Київський районний суд м. Одеси
Справа №2- 4603/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2010 року Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви С.В.,

при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить через несвоєчасне виконання замовлення, стягнути з відповідача на її користь вартість монітору в сумі 300 грн., також 50 грн. за звернення до організації „Гесперіда" за юридичною допомогою; стягнути за несвоєчасне виконання замовлення з відповідача 3% від суми вартості роботи, а саме 80 грн. за 700 днів (80 гри. х 3% х 700 днів = 1680 грн.); стягнути моральну шкоду у розмірі 300 грн.; стягнути з відповідача на користь держави штраф за неповагу до Закону України, Дро захист споживачів".

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2003 року вона, до майстерні ЧП «ОСОБА_3С.» , що розташована по вул. Базарна, 28 в м. Одеса, здала на ремонт монітор, серійний номер 406900, вартістю 300 грн. по квитанції № 249. Строк закінчення ремонту в квитанції визначений 17.10.2003 року. В призначений час монітор відремонтований не був з причини відсутності деталей і їй запропонували почекати тиждень, потім ще один. Після цього позивачка залишила телефон і їй пообіцяли подзвонити, коли монітор буде відремонтований. Пройшов рік, вона вимушена була купити новий монітор. 31 серпня 2005 року на адресу майстерні була відправлена претензія Одеського міського товариства споживачів „Захист", після чого їй надійшла телеграма з проханням забрати монітор, так як його неможливо відремонтувати. На цей час монітор вже постарів, крім того був придбаний новий монітор. Своїми діями відповідач завдав моральну шкоду, яка виразилась в тому, що позивачка повинна була ходити щотижня до майстерні, вирішувати питання про ремонт. Були порушені нормальні життєві зв'язки із-за неможливості продовжувати активне суспільне життя, так як вона є головою Одеського міського товариства споживачів „Захист".

У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у позові, посилаючись на те, що 14 жовтня 2003 року йому в майстерню був переданий монітор в неробочому стані для ремонту, який при прийомі не відкривали, так як необхідний був час для діагностики та встановлення причини несправності, тому не оговорювалась вартість роботи та не укладався відповідний договір про надання послуг. Позивачці була надана квитанція та встановлений строк в три дні необхідний для виявлення причини несправності. 17 жовтня 2003 року позивачка була повідомлена, що в моніторі несправні дві мікросхеми та запропоновано їх замовити, на що позивачка погодилась. Однак такі деталі були відсутні, про що позивачка також була повідомлена. Він кілька разів пропонував забрати монітор але позивачка відмовлялась, просила щоб він залишився у нього, так як деталі можуть з'явитись. Більше позивачка не приходила, телефон, якій вона залишила не відповідав. У 2005 році до відповідача надійшла претензія, з якої він дізнався про адресу позивачки і повідомив її телеграмою про необхідність забрати монітор, але позивачка до цього часу монітор не забрала.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2003 року до майстерні ПП «ОСОБА_2С.» для технічної діагностики та виявлення несправностей і повідомлення про можливість ремоніу, позивачкою був зданий в неробочому стані монітор, серійний № 406900, що підтверджується квитанцією № 249, в якій зазначена дата прийому і дата видачі. Вартість роботи не обговорювалась.

Відповідно до ст. 332 ЦК України (в редакції 1963 року), якій діяв на момент виникнення між сторонами правовідносин, договір, за яким одна сторона зобов'язується виконати на свій ризик певну роботу за завданням замовника з його або своїх матеріалів, а замовник зобов'язується прийняти й оплатити виконану роботу, відноситься до договорів підряду: до його різновиду договору побутового замовлення.

Згідно ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась.

Для договору підряду по обслуговуванню побутових потреб громадян істотними умовами є: вид роботи, яка повинна бути виконана та її оплата.

Відповідно до п. 9 Правил побутового обслуговування населення, затверджених КМ України 16 травня 1994 року, № 313, побутові послуги надаються заказникам згідно угодам, документальним підтвердженням укладення яких є слідуючи документи: договір, розрахунковий документ встаноаіеної форми. Права, обов'язки, відповідальність виконавця і заказника, які передбачені цими Правилами, діють з моменту укладення угоди про надання побутової послуги.

Крім того, як вбачається із відповіді на запит № С-05 від 29.05.2006 року, Одеський окружний військовий універмаг не здійснював продаж вживаної техніки. Таким чином, суд вважає, що товарний чек щодо придбання монітору, серійний номер 406900 є фіктивним документом.

З копії квитанції, яку відповідач надав позивачці на підтвердження прийняття ним монітора, вбачається вид роботи, що повинен був бути виконаний, а саме діагностика приладу. Оскільки без проведення діагностики, щодо наявності несправностей, ремонтні роботи щодо їх усунення є неможливими, тому правовідносини не носили характер побутового замовлення, як наслідок укладення договору не відбулося.

Оскільки договір побутового підряду не укладався, то суд вважає, що у відповідача не виникло ніяких зобов'язань перед позивачкою.

Згідно з ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На думку суду позивачка не довела суду ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позовних вимог.

З урахуванням вказаного, оцінивши усі обставини в їх сукупності суд вважає, що слід відмовити ОСОБА_1 у задоволені позову безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209,212,213 ЦПК України, на підставі ст. ст. 152, 323 ЦК УРСР, Правил побутового обслуговування населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1994 року, закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023 XII, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя С.В. Рева