АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія визнання недійсним розпорядження Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Пономаренко Ю.А.

суддів- Черкасова В.В., ОСОБА_1,

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_5, Управління комунального майна та приватизації про визнання недійсним розпорядження, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло,-

В С Т А Н О В И Л А:

26 травня 2009 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання недійсним розпорядження Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці №3279 від 19.04.2000 року про приватизацію квартири № 21, розташовану за адресою: м.Харків, пров.2-й Таганський, буд.7 та визнання недійсним свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2000 року, зареєстроване у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № В-54418 від 24.04.2000 року, згідно якого ОСОБА_6 належить на праві приватної власності кв.№ 21, розташовану за адресою: м.Харків, пров.2-й Таганський, буд.7. Надалі позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 додали уточнюючу позовну заяву, в якій відповідачами є Харківська дистанція цивільних споруд Південної залізниці, ОСОБА_5, треті особи - КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації", Управління комунального майна та приватизації, позовні вимоги не змінювали.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі пояснили, що вони ОСОБА_3- разом із ОСОБА_6 разом мешкали однією сім'єю більш ніж 11 років за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство. Вищевказане підтверджується відповідним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 11.05.2006 року, яким встановлений факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 без шлюбу з 1994 року за адресою: АДРЕСА_1.

26.01.2005 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті позивачі дізнались, що згідно з розпорядженням Харківської дистанції цивільних споруд Південної залізниці №3279 від 19.04.2000 року ОСОБА_6 приватизував кв.21, розташовану за адресою: м.Харків, пров. Таганський, буд.7 і йому видано свідоцтво про право власності на житло від 21 квітня 2000 року, зареєстроване у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за № В-54418 від 24.04.2000 року.

Таким чином, на підставі вищевикладеного позивачі вважають, що внаслідок приватизації вищевказаної квартири порушені їх охоронювані законом права як користувачів житла - членів сім'ї наймача, які постійно проживали з ним та вели спільне господарство з 1994 року, а також мали право на участь у приватизації квартири № 21, розташовану за адресою: м.Харків, пров.2-й Таганський, буд.7. Оскільки про проведення приватизації позивачі дізнались після смерті ОСОБА_6 у 2005 році, вони просили поновити строк позовної давності.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на ті обставини, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції, розглядаючи справу та відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виходив з того, що приватизація квартири АДРЕСА_2 І.П. була здійснена правомірно та права позивачів при цьому не були порушені.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Матеріали справи містять дані про те, що 19.04.2000 року ОСОБА_6 приватизував квартиру №21, розташовану за адресою: м.Харків, пров. Таганський, буд.7 про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 21.04.2000 року, зареєстроване у КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим № В-54418 від 24.04.2000 року.

26 січня 2005 року ОСОБА_6 помер. Другою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_6, було заведено спадкову справу №77/2005, по книзі обліку спадкових справ №114 зареєстровано заяву від імені доньки померлого - ОСОБА_5 про прийняття спадщини. Пізніше, по книзі обліку спадкових справ №751 було зареєстровано заяву від імені батька померлого - ОСОБА_7 про відмову від прийняття спадщини на користь доньки померлого ОСОБА_5.

Згідно рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 11.05.2006 року встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_3 без шлюбу з 1994 року за адресою: АДРЕСА_1.

Судова колегія погоджується з висновками суду 1 інстанції про те, що приватизація квартири АДРЕСА_3 була здійснена правомірно, оскільки ОСОБА_6 вчинив дії по приватизації у відповідності до ч.2 ст.9 ЖК України та ст.5 Закону України «Про приватизацію державного жилого фонду від 19.06.1992 року.

Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 не мала права на приватизацію зазначеної квартири, виходячи з наявних в матеріалах справи записів трудової книжки серії БТ-І 0557494, згідно яких у 1992 році вона не проживала на території України, а була зареєстрована та працювала в Республіці Білорусії.

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що на час приватізіції ОСОБА_3 була зареєстрована за місцем проживання своїх родичів та до 2005 року не мала паспорту, що виключало її можливість брати участь у приватизації спірної квартири.

Крім того, судова колегія вважає необгрунтованими посилання в апеляційній скарзі на СК України від 10 січня 2002 року, оскільки відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Тому застосуванню в даному випадку підлягає КпШС від 20.06.1969р., який діяв на момент винесення оспорюваного розпорядження №3279 від 19.04.2000р. та видачі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2000р.

Таким чином суд 1 інстанції правильно дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 22 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -