ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-721/10
провадження № б/н 684
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді ЦИМБАЛ І.К.

при секретарі - БАРВИЦЬКІЙ М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИ В:

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося із за різних поглядів на життя, постійно виникали сварки при вирішенні сімейних питань, внаслідок чого позивач втратив до відповідача почуття любові та поваги. Шлюбні стосунки з відповідачем позивач припинив підтримувати з квітня 2009 року, таким чином шлюб набув формального характеру, а тому збереження його є недоцільним.

Відповідач та її представник позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали та просили їх задовольнити. Відповідач пояснила, що дійсно у неї відсутні почуття любові та поваги до ОСОБА_2 внаслідок негативного відношення до неї з боку останнього. Крім того, відповідач звернулась до суду з зустрічним позовом до відповідача, про стягнення аліментів у розмірі 2500 грн., який підтримала в судовому засіданні разом із представником, посилаючись на те, що під час спільного проживання з ОСОБА_2 вона набула різноманітні хронічні хвороби, у звязку з чим їй була присвоєна категорія інваліда 111 групи, вона потребує постійного коштовного лікування і вважає, що ОСОБА_2 зобовязаний нести витрати по її утриманню, оскільки вона не може особисто себе утримувати та працювати у загальному порядку.

ОСОБА_2 та його представник зустрічні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач оплачує житлово - комунальні послуги за квартиру де проживають сторони, несе витрати по оплаті кредиту за транспортний засіб, який зареєстрований за ОСОБА_3, має на утриманні непрацездатних батьків, також має хвороби у звязку з чим потребує лікування, крім того пенсія ОСОБА_3 забезпечує їй прожитковий мінімум встановлений законом, атому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Вислухавши пояснення сторін. їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого неповнолітніх дітей не мають /а.с.4/.

Спільне життя між сторонами не склалося із за різних поглядів на життя, у звязку з чим між сторонами виникали сварки, внаслідок чого останні втратили почуття любові та поваги один до одного. З квітня 2009 року сторони не підтримують шлюбні стосунки, хоча проживають разом проте в різних кімнатах. Примирення між сторонами не можливо. Майновий спір на час розгляду справи між сторонами відсутній. Враховуючи викладене вбачається, що розлад між подружжям носить не тимчасовий характер. За таких обставин суд вважає, що сімя сторін розпалась остаточно та поновлена бути не може, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає зустрічний позов такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного.

Згідно копії посвідчення ОСОБА_3 є інвалідом 111 групи /а.с. 108/. і відповідно до ч. З ст. 75 СК України є непрацездатною особою.

Згідно довідки про розмір пенсії ОСОБА_3 як інваліда третьої групи остання становить 1212 грн. 65 коп. /а.с. 107/.

Сімейним законодавством встановлені загальні правила щодо взаємного утримання подружжя. Так, право на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів, який включає непрацездатність одного з подружжя та потребу в матеріальні допомозі (нужденність).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 75 СК України, дружина та чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доход від використання його майна, інші дохо, не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 06.1 1.2009 року, прожитковий мінімум для непрацездатних осіб станови 573 грн., а отже розмір пенсії ОСОБА_3 у двічі перевищує прожитковий мінімум встановлений для непрацездатних осіб, якою є остання.

Суд не приймає до уваги доводи представника ОСОБА_3, про те, що в основу рішенні необхідно покласти ті обставини, що ОСОБА_3 є дуже хворою людиною, що підтверджується копіями медичних документів та квитанціями про витрати лікування /а.с. 27 - 69,109 -122/ і у звязку з чим просив застосувати аналогію права, оскільки аналогія права може мати місце під час розвязання судом конкретної справи і застосування загальних принципів права, якщо в законодавстві не має ні спільної, ні схожої норми розрахованої на врегулювання подібних випадків, а правовідносини, що склалися між сторонами чітко регулює ст. 75 СК України, яка не допускає будь якої альтернативи та виключень. Таким чином підстави на які посилається ОСОБА_3 та її представник не створюють юридичної сукупності фактів, які б дали підстави для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_2 отримує грошове забезпечення як військовослужбовець 4778 грн. 39 коп. /а.с. 95/. В свою чергу в судовому засіданні учасниками процесу не заперечувалися ті обставини, що ОСОБА_2 сплачує за житлово - комунальні послуги квартири, де проживають сторони /а.с. 94/, несе витрати по оплаті кредиту транспортного засобу зареєстрованого за ОСОБА_3 /а.с. 89 - 93/, утримує своїх непрацездатних батьків /а.с. 83 - 86/, має хвороби, у звязку з чим також потребує лікування /а.с. 87, 88/, тому дані обставини не потребують доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що ОСОБА_2 не має можливості сплачувати аліменти ОСОБА_3, оскільки з урахуванням вказаних витрат йому не залишатиметься коштів для забезпечення собі прожиткового мінімуму.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 208, 209, 212 - 218 ЦПК України, ст. ст.75, 110, 112 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб зареєстрований 05.08.1983 року у м. Запоріжжя, Орджоникидзівському відділі ЗАГС, актовий запис № 683 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвати.

При видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнути з ОСОБА_2 державне мито в сумі 17 грн., ОСОБА_3 від сплати звільнити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Суддя