Бережанський районний суд Тернопільської області
09 грудня 2010 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Музики Я.М.
при секретарі Гривні Н.І.
з участю позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Бережанського відділення Тернопільської обласної філії, третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог Національного банку України, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-860-08 від 22.08.2008 року та договору іпотеки від 22.08.2008 року недійсними, -
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, що викладені у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, обґрунтовуючи правомірністю укладення кредитного договору в іноземній валюті за наявності всіх необхідних документів.
Суд, під час розгляду справи в судовому засіданні, встановив наступні фактичні обставини.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.
Разом з тим, за ст. 533 ЦК України, виконуватися грошове зобов'язання повинно в гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Згідно п. 4 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регульовання і валютного контролю» (далі Декрет) операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії.
Відповідно до ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленті.
Як підтверджується матеріалами справи відповідач має банківську ліцензію №5 від 16.12.1999р. із додатком до ліцензії, видану Національним Банком України, банківську ліцензію №5, видану Національним Банком України 29.12.2001р. на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Згідно дозволу №5-3, виданим НБУ 21.09.2009р. та додатку до нього, дозволу №5-3 виданого Національним банком України від 29.06.2010 року та додатку до нього акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» вправі в тому числі здійснювати банківські операції, визначені п.п. 1-4 ч. 2 ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Оскільки, відповідно до Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу, а вказаний дозвіл було надано відповідачу, суд вважає, що відповідачем в даному випадку правомірно, відповідно до діючого законодавства було укладено договір кредиту і проведені відповідні банківські операції в іноземній валюті.
Як випливає зі ст. 13 Декрету уповноважені банки, які отримали від НБУ генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином відповідно до Декрету та Закону України «Про банки та банківську діяльність» отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується.
Відповідно до Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 «використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк». Виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитними договорами не суперечить чинному законодавству.
За положеннями ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Як вбачається з досліджених в судовому засіданні договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 770/38-860-08 від 22 серпня 2010 року та іпотечного договору від 22 серпня 2010 року, укладених між позивачем -ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк» в особі Бережанського відділення Тернопільської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов , зокрема, щодо суми, валюти, строку дії і порядку погашення кредиту.
З системного аналізу ст. 36 Закону України «Про Національний банк України», ч.І ст. 8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і контролю», а також іншого чинного законодавства України робиться висновок про законодавче врегулювання змінності курсу іноземних валют по відношенню до гривні.
Зважаючи на наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що оскільки позивач в добровільному порядку укладав договір кредиту і певний час виконував покладені на нього обов'язки в тій валюті, в якій укладено договір і не заявляв жодних претензій з приводу діяльності банку, в повному обсязі отримав кредитні суми саме в іноземній валюті, звернення з даними позовними вимогами свідчить лише про небажання позивача щодо подальшого виконання взятих на себе по договору зобов'язань.
Беручи до уваги те, що суд відмовляє в задоволенні вимог позивача з приводу визнання недійсними кредитного договору.
Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються.
Керуючись наведеним, а, також ст.ст. 4, 10, 60, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України ст.ст. 526, 553-555, 559 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про банки та банківську діяльність», Декретом КМУ «Про сиетему валютного регулювання і контролю», Положенням про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, суд, -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», в особі Бережанського відділення Тернопільської обласної філії, третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог Національного банку України, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-860-08 від 22.08.2008 року та договору іпотеки від 22.08.2008 року недійсними- відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд.
Суддя Я.М.Музика