Справа № 2-2892
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2010 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Богуславської Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

УСТАНОВИВ:

15.12.2009 року до суду подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Позовні вимоги уточнювались позивачем 27.04.2010 року. В своїх остаточних позовних вимогах позивач просить суд виділити позивачу в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 1/2 частину земельних ділянок площею 0,10 Га і 0,0797 Га , що розташовані в АДРЕСА_1 , зареєстрованих на ім`я її батька і відповідача на праві спільної сумісної власності і визнати за позивачем право власності н 1/2 частину зазначених земельних ділянок.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги і пояснила що прийняла спадщину після смерті батька, але не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після смерті батька на земельні ділянки, оскільки ці ділянки були зареєстровані за батьком і відповідачем на праві спільної сумісної власності, тому позов просила задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і Південною міською радою Харківського району Харківської області видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 від 7 травня 2009 року.

З наданої суду копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 , виданого 16.04.1965 року в м. Південне Харківського району Харківської області і копії свідоцтва про одруження НОМЕР_3 , виданим Палацом Одружених міста Харкова 8 лютого 1969 року судом встановлено, що позивач при одружені змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » і є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , а тому відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги. Крім того, відповідно до наданої копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Десятниченко О.В. 29 жовтня 2007 року реєстровий № 7769 позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданої довідки комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 4157 від 28.12.2009 року можливо встановити, що позивач зареєструвала право власності на 37/100 частин будинку, що розташований в АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 3.11.2009 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області реєстровий № 1-3946.

Земельна ділянка, що розташована при цьому будинку в АДРЕСА_1 складається з двох окремих земельних ділянок розміром 0,1000 Га і 0,0797 Га які відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 24.11.2005 року, серія НОМЕР_6 від 24 листопада 2005 року зареєстровані на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідачем ОСОБА_2 .

Загальні правила спадкування земельних ділянок визначені ст. 1225 ЦК України, в якій зокрема зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового

будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Зазначена норма закону свідчить про те, що право власності на земельну ділянку як нерухоме майно відповідно до вимог ст. ст. 1297,1299 ЦК України набувається тільки після державної реєстрації такого майна, а свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно видається нотаріальною конторою.

Крім того, оскільки позивач просить визнати за нею право власності на частину майно що перебуває у спільній сумісній власності слід керуватися в тому числі і ст. 1226 ЦК України якою визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Якщо майно перебуває у спільній сумісній власності декількох осіб, то законов передбачено, що особи або спільно володіють таким майном без визначення часток, або співвласник має право відповідно до ст. ст. 370, 372 ЦК України виділити в натурі свою частку або поділити в натурі таке майно.

Суд враховує, що згідно ст. 1218 ЦК України, щоб визначити, яке саме майно входить до спадщини, тобто щоб визначити індивідуальні ознаки нерухомого майна, такі як зовнішні межі в натурі на місцевості, кадастровий номер та інші, для отримання свідоцтва про право на спадщину, слід відповідно до ст. 370 ЦК України спочатку виділити в натурі частку спадкодавця із спільної сумісної власності, або на підставі ст. 372 ЦК України поділити внатурі нерухоме майно, що перебуває у спільній сумісній власності, після чого слід оформили право власності відповідно до вимог ст. ст. 1297, 1299 ЦК України. Такі дії, на думку суду сліди вчинити щодо кожної земельної ділянки окремо. Позивачем не заявлено позовних вимог про виділ частки спадкодавця в натурі, або про поділ майна і передчасно подано позов про визнанні права власності в порядку спадкування за заповітом на частину земельних ділянок до виділення часток спадкодавця в натурі.

Відсутність індивідуально визначених і виділених в натурі земельних ділянок, або часток земельних ділянок, що належать на праві особистої приватної власності спадкодавцю і складають спадкове майно, а також відсутність таких позовних вимог з урахуванням наведення норм закону суд вважає підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до ст. ст. 10,11 ЦПК України суд розглядає справу лише в рамках заявлених позовнцх вимог і на підставі наданих суду доказів, при цьому обов`язок доказували законом покладено в цьому випадку на позивача.

Таким чином суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог і на підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст. ст. 370, 372,1218,1225,12265 1297,1299 ЦК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду а також, апеляційну скаргу на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано.

Якщо було подано таку заяву, але апеляційна скарга не була надана в строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.