Справа № 22-3731/2010 Головуючий у 1 інстанції: Посисень Л.М.
Категорія: 57 Доповідач: Мусіна Т.Г.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Павлишина О.Ф.

Суддів: Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.

При секретарі: Балюк О.С.

З участю: ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України в м. Бориславі Львівської області

на постанову Бориславського міського суду Львівської області від 02 грудня 2009 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2009 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Бориславі Львівської області про зобовязання здійснити нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він відноситься до категорії діти війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати йому не проводяться у розмірі, встановленому законом, просив поновити пропущений строк та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити ці нарахування за період з 01 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 01 травня 2005 року по 31 грудня 2008 року у сумі 1646 (одна тисяча шістсот сорок шість) гривень 07 копійок.

Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 02 грудня 2009 р. позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійоного Фонду України у м. Бориславі Львівської області щодо не нарахування і невиплати позивачу ОСОБА_1 підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у м. Бориславі Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, отриманої за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно у розмірі 30 % мінімального розміру пенсії за віком, право на яке надано ОСОБА_1 ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням проведених нарахувань.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України у м. Бориславі Львівської області, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції позивач є дитиною війни в розумінні ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни і відповідно ст.6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Позивач звернувся до суду з вимогою про захист права щодо одержання надбавки до пенсії як дитина війни за період 2007 р. лише у квітні 2009 р., причини пропущення річного строку повязував з тим, що йому було невідомо про його право на надбавку до пенсії, про порушення його прав дізнався з преси та з цих підстав просив його поновити.

Оскільки частиною 2 статті 99 КАС України передбачений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відповідач письмовою заявою від 5 листопада 2009 р. № 6242/06-29 (а.с.14) просив відмовити у частині позову з цих підстав та наполягав на застосуванні ч.1 ст.100 КАСУ при розгляді справи у суді першої інстанції, про що зазначено у постанові суду (а.с.29 зворот).

Разом з тим судом не було враховано положень частини 1 статті 100 КАС України згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає один із сторін.

Суд не навів в постанові обґрунтування щодо пропущення строку звернення з поважних причин та необхідності його поновлення.

У звязку з допущеним порушенням норм процесуального права постанова суду в частині задоволення позовних вимог за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного» довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чиї державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів „.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обовязковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, крім того, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

В решті, доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та встановлених обставин справи.

Керуючись п.1.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1691 -УІ від 18.02.2010 р. „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі

Львівської області задовольнити частково.

Постанову Бориславського міського суду Львівської області від 02 грудня

2009 р. в частині визнання протиправного бездіяльності Управління Пенсійного

фонду України в м. Бориславі щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1

ОСОБА_3 надбавки до пенсії в розмірі 30% як дитині війни за період з 09.07.2007р. по 31.12.2007 р. та зобовязання здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1

вказаної надбавки за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р. скасувати

та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову Фаїка

ОСОБА_3 за період з 09.07.2007 р. по 31.12.2007 р.

В решті постанову Бориславського міського суду Львівської області від 02

грудня 2009 р. залишити без змін, апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Бориславі без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.

Головуючий Павлишин О.Ф.

Судді Мусіна Т.Г.

ОСОБА_4