Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2010 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

В особі : головуючого судді Стадійчука А.О.

при секретарі Лаврик О.В.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідачів адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину будинковолодіння,

В С Т А Н О В И В :

3 жовтня 2008 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом де вказує, що вона є дружиною покійного ОСОБА_7, який помер 1 липня 2007 року, який був рідним братом відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Після смерті чоловіка вона своєчасно прийняла спадщину на ? частини квартири АДРЕСА_1 та грошовий вклад, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Усе інше майно належало її покійному чоловікові з наступних підстав.

У 1962 році її покійний чоловік та його брат ОСОБА_4, які на той час проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, домовилися зі своїм старшим братом ОСОБА_5, який проживав в м. Дубно, що той оформить на себе земельну ділянку під будівництво будинку, а вони будуть будувати на себе на дві сім'ї .

Виконуючи домовленість, ОСОБА_5 в 1962 році отримав земельну ділянку та дозвіл на будівництво по вул. Федьковича, 3/1 у м. Дубно. Згідно з проектом будинок мав два окремі входи на дві ізольовані квартири, що стверджує факт існування домовленості між братами про будівництво.

ЇЇ чоловік та його брат ОСОБА_4 будували будинок протягом багатьох років. Після закінчення будівництва вони перейшли жити в свою частину будинку, а брат ОСОБА_4 в свою частину, який сім'ї не мав. В 1969 році в цьому будинку народився син ОСОБА_8, який живе там по даний час. В 1993 році вони з чоловіком отримали квартиру АДРЕСА_2, куди переселилися жити, а син з сімєю залишився жити в даному будинку.

В червні 2008 року її син ОСОБА_8 отримав листа від ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 подарував їй весь будинок і вона вимагає про звільнення тієї частини будинку де проживає син з сімєю.

Як їй стало відомо, що ще в 1964 році ОСОБА_5, на якого було оформлено незавершене будівництво, подарував їх частину будинку своєму брату ОСОБА_4. Про даний факт їм нічого не було відомо. Підтвердженням цього є Державний акт прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку і господарських споруд від 20.11.1996 року № 602, який свідчить про те, що весь час з 1962 по 1996 роки велося будівництво, а отже її чоловік нічого не знав, що його частка подарована іншій особі.

ОСОБА_5 уклав договір дарування частини будинку з ОСОБА_4 не маючи на це відповідних повноважень. Стаття 48 ЦК України 1963 року передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Просить визнати недійсним договір дарування ? частини будинку від 26 жовтня 1964 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, також визнати частково недійсним договір дарування від 14.03.2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в частині передання їй у власність частини будинку, що належала покійному ОСОБА_9

Визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку, яка належала її покійному чоловікові.

В суді позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила, що в 1968 р. вона вийшла заміж за ОСОБА_4 ОСОБА_10, на той час будинок був недобудований, вони добудували веранду, вставили підлоги, перекрили дах на будинку. В 70-х роках повністю закінчили будівництво будинку. В 1969 році народився в даному будинку син ОСОБА_8, який проживає там на даний час. Покійний батько чоловіка завжди говорив, що будинок будується на двох синів ОСОБА_4 та ОСОБА_9. Страховку за будинок платив ОСОБА_4, а за електроенергію завжди платив чоловік, а пізніше син ОСОБА_8. В 1993 році чоловік отримав квартиру від трикотажної фабрики і вони перейшли туди жити, а син ОСОБА_8 з сімєю залишився жити в даному будинку. Чоловік стояв на черзі на розширення жилої площі. Біля будинку вони збудували гараж, роздільно користувалися земельною ділянкою. 29 червня 2008 року вона дізналася, що ? частина будинку не належить чоловікові, так як прийшло повідомлення від ОСОБА_11, що вона є власником цілого будинку.

Просить продовжити строк позовної давності для звернення в суд та задоволити позов.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та пояснив, що в 1962 році батько вирішив будувати будинок, взяв земельну ділянку по вул. Федькивича в м.Дубно на брата ОСОБА_5, так як він був прописаний в м. Дубно. Почали звозити будівельні матеріали. Фактично будівництвом будинку займався він. В 1963 році брат ОСОБА_5, на якого була земельна ділянка, подарував йому ? частину незавершеного будівництвом даного будинку, а в 1964 році подарував другу половину. В 1968 році брат ОСОБА_9 одружився та зайняв ? частину будинку, але будівництвом він не займався, він купляв будівельні матеріали за особисті кошти. В 1993 році брат отримав квартиру та перейшов в неї жити, а в будинку залишився жити його син ОСОБА_8. Будинок будувався на дві сім'ї, так як він думав, що одружиться і в другій половині будуть жити діти. ОСОБА_10 біля будинку збудував деревяний гараж, а він сарай з шлаку. В 2008 році він будинок подарував своїй племінниці ОСОБА_6, так як племінник ОСОБА_12, який на той час жив в іншій половині будинку, погано до нього відносився. Більш детально його доводи викладенні в запереченні до позову. Просить в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнав та пояснив, що в 1962 році він був прописаний в м. Дубно, а його брати ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в с. Привільне Дубенського району. Їх батько вирішив будувати будинок для ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в м. Дубно. Так як він був прописаний в м. Дубно то узяв на себе земельну ділянку під будівництво по вул. Толбухіна, 3/1, на даний час вул. Федьковича. Будинок почали будувати на дві сім'ї, тобто для ОСОБА_4 та ОСОБА_9, будівництвом в основному займався їх батько. В 1963 році брат ОСОБА_4 попросив, щоб він подарував йому ? частину незавершеного будівництвом будинку, що він і зробив. Будувати будинок продовжували батько, ОСОБА_4 та ОСОБА_9. В 1964 році ОСОБА_4 попросив його подарувати йому іншу частину будинку, так як буде менше платити за електроенергію та податки. Даруючи іншу частину незавершеного будівництвом будинку ОСОБА_4, ОСОБА_9 про це нічого не було відомо і він далі продовжував будівництво. ОСОБА_13 йому сказав, що він домовився з братом ОСОБА_9 і той знає, що він подарував йому іншу частину будинку. ОСОБА_13 його обманув і ОСОБА_9 нічого не знав про дарування будинку. Підписуючи договір в нотаріуса він його не читав і не памятає, чи взагалі його підписував. Будинок збудовано на дві квартири, де в одній половині жив ОСОБА_4, а в іншій ОСОБА_9 з сімєю. В 1993 році ОСОБА_9 отримав квартиру від трикотажної фабрики, а в будинку залишився жити його син ОСОБА_8 з сімєю. Просить позов задоволити, так як будинок будувався на дві сім'ї, батько допомагав в будівництві обом синам, а ОСОБА_4 та ОСОБА_9 кожен окремо закінчували свою половину будинку. ОСОБА_10 вважав, що ? частина будинку належить йому.

Відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала та пояснила, що в 2008 році її дядько ОСОБА_4 подарував їй будинок по вул.Федьковича, 3/1 в м.Дубно, після чого вона направила попередження ОСОБА_12, щоб він звільнив будинок. Їй нічого не відомо як будувався будинок. Просить в позові відмовити.

Суд вислухавши доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що 17 грудня 1963 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняв в дар ? частину незакінченого будівництвом житлового будинку по вул. Толбухіна, 3/1 в м. Дубно, даний договір посвідчено в Дубенській державній нотаріальній конторі за реєстром № 3533 (а.с.37-38).

26 жовтня 2004 року ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_4 прийняв в дар ? частину вищевказаного незавершеного будівництвом будинку, даний договір оформлено в Першій Дубенській державній нотаріальній конторі за реєстром № 4377 (а.с.39-40).

Рішенням виконкому Дубенської міської ради № 602 від 20 листопада 1996 року було затверджено державний акт прийняття закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку і господарських споруд в м.Дубно вул. Ю.Федьковича, 3/1, де забудовник ОСОБА_4 (а.с.8-9).

14 березня 2008 року ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями № 3/1 в м. Дубно по вул. Федьковича, який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 110,6 кв.м.та посвідчено в Першій Дубенській державній нотаріальній конторі та зареєстровано в реєстрі за № 605 (а.с.43), та проведено державну реєстрацію в КП «Архітектор» Дубенської міської ради (а.с.44).

Як доводить позивач, що спірний будинок будувався для двох братів ОСОБА_4 та ОСОБА_7, його доводи підтверджуються показами свідків.

Свідок ОСОБА_14 в суді пояснив, що з сімєю ОСОБА_7 вони знайомі з 1961 1963 років, з того часу як почали будівництво, так як вони є сусідами. Земельну ділянку на себе брав ОСОБА_14, а будували її ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Їх батько завжди говорив, що будинок будує для двох синів ОСОБА_4 та ОСОБА_7. Будинок побудовано на два ходи, кожен з братів закінчував свою частину. Кому належить будинок йому невідомо.

Свідок ОСОБА_12 в суді пояснив, що в даному будинку він живе з дня народження, 1969 року. Як робили ремонт в будинку, то кожен робив свою половину, батько свою, а ОСОБА_4 свою. В 1980 році батько збудував гараж, а як в 1993 році батьки пішли жити на квартиру, то батько сказав, що половина будинку належить йому. Як красили кришу на будинку, то батько красив свою, а ОСОБА_4 свою, кольори відрізняються. За електроенергію платив я на ОСОБА_4, так як лічильник знаходився на його половині і на нього був зареєстрований.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що з 90-х років він знайомий з ОСОБА_12. Він неодноразово допомагав йому робити ремонт в тій частині будинку де він жив, перекривав сарай. В одній половині жив ОСОБА_4, а в іншій ОСОБА_12 з сімєю

Свідок ОСОБА_16 пояснив, з ОСОБА_4 він знайомий з 1963 року, разом працювали у виховній колонії. Він будував у ОСОБА_4 хлів, також робив ремонт в лівій стороні будинку, в якій жив ОСОБА_4. Хто жив в іншій частині будинку йому невідомо.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що вона проживала по сусідству через дорогу з ОСОБА_18. Батько ОСОБА_13 та ОСОБА_10 їй особисто говорив їй, що будинок побудував для обох синів. Вона добре памятає як будувався будинок по вул. Федьковича. ОСОБА_13 та ОСОБА_10 жили в окремих частинах будинку, так як він був на два входи. За які кошти будували будинок їй невідомо, але знає, що він будувався для ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

При огляді спірного будинку, при виїзді на місце, було встановлено, що будинок складається з двох ізольованих входів. Вхідні двері та вікна в кожній частині будинку пофарбовані різними кольорами. Одна частина будинку перекрита перекрита новим шифером.

Даючи аналіз доказам суд прийшов до висновку, що спірний будинок був побудований на дві сім'ї, для ОСОБА_4 та ОСОБА_7, кожен з яких проживав в ізольованій частині будинку. Покійному ОСОБА_7 не було відомо, що частина будинку в якій він проживав та будував, була подарована його братом ОСОБА_14 брату ОСОБА_4. Про даний факт в суді підтвердив сам відповідач ОСОБА_5 Суд вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на частину будинку яку будував та користувався її покійний чоловік, так як вона прийняла спадщину після його смерті і про це не заперечує її син ОСОБА_8.

Даючи оцінку поясненню свідка ОСОБА_19, яка вказала, що будинок будувався для ОСОБА_4, суд вважає, що вона є зацікавленою по справі так як відповідачка ОСОБА_6 є її дочкою.

Відповідно до висновку експерта № 91125/4 ПС від 15.12.2009 року, вартість частини будинку яку займає ОСОБА_4 становить 112 070 грн., а вартість частини будинку в якій проживає ОСОБА_12 становить 109 660 грн., що становить 38,21 % від цілого будинку, а тому дану частину необхідно виділити позивачу.

Суд вважає за необхідне поновити строк позовної давності для звернення в суд, так як позивачеві стало відомо про порушене його право після того , як 26 червня 2008 року ним було отримано попередження про виселення з будинку від ОСОБА_6 (а.с.27)

Керуючись ст.ст. 10,57,60,212,213,214,215,218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 261, 319, 328, 627 суд

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на частину будинковолодіння - задоволити частково.

Поновити ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення в суд.

Визнати недійсним договір дарування від 26 жовтня 1964 року оформлений Першою Дубенською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 4377, згідно якого ОСОБА_3 ОСОБА_20 подарував, а ОСОБА_3 ОСОБА_13 прийняв у дар належну на праві особистої власності ? частину незакінченого будівництвом одноповерхового деревяного житлового будинку в м.Дубно по вул.Толбухіна, 3/1 (на даний час вул..Федьковича) Рівненської області, розташованого на земельній ділянці розміром 588 кв.м. та складається в цілому з чотирьох кімнат жилою площею 54,26 кв.м.., підсобних приміщень і приналежних до нього службових будівель.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 38,21 % будинковолодіння № 3/1 по вул. Федьковича в м. Дубно Рівненської області, як спадкове майно після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер 1 липня 2007 року.

Визнати частково недійсним в розмірі 38,21 % договір дарування житлового будинку від 14 березня 2008 року, оформлений Першою Дубенською державною нотаріальною конторою те зареєстрованого в реєстрі за № 605, згідно якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями № 3/1 (три/один) по вул. Федьковича в м. Дубно Рівненської області, який розташований на неприватизованій земельній ділянці площею 110,6 кв.м., жилою площею 74,9 кв.м., з господарськими будівлями.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з поданням в 10-денний строк заяви про апеляційне провадження та наступним поданням в 20-денний строк, після подачі цієї заяви, апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10- денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання апеляційної скарги в 20- денний строк, рішення набирає чинності після закінчення цього строку.

Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили в разі його не скасування судом апеляційної інстанції.

Суддя: