Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-4136/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Левченка А.В.

при секретарі Банасько І.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області, Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

встановив:

27.10.2010 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому вказав, що він проживає в житловому будинку № 55 по вул. Береговій в с. Старе Бориспільського району Київської області, власником якого він являється з 1997 року. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,35га, якою позивач користуюється з 1992 року. Рішенням Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 17.07.2007 року позивачу було передано у власність земельну ділянку площею 0,25га, на якій розташований зазначений житловий будинок та надвірні будівлі, з подальшим виготовленням державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач звернувшись до землевпорядної організації для проведення відповідних робіт з подальшим виготовленням державного акту на право власності на вказану земельну ділянку, дізнався, що частина його земельної ділянки належить відповідачу. В зв"язку з цим позивач просить визнати державний акт на право власності на землю (кадастровий номер :01:004:005) на ім"я ОСОБА_2 недійсним. Представник позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Представник Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області позов не визнав.

Представник Держкомзему у Бориспільському районі Київської області в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду повідомлений своєчасно та належним чином, в своїй письмовій заяві просить слухати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що жилий будинок № 55 з надвірними будівлями, що знаходиться в с. Старе, вул. Берегова, 55, Бориспільського району Київської області належав померлій ОСОБА_3, після смерті якої позивач у 1997 році прийняв у спадщину зазначене домоволодіння, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. (а.с.10)

У відповідності до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Рішенням Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 17.07.2007 року позивачу було передано у власність земельну ділянку площею 0,25га, на якій розташований зазначений житловий будинок та надвірні будівлі, з подальшим виготовленням державного акту на право власності на земельну ділянку. (а.с.6)

Відповідно до вимог п. «г», ч.1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: ... приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; Ст. 116 вказаного кодексу передбачено, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані обєкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. В силу вимог ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

В ході розгляду справи з"ясовано, що 18.02.2009 року на ім'я відповідача ОСОБА_2 видано оскаржуваний позивачем державний акт серії ЯЖ №220447 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га на підставі рішення Старівської сільської ради від 13.09.2007 року № 1352-16У. Однак частина земельної ділянки позивача, якою він користується з 1992 року та на якій розташований його сарай, належить відповідачу. Дана частина спірної земельної ділянки приватизована відповідачем. При цьому позивач акт про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки не підписував.

З матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні фактів вбачається, що при виготовленні оскаржуваного акту відбулась накладка та відповідач ОСОБА_2 неправомірно набула у власність частину земельної ділянки, належної позивачу, тим самим порушивши його право на приватизацію земельної ділянки. З цих підстав до посилань представників відповідачів про законне набуття у власність спірної часини земельної ділянки ОСОБА_2, суд відноситься критично.

Згідно із ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 43 Земельного кодексу України (в редакції 1991 року) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 сі. 27 вказаного Кодексу, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі; 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Земельний кодекс України (в редакції 1991 року) у ч. 1 статті 28 передбачає, що право колективної та приватної власності на земельну ділянку чи її частину припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) відчуження (продажу) земельної ділянки місцевій раді; 3) викупу земельної ділянки для державних та громадських потреб; 4) припинення у випадках, передбачених пунктами 4, 6-8 статті 27 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки позивачем в судовому засіданні доведено факт безперервного користування спірною земельною ділянкою, на яку відповідачем оформлено державний акт про право власності на земельну ділянку, а також оцінюючи надані докази і відповідні їм правовідносини, суд вважає заявлена позивачем вимога щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку обґрунтована і доведена в повному обсязі, в зв»язку з чим оскаржуваний державний акт на право власності на земельну ділянку слід визнати недійсним.

Керуючись ст.41 Конституції України, ч.ч.1 ст.ст.202,203,215, ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, ст..ст. 81,116,118 ЗК України, ст.ст. 8,10,11,60-62,64,212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Старівської сільської ради Бориспільського району Київської області Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку задоволити.

Визнати Державний акт на право власності на землю (кадастровий номер :01:004:005) на ім"я ОСОБА_2 недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Левченко