Справа № 2-2133/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі: головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Попівняк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до АКБ" Трансбанк" , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів

встановив:

14.06.10 р. позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким визнати недійсними кредитний договір № 44-ЛМК від 14.02.2007 року, укладений між АКБ "Трансбанк" та ОСОБА_2; договір іпотеки від

14.02.2007 року, укладений між ним та АКБ "Трансбанк"; договір поруки № 1 від 14 лютого 2007 року, укладений між ним та АКБ "Трансбанк", судові витрати покласти на відповідачів.

Заяву мотивує тим, що 14.02.2007 року між його дружиною - ОСОБА_2 та АКБ "Трансбанк" в особі ЗРФ АКБ "Трансбанк" (надалі - банк), було укладено кредитний договір № 44-ЛМК, внаслідок укладення даного договору його дружина отримала кредит у сумі 18500,00 дол. СІЛА. Погашення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами повинна було здійснюватись в порядку та терміни згідно графіку погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ним та банком було укладено договір іпотеки від 14.02.2007 року, згідно якого він передав в іпотеку квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Газова, б/ба, загальною площею 30,6 кв.м. Крім цього в забезпечення виконання зобовязань відповідачем - ОСОБА_2 за спірним кредитним договором, між ним та банком було укладено договір поруки №1 від 14.02.2007 року. Оскільки вважає, що кредитний договір укладений із порушенням законодавства, зокрема, що чинним на момент укладення спірного кредитного договору законодавством України не було передбачено, що безпосередньо банківська ліцензія та дозвіл Національного банку України, наявні у банка, який видає кредит, надають право громадянам України здійснювати валютні операції, зокрема виконувати грошові зобов'язання за кредитним договором в іноземній валюті, тому вимушений звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1, підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що згідна платити відсоток за користування кредитом в гривнях по курсу долара США на день укладення договору.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на письмові заперечення на позов, долучені до матеріалів справи.

Заслухавши думку учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.02.2007 року між відповідачем - ОСОБА_2 та відповідачем - АКБ "Трансбанк" в особі Західної регіональної філії АКБ "Трансбанк" було укладено кредитний договір №44-ЛМК, на підставі якого, останній видав ОСОБА_2 кредит в сумі

18500,0 дол. СІЛА з терміном повного повернення кредиту 14.08.2007р. Погашення заборгованості повинно було здійснюватись в порядку та в строки згідно графіку повернення кредиту. В подальшому відповідно до додаткової угоди № 1 від 14.08.2007 року дату повного погашення кредиту було змінено на 12.02.2010р., крім цього було змінено схему погашення кредиту.

Статею 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно п. 2.2.3 Кредитного договору № 44-ЛМК від 14.02.07р. та п. 2.2.3 додаткової угоди № 1 від 14.08.07р. погашення кредиту проводиться в порядку і терміни згідно Графіку погашення кредиту та процентів який є невід'ємною частиною договору.

Також, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем (майновим поручителем) та АКБ "Трансбанк" в особі ЗРФ АКБ "Трансбанк" було укладено іпотечний Договір від 14.02.2007 року, згідно якого позивач передав в іпотеку банку квартиру, що знаходиться за адресою: м. Львів вул. Газова, 6/6"а", загальною площею 30,6 кв.м., житловою площею 16,2 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати та кухні.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володіння заставодавця або третьої особи.

Крім цього в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, АКБ "Трансбанк" в особі Західної регіональної філії АКБ "Трансбанк" був укладений договір поруки № 1 від 14.02.2007 р. із ОСОБА_1. У відповідності до умов вищезгаданого договору поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Відповідальність поручителя виникає, як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобовязань, так і при невиконанні позичальником зобовязань в цілому.

Статями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. *

З ч. 3 ст. 533 ЦК України вбачається, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пп. "г" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ Про систему валютного регулювання і

валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993 року використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави віднесено до операцій, які потребують ліцензії. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 5 Декрету, Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність" на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Згідно Розділу 4 Статуту Акціонерного комерційного банку "Трансбанк" банк за умови отримання письмового дозволу Національного банку України також має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Судом встановлено, що АКБ "Трансбанк" отримав банківську ліцензію за № 33 від 09.10.1991р. (а.с.-42) про право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність". Невід'ємною частиною цієї ліцензії є Дозвіл від 09.10.1991р. за № 33-2 з додатком (а.с.-43,44), в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати АКБ "Трансбанк", в тому числі операції з валютними цінностями, а саме: ведення рахунків клієнтів (резидентів та не резидентів) в іноземній валюті та клієнтів не резидентів у грошовій одиниці України та ін.

Крім цього, Західна регіональна філія АКБ "Трансбанк" у м.Львові, яка відповідно до 3.2. Положення про Західну регіональну філію Акціонерного комерційного банку "Трансбанк" у Львові (а.с. 28-32) здійснює свою діяльність від імені ОСОБА_1 та в межах повноважень, наданих їй Банком, отримала Дозвіл на здійснення банківських та інших операцій від 10.03.2006 року № 16-01/682 (а.с.-45), що був погоджений комісією Національного банку з питань нагляду та регулювання діяльності банків при управлінні НБУ у Львівській області, де у п. 8 зазначено, що ЗРФ АКБ "Трансбанк" має право здійснювати операції з валютними цінностями, а саме: ведення рахунків клієнтів резидентів

та не резидентів (крім банків) в іноземній валюті та клієнтів - нерезидентів у грошовій одиниці України (крім міжбанківських операцій) та ін.

З копії листа НБУ від 07.12.09р. № 13-210/7871-22612 вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Крім цього, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. З ст. 203 ЦК України для чинності правочину, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки кредитний договір № 44-ЛМК від 14.02.07р., Додаток № 1 до кредитного договору від 14.02.2007 року, Додаткова угода № 1 від 14.08.2007 року, Додаток № 2 до Кредитного договору від 14.08.2007р., Договір іпотеки від 14.02.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Договір поруки № 1 від 14.02.2007 року засвідчені підписами Директора ЗРФ АКБ "Трансбанк" - ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_1, що не заперечувалось у судовому засіданні сторонами, а відтак сторони своїми підписами засвідчили чинність правочину.

Враховуючи наведене, той факт, що кредитний договір № 44-ЛМК від 14.02.07р., Додаток № 1 до кредитного договору від 14.02.2007 року, Додаткова угода № 1 від 14.08.2007 року, Додаток № 2 до Кредитного договору від 14.08.2007р., Договір іпотеки від 14.02.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Договір поруки № 1 від 14.02.2007 року були підписані сторонами у 2007 році, а позивач звернувся до суду лише 14.06.2010 року, а відтак визнавав умови договорів, та те що судом не встановлено жодної підстави недійсності правочинів, суд приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10,11, 57,60,88,169,209,214,215 ЦПК України, ст.ст. 11, 192, 203, 215, 525, 526, 527, 530, 533, 627, 1056-1 ЦК України, ЗУ "Про банки і банківську діяльність", декретом КМУ Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993 року, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АКБ" Трансбанк" , ОСОБА_2 про визнання недійсними кредитного договору № 44-ЛМК від 14.02.07 р., укладеного між АКБ" Трансбанк" та ОСОБА_2, договору іпотеки від 14.02.07 р., укладеного між АКБ „ Трансбанк" та ОСОБА_1 та договору поруки № 1 від 14.02.07 року, укладеного між АКБ „ Транс банк" та ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів після його оголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_6