Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2-16/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд

в особі судді Цвіркуна О.С.,

при секретарі Власюк О.В.,

з участю

позивача ОСОБА_1,

представник інтересів позивач, прокурор Алешко І.В. ,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 лютого 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 22 березня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 25 червня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2005 року опікун ОСОБА_8 в інтересах недієздатної ОСОБА_7, звернувся до суду з позовом про визнання угод не дійсними. У звязку зі смертю ОСОБА_7, суд за заявою ОСОБА_9 відповідно до вимог ст.37 ЦПК України, залучив її до участі в справі як правонаступника Позивача.

Позивач - ОСОБА_1, неодноразово уточнюючи свої позовні вимоги, просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №4, розташованої по вул. Черняка, 4 в місті Рівне, укладений 26.02.2004 року між недієздатною ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4.; визнати недійсним договір дарування квартири №4, розташованої по вул. Черняка, 4 в місті Рівне, укладений 22.03.2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири №4 розташованої по вул. Черняка, 4 в місті Рівне, укладений 25.06.2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6; виселити ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_2; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 всі понесені судові витрати згідно квитанцій.

В уточнюючій позовній заяві від 10 червня 2008 року (а.с.110), Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Рівненського міського суду від 28.11.2007 року її було визнано власницею квартири АДРЕСА_2 після смерті її матері ОСОБА_7, а також тим, що 05.04.2004 року ухвалою Рівненського міського суду було накладено арешт на спірну квартиру та було заборонено виконувати будь-які дії та видавати документи для відчуження. Також позивач зазначає,що незважаючи на заборону відчуження квартири, квартира була продана в черговий раз згідно договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_6, адвокат ОСОБА_2, проти позову заперечують повністю та вказують, що жодної заборони відчуження квартири №4, в місті Рівне по вул. Черняка, 4 під час укладення оскаржуваних угод не було, про що свідчать витяги з реєстрів прав власності на квартиру в яких жодних заборон не містилося. Водночас відповідачі зазначають, що про недієздатність ОСОБА_7 взагалі нічого не знали і не здогадувалися, оскільки ОСОБА_7 сама вчиняла всі правочини, що стосувалися відчуження квартири, зокрема підписувала необхідні документи.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_6 зазначив, що вимоги позивача є

безпідставними, так як жодних прав чи інтересів ОСОБА_11 відповідачі не порушували, про що свідчить та обставина, що рішенням апеляційного суду Рівненської області було скасовано рішення Рівненського міського суду по цивільній справі №2 521/07 за позовом ОСОБА_1 до Першої Рівненської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності повністю, а справу було передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи Рівненським міським судом винесено рішення від 14 квітня 2009 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Рівненської державної нотаріальної контори було відмовлено. За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення від 14 квітня 2009 року апеляційним судом Рівненської області було винесено ухвалу від 23 вересня 2009 року про залишення рішення Рівненського міського суду від 14.04.2009 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На підставі зазначеного, представник відповідача - ОСОБА_6 вважає вимоги ОСОБА_1 про визнання угод недійсними та виселення з помешкання ОСОБА_6 безпідставними та таким, що не підлягають до задоволення.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились,незважаючи та те, що були належним чином повідомлені. Заслухавши думку сторін, судухвалив провести розгляд справи за їх відсутністю.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, дослідивши всі докази, які містяться у матеріалах справи, як кожний окремо так і в їх сукупності, давши при цьому достатню обєктивну оцінку, суд прийшов до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, 26 лютого 2004 року між ОСОБА_7 та відповідачем ОСОБА_4 було

укладено договір купівлі - продажу квартири №4 розташованої по вул. Черняка, 4 в місті Рівне. 22 березня 2004 року було укладено договір дарування вказаної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 25 червня 2004 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири №4 розташованої по вул. Черняка, 4 в місті Рівне.

Позивач зазначає, що вищезазначені договори, згідно яких відчужувалася спірна квартира є недійсними, оскільки саме позивач є власником даної квартири, що підтверджується рішенням Рівненського міського суду від 28 листопада 2007 року.

Однак рішенням Апеляційного суду Рівненської області було скасовано рішення Рівненського міського суду по цивільній справі №2 - 521/07 за позовом ОСОБА_1 до Першої Рівненської державної нотаріальної контори про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3, а справу було передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

За результатами розгляду справи Рівненським міським судом винесено рішення від 14 квітня 2009 року, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на зазначене рішення від 14 квітня 2009 року Апеляційним судом Рівненської області було винесено ухвалу від 23вересня 2009 року про залишення рішення Рівненського міського суду від 14.04.2009 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи це, ОСОБА_1 не є власником квартири №4 по вул.

Черняка, 4 в місті Рівне, як і не є спадкоємцем після смерті своїх батьків, що підтверджується згаданим вище рішенням Рівненського міського суду від 14 квітня 2009 року та ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 23 вересня 2009 року, якою це рішення було залишено без змін.

Таким чином, оскільки позивач не є спадкоємцем спірної квартири після батьків і не є її власником, то посилання позивача в позові на статті 225 та 387,388 Цивільного

кодексу України як на підставу своїх позовних вимог є необгрунтованими, так як жодне право чи інтереси позивача порушені не були.

Стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку позивач не довела жодними належними та допустимими доказами того, що його права чи інтереси кимось не визнаються чи оспорюються або були порушені.

Окрім цього, в позовній заяві позивач вказує на те, що договори, які укладали відповідачі є недійсними, оскільки 05 квітня 2004 року Рівненський міський суд виніс хвалу про накладення арешту на спірну квартиру, заборонивши виконувати будь-які дії та видавати документи для відчуження.

Водночас в матеріалах справи містяться докази того, що квартира №4, що знаходиться за адресою вул. Черняка,4 в місті Рівне під забороною чи арештом не перебувала, що підтверджується зокрема, довідкою № з Єдиного Реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 25.06.2004 року та витягом з єдиного реєстру заборон та арештів №244933 від 25.06.2004 року, витягом з Державного реєстру рухомого майна про податкову заставу №1202330 від 25.06.2004 року.

Крім цього форма укладення договорів повністю відповідає вимогам ст.657 та ст.719 Цивільного кодексу України, які регламентують форму цих договорів.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Нотаріальна форма укладення договорів, а також їхня державна реєстрація були в повному обсязі виконані. На підставі даних договорів було проведено реєстрацію прав власності за відповідачами комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягами про реєстрацію права власності.

Згідно статті 204 ЦК України,правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами - будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ч.1 ст.58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В свою чергу, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 статті 60 ЦПК України).

Як передбачає стаття 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Викладене спростовує твердження позивача про те, що оспорювані угоди є недійсними, так як жодного доказу в обґрунтування цієї правової позиції позивач не надав, як і не довів своє право на звернення до суду за захистом прав та інтересів, які, як вбачається з матеріалів справи не були і не могли бути порушені відповідачами.

А тому вимоги про визнання угод недійсними, реєстрацію за позивачем права власності на згаданий обєкт нерухомості задоволенню не підлягає, як і не підлягає задоволенню вимога про виселення ОСОБА_6 з даної квартири, оскільки вони є безпідставними, необґрунтованими та надуманими.

Керуючись ст.3, 10, 57, 60, 79, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6, Комунального підприємства «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного 26 лютого 2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 22 березня 2004 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладеного 25 червня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - відмовити у звязку з безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Рішення суду також може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, але в строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Рівненського міського суду О.С. Цвіркун