Справа №2-535/НОМЕР_1 11.02.2010 1 11.02.2010
Провадження №22ц-245/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2009 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі Дудник Ю.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2009 року по цивільній справі за позовом

НАВОЛОЦЬКОГ О ОСОБА_3

до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5

про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 21 липня 2008 року уклав з ОСОБА_4 в нотаріальній формі договір позики на суму 15000 грн. за умови повернення коштів до 1 січня 2009 року. На забезпечення виконання основного зобов'язання того ж дня сторони уклали в нотаріальній формі договір іпотеки, за яким боржник та ОСОБА_2 і ОСОБА_5 передали в іпотеку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_4 не виконав зобовязання за договором, та станом на 1 липня 2009 року має 18026 грн.15 коп. боргу, в тому числі процентів, річних та інфляційних втрат, ОСОБА_1 просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на квартиру , виселити відповідачів зі зняттям з реєстраційного обліку та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2009 року позов задоволено. Суд визначив борг ОСОБА_4 за основним зобов'язанням у розмірі 18026 грн.15 коп. та звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 вартістю 68871 грн. за умови відшкодування ОСОБА_1 відповідачам 90 % перевищення вартості житла над розміром боргу за договором позики. ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виселено з квартири. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою того ж суду від 3 грудня 2009 року судове рішення розяснено в частині відшкодування різниці між розміром боргу та вартістю житла та визначено розмір відшкодування - 45760 грн.37 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погодившись з висновком суду про передачу у власність позивача предмета іпотеки та посилаючись на порушення судом процесуального законодавства, просила рішення суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав встановленим, що ОСОБА_4 не виконав зобовязання за договором позики від 21 липня 2008 року та має борг у розмірі 18026 грн.15 коп., з яких 15000 грн. основного боргу, 1696 грн.50 коп. процентів за користування грошима за ставкою НБУ, 220 грн. 68 коп. річних за прострочення грошового зобов'язання та 1108 грн.97 коп. втрат внаслідок інфляції. Невиконання грошового зобов'язання відповідно до правил частини 1 статті 37 Закону суд вважав достатньою підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки з відшкодуванням 45760 грн.37 коп., як частку різниці у вартості, та виселення відповідачів з квартири.

Але з такими висновками суду та застосуванням ним норм цивільного законодавства погодитись не можна.

Так, визначаючи загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, суд виходив з того, що ОСОБА_4 має невиконаним зобов'язання про повернення позики 15000 грн., що за правилами статті 625 ЦК України тягне відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а також відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України має право на отримання процентів на рівні облікової ставки НБУ ( 12%).

Разом з тим, пунктом 5 розд.УП «Прикінцевих положень» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом інші закони та нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону. Відповідно до положень зазначеного закону надання коштів у позику є фінансовою послугою ( стаття 4), яка надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (частина 1 статті 1). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами субєктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових кошті на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Тому застосування судом правил статті 1048 ЦК України до договору позики між фізичними особами, які не є субєктами підприємницької діяльності в сфері фінансових послуг, є помилковим.

Не можна погодитись і з обраним судом шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і виселенням відповідачів.

Відповідно до частини 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку»(далі- Закон) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду чи шляхом позасудового врегулювання ( виконавчий напис нотаріуса чи договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

За змістом статей 38 та 39 Закону звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішенням здійснюється шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження ( стаття 41 Закону), а також шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмету іпотеки будь-якій іншій особі у порядку, передбаченому статтею 38 Закону.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві та в судовому засіданні вимагав передачі йому у власність предмета іпотеки, що відповідно до правил статті 36 Закону є способом позасудового врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки, який виходить за межі тих способів, що визначені статтею 39 Закону для судового вирішення спору.

Отже, правила статті 37 Закону, на які послався&nbsp;суд, до спірних правовідносин не застосовуються.

Тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо передачи йому у власність квартири, як предмета іпотеки, колегія суддів не вбачає. Інших вимог щодо способу звернення стягнення на предмет іпотеки позивач не зазначав.

Відповідно до статті 40 Закону виселення мешканців з житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, є наслідком звернення стягнення на предмет іпотеки в межах заявлених вимог.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на умови та способи звернення стягнення на предмет іпотеки за судовим рішення та невірно застосував норми цивільного права, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Але відмова у позові про передачу права власності на предмет іпотеки не позбавляє позивача права на звернення з позовом про звернення стягнення у інший спосіб, передбачений статтею 39 Закону.

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. pan>

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2009 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 Дениса&nbsp;Андрійовича про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки та виселення&nbsp;відповідачів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: