Справа № 2-86/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2010 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Свірідової В.В. при секретарі Дмитраш І.І.

з участю адвоката Сахно Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем жилого приміщення та зобов'язання відповідача укласти договір житлового найму та позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням,-

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду 15.02.2008 року з позовною заявою до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням та укладення договору житлового найму. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що квартира АДРЕСА_2, яка складається з 2-х житлових кімнат та кухні, загальною площею 47,6 кв.м. з комунальними вигодами, була виділена його бабці ОСОБА_7 та його батькові ОСОБА_8 у 1985 році, у зв»язку із зносом будинку АДРЕСА_5 , який належав їм на праві приватної власності. Цей будинок був закріплений за сім»єю прадіда позивача ОСОБА_9 як переселенця з Польщі згідно постанови Брюховицької райради депутатів трудящих від 09 червня 1947 року. Спірна квартира, виділена бабці та татові у зв»язку зі зносом зазначеного вище будинку , була непридатна до житла, тому їм довелось докласти багато зусиль і матеріальних коштів для її ремонту, що підтверджується листом ЛО ВО

«Автопогрузчик» від 02.10.1985 р. У цій квартирі, як зазначив позивач, він проживає з 1991 року, з часу коли пішов у перший клас СШ № 92 м. Львова, де закінчив 9 класів у 2000 році. Після закінчення школи навчався в училищі № 63, яким робились акти обстеження його житлових умов. У спірній квартирі проживала і мати позивача ОСОБА_10 як член однієї сім»ї з його батьком, бабцею і з ним. Батьки перебували у шлюбі до смерті батька. Але у зв»язку з тим, що на утриманні матері були похилого віку бабця - мати його матері ОСОБА_11 та її рідна сестра ОСОБА_12 - інвалід 1 групи по нервово-психічному захворюванню, його мати

ОСОБА_10, була вимушена проживати на два дома, доглядати за ними. Він,позивач народився у 1983 році, коли рідні ще не отримала спірного помешкання, тому був зареєстрований за місцем реєстрації матері на АДРЕСА_1. Наймачем спірної квартири АДРЕСА_2 була бабця позивача - ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6. За життя, як бабця так?

і тато хотіли його прописати у спірне помешкання та квартиру приватизувати, про що вони неодноразово звертались в ЛКП «Рясне-402», однак керівництво ЛКП їм відмовляло. За весь час проживання у спірному помешканні він,позивач,жив як член сім»ї наймача квартири-бабці і батька, які ним опікувались і його утримували, коли він навчався в школі та училищі. З часу, коли він став отримували стипендію, а згодом заробіток, у них був спільний бюджет, він приймав участь в оплаті за житло та комунальні послуги,в придбання побутових речей, разом з батьком робили ремонт у квартирі. Доказом постійного проживання є і отримана ним за адресою постійного проживання кореспонденція та звернення за медичною допомогою в поліклініку за місцем свого проживання. За комунальні послуги він сплачує, про що свідчать письмові докази. У квартирі знаходяться його особисті речі, що також є доказом того, що він там проживає. За таких обставин, він,як особа,яка вселилась і постійно проживала в якості члена сім»ї наймача вважає, що набув право користуватись спірним жилим приміщенням . Просить суд постановити рішенням , яким визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 та визнати його наймачем даної квартири. Зобов»язати Шевченківську адміністрацію укласти з ним договір житлового найму.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулись до суду 10 вересня 2008 року з позовом до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням. Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що рішенням Залізничної районної ради народних депутатів № 340 від 13 серпня 1985 р. їх матері ОСОБА_7 та їх рідному брату ОСОБА_8 на заміну приватного будинку в АДРЕСА_5 та через будівництво шляхопроводу «Рясне» виділено житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2. їх мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, а ІНФОРМАЦІЯ_7 помер і рідний брат ОСОБА_8. Відтак, за життя матері та брата приватизація житлової квартири не була проведена, а тому, їм, через відсутність правовстановлюючих документів про право власності на житлове приміщення створюються перешкоди в належному оформленні своїх спадкових прав, як спадкоємців першої черги після смерті матері, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України та можливими спадкоємцями брата другої черги, відповідно до статті 1262 ЦК України. Згідно вимог ст.61,64 ч.І Житлового кодексу України просять визнати за ними право користування жилим приміщенням, в якому проживали та були зареєстровані їх мати та рідний брат. Вважають , що після смерті їх матері ОСОБА_7 право користування квартирою АДРЕСА_2 має перейти до них , оскільки дана квартира повинна бути включена до складу спадщини та підлягає розподілу серед спадкоємців у встановленому порядку і це не пов»язується законом з проживанням, наявністю прописки та ведення ними спільного господарства з померлою матір»ю та рідним братом. Вважають себе спадкоємцями першої черги. Просять постановити рішення про визнання за ними право користування квартирою АДРЕСА_2.

Ухвалою суду 16.09.2008 року об»єднані в одне провадження зазначені вище позови, оскільки існує єдиний предмет спору - жиле приміщення - квартира АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 по первісному позову та відповідач по другому позову - свої позовні вимоги підтримав, давши аналогічні пояснення, зазначені у позові та уточненнях до позову від 19.11.2009 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до нього та Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради просить відмовити за безпідставністю.

Представник відповідача Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради -Цибрух Я.В. у задоволенні позовних вимог щодо двох позовів просить відмовити за їх безпідставністю.

Позивачі по другому позову ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_6 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши та дослідивши об»ективні докази у справі, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_2 підлягає до задоволення, а позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає за безпідставністю позовних вимог.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Родина ОСОБА_2 проживала в будинку АДРЕСА_5, який їм належав на праві приватної власності. Цей будинок був закріплений за сім»єю прадіда позивача ОСОБА_9 як переселенця з Польщі згідно постанови Брюховицької райради депутатів трудящих від 09 червня 1947 року.(а.с.6,7,9-12)

Спірна квартира АДРЕСА_2 складається з 2-х житлових кімнат, житловою площею 27,56 кв.м. та кухні, з комунальними вигодами, загальною площею 47,6 кв.м. , була виділена ОСОБА_7 , бабці позивача ОСОБА_2, та його батькові ОСОБА_8 у 1985 році, у зв»язку із зносом будинку АДРЕСА_5 , який належав їм на праві приватної власності.

Рішенням виконавчого комітету Залізничної районної Ради народних депутатів м. Львова від серпня 1985 року № 340 у зв»язку із зносом будинку були виділені квартири: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7(а.с.77)

На даний час ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_3, де зареєстрований та проживає з родиною з 1986 року (а.с.78-83,100).

ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_4, де прописаний з 1987 року та проживає сам (а.с.84-86,101,102)

ОСОБА_6 проживає та має квартиру АДРЕСА_6 на праві спільної часткової власності зі своєю родиною (а.с.87-92)

З долученого до справи копії ордеру №9976 від. 23.08.1985 року на квартиру АДРЕСА_2 вбачається , що ордер видано на ім»я ОСОБА_7 на двох чоловік - на неї та на ОСОБА_8, (а.с.13).

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_6, що вбачається із ксерокопії свідоцтва про смерть (а.с. 16), яка до дня смерті була прописана та постійно проживала у спірному помешканні, що стверджується довідкою ЛКП та була наймачем спірного помешкання (а.с. 14).

ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_7, що вбачається із ксерокопії свідоцтва про смерть (а.с. 17), який до дня смерті був прописаний та постійно проживав у спірному помешканні, що стверджується довідкою ЛКП (а.с.15).

З довідки ЛКП «Рясне-402» від 25.12.2009 року (а.с.156) вбачається, що спірне помешкання - квартира АДРЕСА_2 належить місцевим Радам. У квартирі зареєстрований осіб не має.

З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що ОСОБА_8 зареєстрував шлюб 27 червня 1987 року з ОСОБА_10, якій присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 « (а.с. 18).

З свідоцтва про народження позивача ОСОБА_2, вбачається, що він народився 24.10.1983 року і його батьками є ОСОБА_8 та ОСОБА_10 (а.с.21)

З довідки ЖБК випливає, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 1984 року, за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_10 (а.с.132).

