Справа № 2-597/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку у праві спільної сумісної власності, поділ майна,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з листопада 2004 року вона та відповідач ОСОБА_2 почали спільно проживати однією сім"єю та спільно вести господарство. Продовжували спільно проживати однією сім"єю під час перебування на роботі в Конго у м.Киньшаса, де перебували до 01.06.2005 року. З 02.06.2005 року по травень 2006 року після повернення в Україну вони стали проживати у її батьків за адресою: АДРЕСА_1. З травня 2006 року до середини лютого 2007 року вони проживали в орендованій квартирі №82, в будинку№24/51 по Русанівській набережній в місті Києві. 14.06.2006 року у неї народилася ОСОБА_4, батьківство якої відповідач ОСОБА_2 визнав, за їх спільною заявою він був записаний батьком дитини у відповідних документах. Після майже чотирьохрічного проживання однією сім"єю без реєстрації шлюбу, вони вирішили офіційно оформити свої взаємовідносини та 04.07.2008 року зареєстрували шлюб. Під час проживання однією сім"єю на ім"я відповідача ОСОБА_2 було придбано майно: квартира АДРЕСА_2; автомобіль "Інфініті", д.р.н. АА 5533 СХ; а також інше майно, яке було виявлене в період розгляду даної справи: квартира АДРЕСА_3 та садовий будинок №8-Б, по вулиці Садовій 23, який знаходиться в садовому товаристві "Русанівець". Рішенням Дніпровського районного суду міста Києві від 22.12.2009 року шлюб між ними було розірвано, рішення набрало законної сили. В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали викладені в уточненій позовній заяві від 23.04.2010 року позовні вимоги та обставини, просили позов задовольнити. Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_2 була продана відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3, та враховуючи, що дана квартира була придбана за час спільного проживання позивача та відповідача ОСОБА_2, тобто є їх спільною сумісною власністю, а також враховуючи, що в даній квартирі проживала і дитина сторін, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу даної квартири від 17.09.2009 року. Все вказане вище майно (дві квартири, садовий будинок, автомобіль) просили визнати спільною сумісною власністю позивачки та відповідача ОСОБА_2, просили визнати за позивачкою право власності на ? частку у праві спільної сумісної власності та поділити дане майно, виділивши позивачці квартиру по бульвару Давидова, а відповідачу виділити та визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру по бульвару Л.Українки, садовий будинок та автомобіль. Доказами їх позовних вимог вказали покази свідків з їх сторони, фотознімки, наявність у сторін дитини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зазначили, що все вказане майно було придбано відповідачем ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з позивачкою, є його особистою приватною власністю. Не заперечували, що з позивачкою ОСОБА_2 мав інтимні стосунки в Конго, де він на той час працював, в період з листопада 2004 року по червень 2005 року. Це були зустрічі по вихідних, як коханців, наявності відносин, притаманних сім"ї ніколи не було. Просили врахувати те, що позивачка не змогла назвати компанію де працював ОСОБА_2 в Конго, суми сімейного бюджету, не надала жодного доказу стосовно того, що між ними існували не просто інтимні стосунки, а була фактично сім"я. Безпідставним та бездоказовим є посилання позивачки і на те, що вони там проживали в орендованій квартирі, так як є документ, що ОСОБА_2 проживав у м.Кіншаса у готелі "Оазис". Просили врахувати і те, що не було надано доказів і щодо проживання разом, однією сім"єю позивачки з ОСОБА_2 в квартирі батьків позивачки, в орендованій квартирі, в квартирі по бульвару Давидова. Покази свідків зі сторони позивачки є суперечливі. Просили врахувати покази свідків з їх сторони та надані ними документи, а саме: копії паспортів ОСОБА_2, в яких є відмітки про дати вильотів з України та прильотів в Україну, що спростовує пояснення позивачки, її свідків. Вважали, що надані позивачкою фотознімки, не можуть бути доказом спільного проживання сторін, так як на них зафіксовано три періоди весілля сторін в 2008 році; народження дитини, яку ОСОБА_2 визнав своєю, в свідоцтві про народження записаний її батьком; та сімейне св"ято, яке відбулося в період перебування сторін в шлюбі. Жодної іншої фотографії, які б стосувалися періоду, зазначеного позивачкою як спільне проживання без реєстрації шлюбу, не має. Просили врахувати і те, що до реєстрації шлюбу з позивачкою відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав з нею однією сім"єю, не вели ніколи спільного господарства, ОСОБА_2 ніколи не вважав себе та позивачку однією сім"єю, крім періоду зареєстрованого шлюбу з 2008 року по 2009 рік. Ті обставини, що ОСОБА_2 купував дитині якісь речі, відвідував дитину, і взагалі наявність дитини, батьком якої він є, а матір"ю є позивачка не можуть бути доказом спільного проживання однією сім"єю позивачки з ним в указані позивачкою періоди, крім часу перебування в зареєстрованому шлюбі. Все вказане в позові спірне майно було придбано ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з позивачкою, є його особистим приватним дошлюбним майном і не може бути об"єктом поділу. Зазначив, що позивачка навіть не могла назвати майно, яке нібито ними було придбано до реєстрації шлюбу, це майно було визначено лише через запити суду; позивачка не була навіть в садовому будинку, що є незрозумілим в разі, якщо це була сім"я. Просили врахувати і те, що ОСОБА_2 має ще дитину ОСОБА_5, яка народилася у ОСОБА_6 16.02.2009 року, батьком даної дитини записаний ОСОБА_2, тобто ще в період шлюбу з позивачкою відповідач ОСОБА_2 мав стосунки з іншою жінкою, та в цей період народилася від цієї жінки його дитина ОСОБА_5. Представник просив врахувати надані ним письмові дебати, в яких викладено їх позицію по позову.

Співвідповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином за відомою суду адресою.

Вислухавши пояснення позивачки, її представників, відповідача, його представника, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що 04.07.2008 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб (а.с.3). Згідно до свідоцтва про народження 14.06.2006 року народилася дитина ОСОБА_4, матір"ю якої є позивачка, батьком записаний відповідач. Встановлено, що до реєстрації шлюбу у вказаних сторін народилася дитина і батьком був записаний відповідач ОСОБА_2 за спільною заявою. Відповідно до рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22.12.2009 року шлюб між сторонами було розірвано за позовом позивачки, яка зазначала причиною неможливості збереження їх сім"ї різке погіршення взаємовідносин після проведеної їй операції в серпні 2008 року (а.с.109-112). З копії свідоцтва про народження встановлено, що 16.02.2009 року народилася дитина ОСОБА_5, батьком якої записаний відповідач ОСОБА_2, мати ОСОБА_6 (а.с.116). З витребуваних судом документів встановлено, що згідно до договору купівлі-продажу від 08.08.2007 року відповідач ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_4; згідно до договору купівлі-продажу від 23.02.2007 року відповідач ОСОБА_2 придбав садовий будинок №86-Б, який знаходиться в садовому товаристві "Русанівець" у Дніпровському районі міста Києва на вулиці Садовій,23 (а.с.68, 69). Крім цього, відповідач ОСОБА_2 мав на праві власності квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2007 року, яку він продав згідно договору купівлі-продажу від 17.09.2009 року співвідповідачу ОСОБА_3.

В своїх позовних вимогах позивачка зазначає, що з 2004 року, майже чотири роки, вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 однією сім"єю, без реєстрації шлюбу. Доказами до своїх вимог зазначила покази свідків з їх сторони, наявність спільної дитини, запис батьком дитини відповідача ОСОБА_2 та фотознімки.

Вказані докази судом не можуть бути враховані, так як свідки зі сторони позивача ОСОБА_10, ОСОБА_12 батьки позивачки, є зацікавленими особами та не надали жодного суттєвого пояснення щодо наявності між сторонами спільної сім"ї, спільного бюджету, спільного побуту, їх обов"язків та прав. Свідок ОСОБА_11 сусідка по квартирі батьків позивачки зазначила про те, що про стосунки між сторонами їй відомо зі слів матері позивачки ОСОБА_12 Свідок ОСОБА_14 показала, що про стосунки між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 їй відомо зі слів, розповідей позивачки. Крім того, покази даних свідків суперечать показам самої позивачки та наданим відповідачем документам.

