозованою в розмірі та за часом виникнення. Визначається як різниця між фактичним відємним залишком, що перевищує розмір відкритої кредитної лінії.
Проте в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про отримання позичальником коштів понад встановлений ліміт кредитування, а тому вимоги в цій частині суд вважає необгрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 118 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи, а також 50 грн. державного мита.
Керуючись ст.ст. 88, 209, 212, 213, 214, 215, 226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Вуїв