У статті 17 ЦК УРСР зазначено, що місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно, або переважно проживає, а місцем проживання неповнолітніх, що не досягай 15 років, або громадян, які перебувають під опікою - місце проживання їх батьків або опікунів.

Стаття 21 Кодексу про шлюб та сім»ю України встановлює право кожного з подружжя на вибір місця проживання, а стаття 67 даного Кодексу формулює правило « якщо батьки не проживають разом, то від їх згоди залежить, при кому повинні проживати неповнолітні діти».

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживав як за місцем прописки та проживання свого батька та бабці (за спірним житлом), так і проживав і за місцем своєї прописки, разом з матір»ю. Встановлено, що батьки позивача знаходились у зареєстрованому шлюбі до смерті ОСОБА_8. /

Із змісту основних положень Кодексу про шлюб і сім»ю України вбачається, що діти є членами сім»ї незалежно від того, чи е ці діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні.

З вимог ст.64 ЖК України передбачено, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей нічия згода непотрібна.

Спільне проживання позивача ОСОБА_2 за спірною адресою та ведення спільного господарства з батьком та бабцею стверджується письмовими доказами.

Так, з довідки СЗШ №92 м. Львова від 22.01.08 р. №11 вбачається, що ОСОБА_2, 1983 року народження був зарахований у перший клас у 1991 році,проживав за адресою АДРЕСА_2. Закінчив школу у 1999 році.(а.с.19,199),

з довідки 2006 року та акту обстеження житлових умов (а.с. 197,198) вбачається, що ОСОБА_2 навчався у ВПУ-63 та проживав у жовтні 2001 р. за адресою АДРЕСА_2 спільно з батьками.

Відповідно до довідки ЖЕК-307 від 1991 р.(а.с.20) вбачається, що ОСОБА_2 станом на 1991 рік проживав за адресою спірного помешкання.

З довідки військового комісара Личаківсько-Шевченківського ОРВК м. Львова від 18.01.2008 року (а.с.22,200) вбачається, що ОСОБА_2 - призовник викликався по адресі фактичного проживання - АДРЕСА_2 на засідання районної призовної комісії з 2001-2004 роки.

З довідки військового комісара Залізничного РВК м. Львова від 06.07.2006 року (а.с.23,201) випливає,що ОСОБА_2 згідно облікових даних прописаний за адресою АДРЕСА_1, але фактично проживав у батька АДРЕСА_2, де й проживає станом на липень 2006 року.

З оглянутої судом медичної картки вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово звертався за медичною допомогою у поліклінічне відділення 3 міської лікарні з

лютого 2000 року та місце проживання його у картонці зазначено - АДРЕСА_2 (а.с.128-130, оригінал картонки долучено до матеріалів справи)

Як вбачається з довідки коледжу від 06.02.2008 року - ОСОБА_2 є студентом 4 курсу, заочного відділення, та на час проведення екзаменаційної сесії виклик йому висилався на адресу - АДРЕСА_2 (а.с.135,203)

З довідки від 15.02.2008 року ВПТУ № 63 вбачається, що ОСОБА_2 отримував стипендію з 2001 -по 2005 роки.(а.с. 136,202)

Доказом постійного проживання позивача з батьком і бабцею у квартирі АДРЕСА_2, крім зазначених вище, є долучена до справи кореспонденція - листи та листівки, які він отримував з 2002 року і отримує по даний час за спірною адресою, а саме за місцем свого проживання.

Частиною 1 статті 64 ЖК України передбачено, що члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов»язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

З частини 2 статті 64 ЖК України вбачається, що до членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Отже, судом безспірно встановлено, що ОСОБА_2 проживав однією сім»єю з дитинства зі своєю бабцею ОСОБА_7 та батьком ОСОБА_8 Разом вони вели спільне господарство, у них був спільний бюджет, з того часу , коли позивач став отримувати стипендію, а згодом заробіток, він сплачував кошти на житло та комунальні послуги, що стверджується представленими суду квитанціями про оплату, долученими до матеріалів справи, разом вони купляли техніку ( пральну машину у 2005 році ,телевізор у 2001 році ) , що стверджується долученими письмовими доказами (а.с.24,138), в липні 2007 року ним було укладено договір на підключення комп»ютера та користування послугами комп»ютерної мережі за спірною адресою (а.с.207-209).

Дані докази , представлені позивачем суду, стверджуються і показаннями свідків ОСОБА_15, ОСОБА_10, ОСОБА_19, ОСОБА_20 допитаними в ході судового розгляду,які суд приймає до уваги.

Відповідно до вимог ст.65 ч.2 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім»ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім»ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім»ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок

користування жилим приміщенням.

З представлених суду доказів ОСОБА_2 вбачається, що він звертався до голови ЖБК про перепрописку його за спірною адресою (а.с.141) Відтак , ще при життя батько позивача ОСОБА_8 не заперечував на проживання свого сина у спірному помешканні та на його прописку.

Проживання ОСОБА_2 у спірному помешканні не заперечувалось і Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради , що вбачається з листа в.о.голови Шевченківської райадміністрацїї Львівської міської ради від 04.04.2007 р. (а.с.217),де зазначено, що ОСОБА_2 звертався 28.02.2007 року до адміністрації щодо укладення договору житлового найму та йому надано відповідь наступного змісту «що відповідно до ст.106 ЖК України, власник житла вправі визнати наймачем житлового приміщення будь-кого із членів сім»ї колишнього наймача, які проживають та зареєстровані в даному житловому приміщенні. Оскільки Ви проживали і проживаєте за вищевказаною адресою без реєстрації, Шевченківська районна адміністрація не вправі

укладати з Вами договір житлового найму. Питання про визнання права користування даним житловим приміщенням та визнання Вас наймачем цього житлового приміщення може бути вирішене тільки в судовому порядку».

Отже, враховуючи те, що позивач ОСОБА_2 проживав з рідним батьком та бабцею (кровне споріднення) однією сім»єю до свого повноліття і після нього, тобто більше 10 років, був на їхньому утриманні будучи малолітнім, згодом вони вели спільне господарство, в квартиру вселився з дозволу квартиронаймачів, які в цей час там проживали, то і нарівні з ними , суд вважає, набув право користування жилим приміщенням - спірною квартирою АДРЕСА_2 , відповідно до вимог ст.ст.64,65 ЖК України.

Стаття 61 ч.І ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Отже, на підставі наведеного вище позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення та за ОСОБА_2 слід визнати право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2, визнавши його наймачем даного жилого приміщення. Зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір житлового найму на квартиру АДРЕСА_2.

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 за задоволення не підлягають за безпідставністю.

Суд , відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачі ОСОБА_2 посилаються на ті обставини, що вони є спадкоємцями майна померлої ОСОБА_7, їх матері, та ОСОБА_8,їх рідного брата. Однак, спадкоємцями майна померлих, зазначених вище , вони дійсно є, однак майно, а саме - квартира АДРЕСА_2 до складу спадкового майна не входить, оскільки жиле приміщення належить місцевим радам, а відтак , зазначені у позовні ОСОБА_8 норми матеріального права не можуть застосовуватись до зазначених вище правовідносин. В контексті статтей 1218,1219 ЦК України до спадщини належить не будинок (квартира) чи земельна ділянка, як такі, а право власності на ці об»екти , оскільки основним елементом спадщини є право власності.

Що стосується посилання позивачів ОСОБА_4,ОСОБА_4,ОСОБА_6 на норми ст.64 ч.І ЖК України , то позивачі не довели суду підстав та мотивів, які би заслуговували до задоволення. Крім того судом взято до уваги і ті обставини, що у кожного з позивачів є на праві приватної чи часткової власності відповідне жиле приміщення, де вони зареєстровані та постійно проживають. Показання свідків ОСОБА_22,ОСОБА_21, ОСОБА_23 суд не приймає до уваги, у зв»язку із зазначеними вище обставинами.?

Керуючись ст.ст.10, 11, 60,88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України , ст. 17 ЦК УРСР, ст.ст.9,61 ч.1,64,65 Житлового кодексу України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем жилого приміщення та зобов"язання відповідача укласти договір найму жилого приміщення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 та визнавши його наймачем даного жилого приміщення.

Зобов'язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму жилого приміщення - квартиру АДРЕСА_2.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя В. В. Свірідова