ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1869/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" грудня 2010 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого - судді Свистунової О.В.,

при секретарі Нікорчук Н.М.

за участю відповідача ОСОБА_2J1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, -

ВСТАНОВИВ:

02 червня 2010 року позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на ті обставини, що 31 липня 1987 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Дітей від шлюбу не має. 26 травня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано. Також позивачкою було зазначено, що вона є інвалідом 1-ї групи та отримує пенсію у розмірі 940 грн., іншого доходу не має, в звязку із чим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки його доходів щомісячно та судові витрати у справі.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи сповіщена належно. Відповідно до наданої письмової заяви просила суд розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та підтримав надані письмові заперечення.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1987 року, що визнано сторонами та підтверджено матеріалами справи - Свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІИ-КИ № 457114 від 31.07.1987 року, актовий запис № 643 від 31.07.1987 року (а.с.6). Шлюб між сторонами було розірвано, про що зроблено актовий запис № 97 від 05 травня 2010 року (а.с.7).

З 01 квітня 1999 року позивачці встановлено першу групу інвалідності безстроково за загальним захворюванням (а.с.4).

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно до вимог ч.З, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається гой із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія.

доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповдіно до ч.І, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Аналізуючи норми статті 75 СК України вбачається, що для виникнення права на утримання одного з подружжя необхідна наявність трьох умов у сукупності, а саме: 1) особа повинна бути непрацездатною, 2) особа повинна потребувати матеріальної допомоги, 3) другий з подружжя може надавати таку допомогу.

Так, стаття 76 СК України доповнює умови часом встановлення непрацездатності особи у разі розіврання шлюбу. У даному випадку непрацездатність позивачки виникла під час шлюбу.

Частина третя статті 75 СК України містить поняття непрацездатної особи, якою є позивачка як інвалід 1 групи, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.4,5).

Частина четверта статті 75 СК України визначає у якому випадку особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, а саме: якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» прожитковий мінімум для тих, хто відноситься до осіб, які втратили працездатність становить: з 1 січня 695 гривень, з 1 квітня 706 гривень, з 1 липня 709 гривень, з 1 жовтня 723 гривні, з 1 грудня 734 гривні.

Як вбачається з позовних вимог позивачки, які вона підтримала, їй нараховується та виплачується пенсія по інвалідності за загальним захворюванням у розмірі 940 грн. на місяць. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України інших доказів позивачка в обґрунтування зазначеного факту суду не надала, а відповідач в судовому засіданні не заперечував проти зазначеного позивачкою розміру її пенсії.

Отже, позивачка отримує дохід у вигляді пенсії у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому не може бути визнана такою, що потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача.

Крім того, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, позивачкою не надано суду доказів на підтвердження потребування нею матеріальної допомоги зі сторони відповідача: не надано медичних висновків, що вона потребує лікування.

Крім того, суд також враховує і той факт, що відповідач у справі, на час розгляду справи в суді також є непрацездатною особою - пенсіонером, що підтверджено копією трудової книжки (а.с.30) та отримує пенсію, розмір якої становить 2113,06 грн. на місяць, що підтверджено довідкою № 1730 від 11.10.2010 року (а.с.31). Інших доходів відповідач не має, оскільки, не працює і крім того, відповідно до довідки МСЕК від 29.10.2008 року йому встановлено 35% втрати професійної працездатності, у звязку з чим він потребує додаткового лікування (а.с.32).

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони може звільнити сторону від оплати судових витрат. Крім того, відповідно до вимог п. 18 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від сплати державного мита звільняються інваліди 1-ї та ІІ-Ї групи. Позивачка у справі - ОСОБА_3 є інвалідом 1-ї групи, у зв»язку з чим, суд вважає за можливе звільнити її від сплати судових витрат по справі.

На підставі викладеного та відповідно до вимог ст. ст. 76 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 82, 130, 174, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини - відмовити.

Від сплати судових витрат ОСОБА_3 - звільнити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Свистунова