АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-4153/2010 р. Головуючий 1 інст: Гримайло А.М.
Категорія: житлові Суддя - доповідач: Тичкова О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Солодкова А.А.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Соколовій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4, до якої приєдналося відкрите акціонерне товариство « Південелектромонтаж» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, відкритого акціонерного товариства « Південелектромонтаж», третя особа: відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ГУ МВС України в Харківській області про виселення, визнання реєстрації незаконною, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнень просив виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з квартири № 2 в будинку № 2 п пров. Зміївському в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення, визнати їх реєстрацію в зазначеній квартирі незаконною, стягнути з відповідачів на його користь 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, судові витрати у справі та заборгованість за комунальними послугами, зареєструвати в вищезазначеній квартирі для догляду за ним ОСОБА_7, визнати незаконною заяву позивача про реєстрацію місця проживання відповідачів та поновити його право користування спірною квартирою.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що є наймачем квартири АДРЕСА_1 з 1957 року. Наприкінці червня 2009 року позивач дізнався, що в його квартирі зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначені особи не є родичами позивача, письмової згоди на їх реєстрацію позивач не надавав. ОСОБА_6 вселилися до квартири ОСОБА_5 в якості квартирантів, обіцяли допомагати позивачу по господарству та утримувати житло, проте взятого на себе обовязку не виконали, добровільно виселятися та зніматися з реєстрації відмовляються.

Відповідачі проти позову заперечували. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 посилалися на те, що вселилися до квартири АДРЕСА_1 за згодою позивача замість чого пообіцяли надавати йому допомогу та сплачувати гроші за проживання, тривалий час проживали як добрі сусіди. За письмовою згодою позивача вони зареєструвалися у спірній квартирі. Вважали що позивач не є належним позивачем у справі, оскільки власником квартири є ВАТ « Південелектромонтаж». Факт завдання позивачу моральної шкоди заперечували. Представник ВАТ « Південелектромонтаж» - ОСОБА_8 вважала позов ОСОБА_5 необгрунтованим та просила у його задоволенні відмовити. В якості доводів посилалася на законність реєстрації відповідачів у квартирі позивача, оскільки зазначена реєстрація відбулася за письмовою згодою позивача. Останній не є власником квартири і тому не вправі вимагати виселення з неї інших осіб.

Представник третьої особи відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ГУ МВС України в Харківській області у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, справу розглянуто за його відсутності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року позов ОСОБА_5 задоволено частково, відповідачів виселено з квартири АДРЕСА_2 в м, Харкові без надання іншого жилого приміщення. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та передати справу на новий розгляд. В якості доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу , дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_9 є наймачем квартири АДРЕСА_1. З жовтня 2006 року в зазначеній квартирі проживають та зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Задовольняючи позов ОСОБА_9 в частині виселення зазначених осіб з належної позивачу на праві користування квартири, суд виходив з того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вселилися до ОСОБА_9 не як члени його родини і тому рівного з ним права на користування квартирою не набули.

Судова колегія вважає зазначений висновок суду обґрунтованим. Так, згідно письмових заперечень ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_4 за весь час проживання з позивачем родина ОСОБА_4 і ОСОБА_9 були дружніми сусідами, тому як квартира фактично розподілена на два виходи.

В супереч вимог ст.,ст. 10,60 ЦПК України ОСОБА_4 та ОСОБА_6 доказів вселення до квартири позивача в якості члена його родини та ведення з ним спільного сумісного хазяйства суду не надали.

За змістом ст. 98 ЖК тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що позивач є людиною похилого віку та за станом здоров'я потребує стороннього догляду. Проживання в його квартирі родини ОСОБА_6 порушує його право користування квартирою та створює перешкоди у вселенні до його квартири племінниці, яка за ним доглядає. На вимогу позивача відповідачі не виселяються, у звязку з чим він звертався до правоохоронних органів та звернувся до суду.

Сам факт прописки родини ОСОБА_6 у квартирі позивача не свідчить про те, що вони вселилися туди як члені сімї наймача.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11.12.2003 року ( надалі Закон) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в п. 15 Постанови Пленуму № 9 від 01.11.1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», за змістом якого ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Згідно ст.,ст. 11, 7 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У звязку з чим рішення суду про виселення відповідачів є підставою для зняття їх з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд повно зясував обставини що мають значення для справи і ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до якої приєдналося відкрите акціонерне товариство « Південелектромонтаж» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 01 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: