Апеляційний суд Кіровоградської області
Справа № 22-98/2010 Головуючий у 1 інстанції - Гончар В.І
Категорія 44 Доповідач - Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.01.2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Вербицького В.С.

суддів : Єгорової С.М., Дуковського О.Л.

при секретарі Дімановій Т.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кіровограді цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградське районного суду Кіровоградської області від 2 листопада 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежене відповідальністю «Саторі-С» про стягнення заборгованості по орендній платі розірвання договору оренди землі.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивачки, представни відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТС "Саторі-С" про стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі. Посилалась на те, що між нею та відповідачем укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки. Відповідачем виконуються взяті на себе зобов'язання по договору оренди, не в повному обсязі та невчасно сплачується орендна плата, її розмір не відповідає вимогам чинного законодавства. Просила стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за 2007 рік - не доплачених 750 грн., за 2008 рік - 2673,63 грн., за 2009 рік - 3080,3 грн., а також пеню за прострочення зобов»язання по сплаті орендної плати за 2008 р. - 601 грн., та розірвати договір оренди.

Рішенням Кіровоградського районного суду від 2 листопада 2009 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вважає висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості по орендній платі 2007-2008 рр., пені та розірвання договору такими, що не відповідають дійсні обставинам справи і суперечать наданим ним та дослідженим в судовому засіданні доказам.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення представника позивача який підтримав скаргу, представника ТОВ «Саторі-С», який просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд встановив і виходив з того, що між сторонами 13 квітня 2005 року був укладений договір оренди належної на праві власності позивачці земельної ділянки, відповідно до умов якого ОСОБА_1 було передано, а ТОВ «Саторі-С» прийнято в оренду земельну ділянку площею 9,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, останній зобов'язався виплачувати орендну плату в розмірі 1,5 % визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки щорічно в натуральній (сільгосппродукцією) або грошовій формі, за домовленістю сторін, в строк до 30 грудня кожного року, розмір орендної плати переглядається за згодою сторін. Позивачкою було отримано орендну плату за 2007 рік 1106,70 грн., що відповідає 1,5% від грошової оцінки землі на 1.01.2007 р. з урахуванням утриманого податку, відповідно до умов договору, про що свідчить відомість, де мається її підпис (а.с.38). Орендна плата за 2008 рік в розмірі 1137,30 грн. була перерахована на розрахунковий рахунок позивачки за платіжним дорученням від 10.08.2009 р. (а.с.40). За 2009 рік орендна плата не виплачувалась і строк для її виплати на час вирішення справи не сплинув. Питання щодо зміни розміру орендної плати відповідно до умов договору сторонами не вирішувалось. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем виконуються умови договору належним чином, тому немає підстав, передбачених ст.32 Закону України "Про оренду землі", для припинення договору оренди шляхом його розірвання.

Доводи апеляційної скарги щодо не дотримання відповідачем вимог законодавства при нарахуванні та виплаті орендної плати та безпідставності висновків суду про відмову у стягненні недоплаченої орендної плати та розірванні договору не ґрунтуються на доказах, суперечать встановленим обставинам та не відповідають чинному законодавству.

Так, власники земельних ділянок мають право передавати земельну ділянку в оренду (ст. 90 ЗК України).

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України "Про оренду землі").

Згідно зі ст.ст.12, 14, 19 цього Закону договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату (розмір якої, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду, індексації передбачаються умовами договору, які не можуть суперечити законам України) передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.

Після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, передбачених ч.2 ст.14 Закону України "Про оренду землі", підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у тому числі і в частині розміру орендної плати (ст.651, 652 ЦК України, ст.ст.16, 21, 25 Закону України "Про оренду землі").

Оскільки, як правильно встановлено судом, сторонами досягнуто домовленості щодо орендної плати в розмірі 1,5 %'від визначеної відповідно і законодавства вартості земельної ділянки, визначеної в договорі, та не передбачено обов'язку її збільшення при зміні законодавства, слід виходити з умов договору сторін, який не суперечить Закону України "Про плату за землю".

Вимоги цього Закону стосовно щорічного уточнення грошової оцінки землі на коефіцієнт індексації відповідно законодавства відповідачем виконувались.

Відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 р. № 92 зі змінами відповідно до Указу від 19.08.2008 р. №725/2008 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян -власників земельних ділянок на земельних часток (паїв)» визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку

аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту

сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду

земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток

(паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до

законодавства вартості земельної ділянки (ст.1) та запропоновано Кабінету

Міністрів України, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним,

Севастопольській міській державним адміністраціям здійснити організаційні

заходи щодо забезпечення встановлення сторонами договорів оренди земельні

ділянок сільськогосподарського призначення за їх оренду в розмірах не

менших, ніж визначені статтею 1 цього Указу; активізації серед орендарів

орендодавців земельних ділянок сільськогосподарського призначені

роз'яснювальної роботи з питань необхідності підвищення розмірів плати за оренду зазначених земельних ділянок, висвітлення позитивного досвіду орендних відносин у засобах масової інформації, а також поширення цього досвіду у відповідних регіонах. Проте, вимоги даного Указу не зобов»язують орендарів автоматично, без внесення змін до договорів оренди земельних ділянок збільшити орендну плату.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав передбачених ст.ст.24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», для розірвані спірного договору оренди землі. Обставини щодо порушення відповідачем умов договору при проведенні розрахунків та виплаті орендної плати, на які посилала позивачка як на підставу своїх вимог, не знайшли свого підтвердження. В п.п.5, кожного договору зазначено грошову оцінку земельної ділянки та розмір орендної плати в гривнях відповідно, а п.13 передбачено, що розмір орендної плаг може у визначених сторонами випадках переглядатись. Питання щодо зміни умов договорів або розміру орендної плати сторонами не ставилось. Посилаю позивачки на те, що орендні плата мізерна і неправильно нараховуєтьс суперечить умовам договору оренди та не підтверджено належними доказами.

Таким чином, судом повно та правильно встановлені обставини справи, характер правовідносин сторін, вірно застосовані норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, тому рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченої орендної плати та розірвання договору оренди не підлягає зміні або скасуванню.

Проте, при вирішенні питання про відповідальність орендаря за несвоєчасну виплату орендної плати, суд зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, суперечать дослідженим судом доказам та не ґрунтуються на законі.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення пені, суд виходив з того, що позивачка у встановлений договором строк була попереджена про необхідність одержання орендної плати, але вчасно не з»явилась до відповідача, а свої розрахункові реквізити повідомила лише в липні 2008 року, в зв»язку з чим отримала орендну плату лише в серпні 2008 року. Проте, ці обставини не доведені відповідними доказами, а висновки суду суперечать умовам договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 2.12.2008 р. направив позивачці листа, в якому просив її з»явитись в головний офіс для одержання орендної плати за 2008 рік в натуральному виразі, зазначивши час прийому з 13-00 до 14-00, вказаний лист нею був отриманий 31.12.2008 р. (а.с.43, 44), тобто після спливу передбаченого договором строку на виплату орендної плати. В липні 2009 року ТОВ «Саторі-С» було прийнято від ОСОБА_1 претензію щодо невиплати орендної плати та не приведення її розміру відповідно до вимог Указу Президента України від 19 серпня 2008 року до 3% (а.с.20). 10 серпня 2009 року орендарем було перераховано на рахунок позивачки орендну плату за 2008 рік (а.с.40).

Відповідно до вимог ст..ст.610, 611,612, 624 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, в тому числі неустойка (пеня), якщо вони встановлені договором або законом. Особа звільняється від відповідальності за порушення зобов»язання, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов»язання. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов»язання (ст..614 ЦК України).

Пунктом 14 договору оренди землі, укладеного між сторонами, передбачено, що в разі невнесення орендної плати в строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1% несплаченої суми за кожний день прострочення. Відповідачем ( не доведено, що неналежне виконання свого зобов»язання по виплаті орендної плати відбулося внаслідок прострочення орендодавця, як передбачено ст..ст.612 ч.4, 613 ч.І ЦК України. Посилання представника відповідача на те, що позивачкою не вчасно було надано свої розрахункові реквізити не ґрунтується на доказах та суперечить умовам договору.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо стягнення пені за прострочення виконання зобов»зання по виплаті орендної плати підлягають частковому задоволенню Стягненню підлягає пеня в розмірі 253,62 грн., що складає 0,1% від несплаченої суми 1137,30 грн. за 223 дні прострочення. При цьому вимоги щодо стягнення пені в розмірі 601,57 грн. є завищеними, враховуючи умови договору про розмір орендної плати та тривалість прострочення виплати.

Рішення суду першої інстанції в частині, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення пені, з підстав, передбачених п.п.2, 3, 4 ч.І ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про їх часткове задоволення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 2 листопада 2009 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог проо стягнення пені скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Саторі-С» про стягнення пені за прострочення виконання зобов»язання задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Саторі-С" на корис ОСОБА_1 253 (двісті п»ятдесят три) гривні 62 коп. пені за несвоєчасну виплату орендної плати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двох місяців з наступного дня після набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді: