Справа № 22ц-7220/10 Головуючий у 1-й інстанції Гірник Т.А.
Категорія: 52Доповідач в апел. інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Каблака П.І.

суддів: Кота І.Н., Крайник Н.П.,

при секретарі: Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

у жовтні 2009 року Відкрите акціонерне товариство "ВТБ Банк", яке в подальшому було перетворене в Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" (далі ПАТ "ВТБ Банк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійним договору.

До участі у справі, в якості третіх осіб судом залучено приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який посвідчив оспорюваний договір та арбітражного керуючого ОСОБА_5, який призначений Господарським судом Львівської області у справі про банкрутство відповідачів як фізичних осіб підприємців (ФОП).

Позивач просив визнати з підстав його фіктивності недійсним договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1586 від 02 квітня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2010 року у задоволені позову відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржило ПАТ "ВТБ Банк". В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та необґрунтованість, оскільки таке винесено без належної правової оцінки доводів та доказів позивача, що мали істотне значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що оспорюваний договір було укладено між відповідачами після визнання їх банкрутами господарським судом та відкриття ліквідаційних процедур щодо них. Виникнення даних обставин, обмежило відповідачів розпоряджатися належним їм майном, зокрема укладати договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини. Укладений договір містить неправдиві відомості. А порушення майнових прав позивача, укладенням спірного договору, доведено ним, поданими суду доказами. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог.

Представник відповідачів подала заперечення від їх імені на апеляційну скаргу, в яких просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що укладений між відповідачами договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідає вимогам цивільного законодавства та ст. 189 СК України і не потребує погодження (отримання дозволу) органу опіки і піклування. Укладення договору, після визнання відповідачів банкрутами та відкриття у звязку із цим ліквідаційної процедури, не суперечить положенням п. 9 ст. 47 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Позивачам не доведено, які його права або інтереси порушуються спірним договором.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні умови чинності правочинів. В разі недотримання у момент вчинення правочину вимог, передбачених ст. 203 ЦК України, такий правочин визнається недійсним. За положеннями частини пятої цієї статті, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним, незалежно від того, в якій формі він вчинений (ч. 2 ст. 234 ЦК України).

Судом встановлено, що 02 квітня 2009 року між ОСОБА_2, як платником та ОСОБА_3, як одержувачем укладено договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 1586 (а.с. 5, 5 зв).

Відповідно до умов укладеного договору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, перебуваючи у родинних стосунках як чоловік та жінка, будучи законним представниками та батьками громадянки ОСОБА_6 Штатів Америки ОСОБА_7 Єви, 23. 11.2002 року народження (яка є малолітньою), домовилися, що ОСОБА_2 приймає на себе зобовязання виконати обовязок щодо утримання малолітньої дитини та здійснити платіж в розмірі 1 375 000,00 гривень, що буде вважатися остаточно сплаченими аліментами на утримання доньки, яка перебуває на утриманні ОСОБА_3, до досягнення нею вісімнадцятирічного віку.

За домовленістю між сторонами, ОСОБА_2 зобовязується здійснити сплату аліментів у розмірі 1 375 000,00 гривень до 09.04.2009 року після укладення та нотаріального посвідчення цього договору наступним чином: шляхом зарахування коштів у банківську установу на рахунок малолітньої доньки ОСОБА_7 Єви, або сплати вищезазначених коштів готівкою ОСОБА_3 (факт одержання коштів підтверджується заявою одержувача, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально), або внесення вищезазначених коштів на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до розяснень наведених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, при вирішенні питання про визнання недійсним правочину на підставі ст. 234 ЦК України встановленню підлягає, чи дійсно сторони правочину мали на меті досягти відповідного правового результату, а також відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дослідження підлягають також обставини виконання чи невиконання сторонами правочину його умов.

Встановивши, що відповідачами сторонами спірного договору не вчинено жодних дій, передбачених його умовами, на його виконання, та безпідставно погодившись, що підставою такого невиконання є оспорення договору позивачем, суд невірно застосував вищевказані норми матеріального права, не врахував розяснень Пленуму ВСУ з цього питання, а відтак прийшов до невірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів визнає те, що позивачем доведено, відсутність в сторін спірного договору наміру створити юридичні наслідки на момент його вчинення, зокрема у звязку із тим, що на момент вчинення цього правочину, його сторони були оголошені господарським судом банкрутами та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с. 6.7), а умови спірного договору та іншого договору про сплату аліментів на утримання дитини, укладеного між відповідачами у цей самий день (02.04.2009року) та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і зареєстрованого в реєстрі за № 1587 (а.с. 11, 11зв.) містять взаємовиключні положення про перебування на утриманні їх дитини ОСОБА_7 Єви. Так, за спірним договором № 1586 дитина перебуває на утриманні ОСОБА_3, а за договором № 1587 на утриманні ОСОБА_2

Відповідно до положень ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Будь-яких винятків із цього загального правила, положення ст. 234 ЦК України не містять.

Враховуючи наявність існуючих невиконаних кредитних зобовязань та зобовязань по забезпеченню виконання зобовязань третіх осіб (ТОВ "Торговий дім "СОФІ"), між позивачем та відповідачами, а також визнання господарським судом кредиторських вимог позивача у справі про банкрутство відповідачів, на загальну суму 147 168 738,49 гривень та 147 270 394,74 гривень (а.с. 101, 220), які не можуть бути погашені заставленим майном, оціненим у значно меншій сумі 58 402 200 грн., згідно доказів про оцінку майна, представлених арбітражним керуючим (а.с.226-241), права позивача, як кредитора у даних відносинах, порушені укладенням спірного договору.

Укладення між відповідачами ряду таких договорів (а.с. 8-11), на значні суми, мало на меті, на думку колегії суддів, ухилення від виконання взятих на себе договірних зобовязань перед позивачем.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що укладений між відповідачами договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини є фіктивним, а відтак підлягає визнанню недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Оскільки судом першої інстанції повно зясовані обставини справи, що мають значення для вірного вирішення спору, проте невірно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 51 грн. 00 коп. та 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 липня 2010 року скасувати, ухвалити нове, яким позов Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задоволити.

Визнати недійсним договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, укладений між ОСОБА_2, як платником та ОСОБА_3, як одержувачем аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 Єви (23.11.2002року народження), посвідчений 02 квітня 2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1586.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 51 (пятдесят одну) грн. 00 коп. судового збору та 37 (тридцять сім) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

ОСОБА_8