Справа №22-ц-2895/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Семеній Л.І.,

суддів Білецького О.М., Кононенко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року

у справі за позовом управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради до ОСОБА_1

про стягнення грошової суми,

в с т а н о в и л а :

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року позов управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради 152,65 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1,53 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену постанову суду та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував положення ч.2 ст.99 КАС України, а також не врахував можливість призначення їй субсидії, як іншій особі, що зареєстрована у житловому приміщенні.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Апеляційна скарга подана згідно з вимогами КАС України.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України №1691-VІ від 18 лютого 2010 року, який набрав чинності 10 березня 2010 року, апеляційні скарги, за якими провадження не відкрито, передаються до відповідних апеляційних судів для розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16 січня 2007 року ОСОБА_1 подала до управління праці та соціального захисту населення Сумської міської ради заяву про призначення їй субсидії. Відповідно до наданих нею документів їй, як власниці квартири АДРЕСА_1, згідно з рішеннями від 25 січня та 01 березня 2007 року призначена субсидія для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з листопада по грудень 2006 року включно в розмірі 12 грн. 96 коп. та з січня по квітень 2007 року включно в розмірі 43 грн. 69 коп. Відповідно, за цей період ОСОБА_1 проводилася оплата житлово-комунальних послуг не в повному обсязі, а з урахуванням субсидії у сумі 152 грн. 65 коп.

Під час перевірки достовірності даних наданих відповідачкою, позивачем було виявлено, що квартира АДРЕСА_1 належить не ОСОБА_1, а її сину ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 11 квітня 2002 року № 476, що підтверджується довідкою КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 27.10.2008 року (а.с.8).

Відповідно до п.6 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21 жовтня 1995 року, субсидія призначається власнику (уповноваженому власнику) житла.

Оскільки ОСОБА_1 на момент призначення їй субсидії власником житла не була, правові підстави для призначення їй субсидії були відсутні.

Надання нею недостовірних відомостей про майновий стан призвело до надмірної виплати їй бюджетних коштів у вигляді субсидії на суму 152 грн. 65 коп., що підтверджується розрахунком позивача (а.с.10). Ця сума ОСОБА_1 позивачу не повернута.

Вказані обставини правильно встановлені судом на підставі належним чином досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про повернення позивачу суми субсидії, виплаченої відповідачці надміру, внаслідок свідомого подання нею документів з недостовірними відомостями, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та вимогами ст.1212 ЦК України та пп.6,7, 20 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №848 від 21 жовтня 1995 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не було застосовано наслідки пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, передбаченого ч.2 ст. 99 КАС України, є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.100 КАС України вони застосовуються лише за умови, якщо на їх застосуванні наполягає одна із сторін. Доказів, які б підтверджували, що відповідачка наполягала на їх застосуванні, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України вона суду не надала.

Твердження апелянта про можливість призначення відповідачці субсидії, як іншій особі, зареєстрованій у житловому приміщенні, є також безпідставною та необґрунтованою, оскільки чинним законодавством для такої особи передбачений інший порядок її призначення.

Так, відповідно до п.6 вище зазначеного Положення в окремих випадках на підставі рішень районних, районних у містах Києві і Севастополі державних адміністрацій та виконавчих органів міських і районних рад або утворених ними комісій та актів обстеження матеріально-побутових умов сімї субсидія може призначатися іншій особі, зареєстрованій у житловому приміщенні (будинку).

Такого рішення про призначення ОСОБА_1, як особі, яка зареєстрована в житловому приміщенні, матеріали справи не містять і вона не довела такого звернення безпосередньо до компетентного органу.

Інші доводи апеляційної скарги є формальними, висновків суду також не спростовують та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304-1, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 26 березня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді -