Справа №2-3624/10 04.11.2010 04.11.2010 04.11.2010
Провадження №22ц-8071/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2010 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Величковській В.С.,

за участю скаржниці ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ( далі - Заводського ВДВС )

на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 5 серпня 2010 року

за скаргою ОСОБА_1

на дії державного виконавця

У С Т А Н О В И Л А:

2 березня 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Заявниця зазначала, що 18 січня 2010 року державний виконавець Заводського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого Заводським районним судом м.Миколаєва 29 грудня 2009 року, про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 43618 грн.07 коп. Одночасно постановою накладено арешт на все належне їй майно та заборонено здійснювати відчуження майна в межах суми боргу. На підставі постанови до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесений відповідний запис.

Посилаючись на те, що накладаючи арешт на все майно, державний виконавець не визначив обсяг такого майна, не провів його оцінку, не впевнився, що вартість майна не перевищує розмір боргу і на це майно може бути звернуто стягнення, порушив право боржника визначити черговість, ОСОБА_1 просила визнати дії державного виконавця неправомірними, а постанову від 18 січня 2010 року скасувати.

Справу розглянуто у відсутності представника відповідача.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 5 серпня 2010 року заяву задоволено частково. Дії державного виконавця в частині накладення арешту на все майно ОСОБА_1 визнані незаконними, а пункт 4 постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 січня 2010 року скасовано.

В апеляційній скарзі представник Заводського ВДВС, посилаючись на помилковість висновку суду щодо незаконності дій державного виконавця, а також порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державний виконавець не звертався до суду з клопотанням про визначення частки скаржниці у спільному майні, що передбачено статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), то і накладення арешту постановою про відкриття провадження 18 січня 2010 року є незаконними діями.

Проте з таким висновком суду та застосуванням норм виконавчого законодавства погодитись не можна.

Відповідно до частини 6 статті 24 Закону за заявою стягувача з метою забезпечення виконання рішення про майнове стягнення державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим законом. Копія постанови надсилається державним виконавцем до органу нотаріату чи іншого органу, що здійснює реєстрацію майна чи веде реєстр заборони на його відчуження ( стаття 55 Закону).

Зі змісту статті 24 Закону вбачається, що умовою накладення арешту при відкритті виконавчого провадження є певний характер стягнення, наявність у боржника майна та його вид, а також відповідна заява стягувача. Інших вимог ця норма не містить.

Можливість застосування арешту майна боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження, яке є першою процесуальною дією державного виконавця, спростовує твердження ОСОБА_1, що арешту мають передувати інші дії, а саме встановлення наявності грошових коштів, визначення вартості майна боржника, проведення його опису, встановлення черговості звернення стягнення на майно тощо.

Всі перелічені вище процесуальні дії є складовими арешту та наслідками накладення арешту mes New Roman;tag3:12pt;">постановою про відкриття виконавчого провадження. Ці дії вчиняються на стадії здійснення виконавчого провадження відповідно до вимог статей 55- 57 Закону.

Визначення частки боржника у спільному майні стосується порядку звернення стягнення на майно боржника ( стаття 50 Закону), що також є іншою стадією виконавчого провадження.

Таким чином, колегія суддів не вбачає порушень державним виконавцем вимог Закону при відкритті виконавчого провадження, а також дійсних порушень прав боржника при ухваленні постанови від 18 січня 2010 року.

Наступні дії державного виконавця Зінчевська Г.Л. не оскаржує.

Оскільки суд першої інстанції невірно визначив характер спірних правовідносин, не звернув належної уваги на стадію виконавчого провадження, на якій вчинені дії державного виконавця, застосував норми виконавчого законодавства, які не регулюють ці правовідносини, ухвала судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги відповідно до частини 3 статті 387 ЦПК України.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 5 серпня 2010 року скасувати та постановити нову ухвалу.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий: судді