ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1665/10
провадження № Б/н 1202
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - Барвіцькій М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням -

ВСТАНОВИ В:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він та відповідач, який є його рідним братом є співвласниками квартири АДРЕСА_1, яка залишилась їм після смерті матері, як спадкоємцям першої черги на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаній квартирі зареєстрований та проживає відповідач, до смерті там проживала мати сторін, після смерті якої, відповідач не дає можливості позивачу користуватися своєю часткою, не дає ключів від квартири, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та пояснив, що він проживає та нещодавно зареєстрований у трикімнатній квартирі дружини разом із двома доньками, проте також на рівні з позивачем бажає користуватися своєю власністю, а враховуючи, що у відповідача немає сімї, просить встановити порядок користування квартирою № 107 в будинку № 13 по вул. Бориса Гмирі в м. Києві виділивши відповідачу меншу кімнату 13,9 кв.м., а йому 19,0 кв.м., проте зазначив, що його сімя, не має наміру переїжджати з трикімнатної квартири № 159, яка знаходиться на вул. Зодчих в будинку № 4 в м. Києві в одну кімнату, яку просить виділити в користування позивач. Крім того, позивач не зазначив про те, що також збирається переїздити на постійне місце проживання до квартири, де проживає його брат та пояснив, що бажає її відвідувати та безперешкодно реалізовувати своє право власності відповідно до належної йому частки. Також позивач зазначив, що відповідач має на праві власності ще одну квартиру, яку здає.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проте в судових дебатах зазначив, що просить залишити йому у користуванні кімнату 19,0 кв.м., пояснивши, що він та його покійна матір, постійно проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, мати займала кімнату 13,6 кв.м., а він 19,0 кв.м., позивач у квартирі ніколи не проживав, отже такий порядок користування склався з самого початку і підстави для його зміни відсутні. Також відповідач пояснив, що позивач ніколи не приймав участі в утриманні квартири, навіть після смерті матері, крім того за життя матері позивачу була виплачена грошова компенсація за належну йому частку. Крім того, позивач не приймав участі в утриманні матері, не опікувався її здоровям не допомагав коли вона хворіла, такі витрати повністю лягли на плечі відповідача, а тому останній вважає, що позивач не заслуговує на спадщину, яка залишилася після смерті матері. Відповідач зазначив, що дійсно має квартиру, де зареєстрований з донькою, але це не відноситься і не впливає на його думку та позицію щодо права володіння позивача частиною квартири, яка залишилась після смерті матері.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, квартира АДРЕСА_1, належить сторонам в рівних частинах, як спадкове майно, що залишилось після смерті матері останніх /а.с. 6/. Квартира складається з двох ізольованих кімнат площами 13,6 кв.м. та 19,0 кв.м. кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору балкону /а.с. 7, 8/. В кімнаті площею 19,0 кв.м. проживає відповідач і проживав у ній з часу придбання квартири, а мати сторін проживала у кімнаті площею 13,6 кв.м., в свою чергу позивач проживає у трикімнатній квартирі № 159, яка знаходиться на вул. Зодчих в будинку № 4 в м. Києві разом із дружиною та двома дітьми. Відповідач не дає позивачу ключів від квартири АДРЕСА_1, у звязку з чим позивач не може реалізовувати своє право на володіння, користування та розпорядження своєю часткою у квартирі, яка належить сторонам в рівних частинах на праві спільної часткової власності. Вказані обставини не оспорювалися учасниками процесу, а тому суд вважає, що останні визнані сторонами та не потребують доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не вливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Враховуючи те, що позивач є співвласником вище вказаної квартири, останній має право безперешкодно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю часткою, що включає в себе проживання у квартирі, а відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні такого права, суд вважає вимоги позивача в частині вселення обґрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи те, що сторони не можуть домовитись про порядок користування спільною квартирою, суд зважаючи на порядок користування квартирою № 107 в будинку № 13 по вул. Бориса Гмирі в м. Києві, який був встановлений раніше, а саме відповідач користувався кімнатою 19,0 кв.м., а мати сторін 13,6 кв.м., вважає за недоцільне змінювати останній, тим більш, що позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог в цій частині, зокрема переїзду на постійне місце проживання до вказаної квартири, таким чином такий порядок не буде порушувати права та інтереси позивача і має бути визначений судом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, якими він обгрунтовує заперечення на позовні вимоги і вважає їх такими, що не заслуговують на увагу оскільки позивач є співвласником вище вказаної квартири, його право власності не оспорено відповідачем, позивач його не позбавлений, від спадщини позивач усунений не був, а тому доводи відповідача в цій частині не обгрунтовані і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

Визначити порядок користування квартирою № 107 в будинку № 13 по вул. Бориса Гмирі в м. Києві виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату площею 13,9 кв.м., а ОСОБА_3 кімнату площею 19,0 кв.м., місця загального користування: ванну кімнату, вбиральню, коридор, кухню, балкон, залишити у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, який проживає в квартирі № 107 в будинку № ІЗ по вул. Бориса Гмирі в м. Києві на користь ОСОБА_2, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати в сумі 45 гри. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.