Фотознімки також не дають жодного доказу того, що сторони проживали однією сім"єю чотири роки, починаючи з 2004 року, так як ці знімки містять дані про народження дитини сторін, про весілля сторін та про св"ято, що було в період шлюбу сторін. Всі ці обставини відповідач ОСОБА_2 не заперечує. Жодного фотознімку щодо спірного періоду стороною позивача до справи не надавалося, що може свідчити про відсутність таких знімків.

Наявність у сторін спільної дитини, запис в свідоцтві про народження батьком дитини відповідача також не може бути доказом спільного проживання сторін однією сім"єю в період як до народження дитини, так і після того. Не може бути доказом щодо проживання однією сім"єю - наявність у сторін інтимних стосунків. Допомога дитині як в придбанні останній речей, так і в оренді житла не може свідчити про спільне проживання сторін однією сім"єю до реєстрації шлюбу. Судом приймається до уваги і те, що позивачка не могла надати будь-якої інформації щодо адреси проживання в Конго, щодо сум спільного бюджету, щодо місця роботи відповідача ОСОБА_2, зазначаючи що відповідач фактично був її чоловіком. Позивачка не була знайома з батьками відповідача, його друзями.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки. По даній справі стороною позивача не було надано жодного доказу про наявність взагалі спільного побуту, про взаємні права та обов"язки, навіть не було зазначено про це в поясненнях сторони позивача. Статтею 74 СК України передбачено, що в разі якщо жінка та чоловік проживають однією сім"єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Враховуючи те, що відсутні будь-які дані про наявність сім"ї сторін протягом чотирьох років, з 2004 року до 2008 року - реєстрації шлюбу сторін, суд вважає, що сторона позивача безпідставно посилається на вимоги даної статті. Саме в 2008 році була створена сім"я сторін, на що були згодні обидві сторони, що підтверджується укладенням між ними шлюбу, а до цього часу сторони, чи одна із сторін не мали наміру створювати сім"ю.

Крім викладеного вище, суд враховує і те, що сторона позивача по даній справі не заявляла вимогу про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без шлюбу, що передбачено ст.256 ЦПК України. Не було вказано про те, що існують інші справи з такою вимогою, чи є в наявності рішення суду про встановлення вказаного факту. Дане свідчить про те, що позовні вимоги, що розглядаються судом, крім того, що є недоведеними, є і такими, що подані безпідставно. Суд звертає увагу і на те, що сторона позивача тричі уточнюючи позовні вимоги, просила визнати на всі чотири вказані вище об"єкти майна право спільної сумісної власності сторін, та поділити дане майно, виділивши позивачці ? частку у праві спільної сумісної власності та визнати за позивачкою право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_5, а відповідачу виділити та визнати право особистої приватної власності на інше майно (квартира, садовий будинок, автомобіль). Дані вимоги є протиречиві, невідповідні, суперечливі одна одній. Документів стосовно автомобіля взагалі не було надано, повторно запити до ДАЇ сторона позивача не просила надавати, погодилася закінчити розгляд справи по наявних документах. Стосовно майна квартири по бульвару Л.Українки та садового будинку позивачка взагалі нічого не знала, воно було виявлено з відповідей на запити суду, при тому, що позивачка зазначає про наявність сім"ї з відповідачем на час придбання даного майна.

Враховуючи те, що все вказане в позові майно було придбано відповідачем ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з позивачкою, воно є його особистим дошлюбним майном, належить йому на праві приватної особистої власності і не підлягає поділу з позивачкою. Виходячи з цього, позовна вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, укладеного 17.09.2009 року між відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3, також не підлягає задоволенню, вимога є безпідставною.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ізаперечень.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 74 СК України, ст. 319 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на ? частку у праві спільної сумісної власності, поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: