Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-3120/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії щодо нарахування та виплати суми недоплаченої допомоги по догляду за дитиною, -

в с т а н о в и в :

07.07.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області (далі - управління) щодо відмови їй у здійсненні нарахування та виплати недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку в період з 13.12.2009 року по 30.06.2010 року у розмірі, встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та зобовязати вказане управління здійснити нарахування та виплату їй даної допомоги у вказаному розмірі за вказаний період з урахування фактично здійсненої виплати допомоги за цей період.

Позовні вимоги позивачка обґрунтовує наступними обставинами.

Вона отримує державну допомогу по догляду за дитиною, - дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею трирічного віку. Всупереч ст. 15 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми дана допомога призначена та виплачувалася в меншому розмірі, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років. Фактично їй виплачено вказану допомогу в період з грудня 2009 року по червень 2010 року в значно меншому розмірі, тоді як прожитковий мінімум для дітей віком до шести років у вказаний період становить, з січня 2009 року 632 грн., з 1 січня 2010 року 755 грн., з 1 квітня 2010 року 767 грн. На її письмове звернення отримала від відповідача письмову відмову. Тому просила додатково стягнути недоотриману суму допомоги в розрахунку -4855 грн. 32 коп.

Позивачка в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином, до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі. Крім цього відповідач подав письмові заперечення, в яких позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що виплату позивачці вказаної допомоги проведено у розмірах, визначених чинним законодавством.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу застосування норм законодавства, які регулюють призначення, порахунок та розміри виплат допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Незважаючи на те, що зазначені відносини є публічно-правовими, розгляд спорів з цього приводу згідно діючого на момент подання позовної заяви законодавства України, віднесено до компетенції Бориспільського міськрайонного суду Київської області в порядку, визначеному ЦПК України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) сформулював правову позицію, згідно з якою законом про Державний бюджет України, який має особливий предмет регулювання, не можуть вноситися зміни, зупинятися дія чинних законів України, а також встановлюватися інше (додаткове) правове регулювання відносин, що є предметом інших законів України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні № 8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі № 1-21/2005), пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, яким призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного та шестирічного віку. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

При прийнятті рішення у справі, суд враховує вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Заперечуючи проти позову, відповідач в письмових запереченнях посилається на те, що управлінням правильно виплачено позивачці вищевказану допомогу в зазначений нею період, оскільки відповідно до ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

З копій свідоцтва про народження дитини (а.с. 14), рішення про призначення допомоги сім'ям з дітьми (а.с. 25), виписок з поточних рахунків, відповіді та заперечень відповідача (а.с. 12-13, 20-24), судом встановлено, що позивачка має дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та перебуває на обліку в управлінні як одержувач допомоги по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років не працюючим жінкам з 13.12.2009 року по 29.09.2012 року, їй згідно Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» відповідачем виплачується допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, але щомісячний розмір цієї допомоги не відповідає вимогам вказаного Закону.

Позивачці відповідачем фактично виплачено вказану допомогу за період з грудня 2009 року по 30 червня 2010 року в розмірі, встановленому статтею 15 Закону України „Про державну соціальну допомогу сімям з дітьми в редакції Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (за 2008 рік).

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Підпунктами 7, 8 пункту 23 розділ ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» було внесено зміни до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»:

- частину першу статті 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» було викладено в такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 гривень».

- пункт 3 розділ УІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» викладено в такій редакції „Допомога за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 01 січня 2008 року - 50 відсотками ,з 01 січня 2009 року-75 відсотками, з 01 січня 2010 року -100 відсотками (прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.

Проте, слід зазначити, що відповідно п. 2 розділу ІІІ Прикінцевих Положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України Розділ II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" діє по 31 грудня 2008 року. Тобто, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» в редакції вищевказаного бюджетного закону, згідно якої відповідач нараховує та виплачує позивачці цю допомогу і в 2009 році, діяла лише в 2008 році.

Тому, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з 13.12.2009 року при нарахуванні та виплаті позивачці вищезазначеної допомоги слід керуватися положенням частини 1 статті 15 Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми (в редакції - до внесення в неї змін вищевказаним бюджетним законом), згідно якої допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст. 54 Закону України Про Державний бюджет України на 2009 рік прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, в 2009 році встановлено в розмірах, що діяли у грудні 2008 року (тобто, прожитковий мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2009 року становив 557 гривень). Статтею 1 Закону України від 20 жовтня 2009 року N 1646-VI з 1 листопада 2009 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлено в розмірі 632 гривні.

За умови відсутності у державному бюджеті коштів на належну виплату допомоги по догляду за дитиною громадянам України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, створюється ситуація правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена надбавка. Водночас, суд звертає увагу на те, що це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, в тому числі й на отримання допомоги по догляду за дитиною, яка прямо передбачена законом.

Позивачка мала дитину віком до трьох років, тобто наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема, право на отримання допомоги по догляду за дитиною.

Наділивши осіб зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які мають дітей віком до трьох років.

Тобто, між позивачкою і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти.

Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з позицією позивачки щодо порушення її права на отримання державної допомоги відповідно до Закону України Про державну допомогу сім'ям з дітьми в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Судом встановлено, що позивачка зверталася до відповідача з заявою щодо неправильного призначення та виплати відповідної допомоги на що отримала негативну відповідь відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст.113 Конституції України КМ України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи викладене, беручи до уваги, що відповідачем в період з 13.12.2009 року по 30.06.2010 року допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку фактично нарахована та виплачена в розмірі, встановленому підпунктами 7, 8 п. 23 Розділу ІІ Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, положення яких діяли до 31.12.2008 року, - суд вважає, що слід визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачки у здійсненні нарахування та виплати недоотриманої вищевказаної допомоги з 13.12.2009 року по 30.06.2010 року у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та зобовязати його здійснити нарахування та виплату позивачці даної допомоги у вказаному розмірі за вказаний період з урахування фактично здійсненої виплати допомоги за цей період.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до Законів України про Державні бюджети України на 2009 (ст. 46, 53) та 2010 (ст.ст. 45, 60, 70) роки, Кабінетом Міністрів України не прийнято жодної постанови щодо врегулювання цих відносин, а лише внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751, що не узгоджується з Законами про бюджет на відповідний рік.

Вказані положення не були змінені і згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2010 рік".

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, оскільки у суду відсутні підстави для прийняття рішення на майбутнє.

Судові витрати за розгляд справи слід віднести на рахунок держави України, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 64 Конституції України, ст. 1, ст. 15 ч. 1 Закону України „Про державну допомогу сімям з дітьми, ст. 54 Закону України „Про державний бюджет України на 2009 рік, ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2009 року N 1646-VI „Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 213-215, 225 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку за період з 13 грудня 2009 року по 30 липня 2010 року у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Зобовязати управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 недоотриманої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку за період з 1 січня 2009 року по 30 липня 2010 року у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» з урахування фактично здійсненої виплати вказаної допомоги за цей період.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Судові витрати за розгляд справи в розмірі 51 грн. 00 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи віднести на рахунок державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.08.2010 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_3