Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-4494/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Ковальчук Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування рухомого майна з чужого незаконного володіння, а саме автомобіля марки ВАЗ 2106, модель 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов №0054210, реєстраційний номер № НОМЕР_2, зареєстрований МРЕВ ДАІ 24 травня 1997 року, що належав померлій матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії КХС № 103516, зобовязання повернути автомобіль, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп. кожному позивачу, стягнути з віповідача на користь позивачів судові витрати в рівних частинах за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн.

Свій позов обгрунтовують тим, що позивач ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 жовтня 2009 року державним нотаріусом Броварської державної нотаріальної контори за реєстровим номером 1-3084 є власником х/і частини спадкового майна - автомобіля марки автомобіля марки ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 реєстраційний номер № НОМЕР_2, що належав її матері ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії КХС № 103516 виданого 24 травня 1997 року.

Позивач ОСОБА_2 зазначає, що вона також прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину на частини спадкового майна - автомобіль марки ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 реєстраційний номер № НОМЕР_2.

Позивачі вказують, що відповідач незаконно заволодів належним їм на праві власності майном, і на їх вимогу вказане вище майно не повертає. Вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявою про вжиття заходів по поверненню майна, але питання не вирішено, оскільки 05 листопада 2009 року надана відповідь з Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області за № Ц-876 в якій зазначено, що відповідач по справі, вважає вказаний автомобіль власним, та зберігає в своєму гаражі до вирішення питання в суді з приводу розподілу спільно нажитого майна, а тому для вирішення вказаного питання слід звернутися до суду.

09 березня 2010 року у відповіді Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області з обслуговування м. Бровари та Броварського району за № В-117 зазначено, що в порушенні кримінальної справи проти ОСОБА_3 відмовлено.

В позовній заяві зазначається, що своїми діями відповідач спричиняє позивачам моральну шкоду, оскільки вони не можуть користуватися автомобілем на свій власний розсуд, яку кожен з них оцінюють в розмірі по 5000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви, також зазначила, що її матері ОСОБА_4 на праві власності належав автомобіль ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 реєстраційний номер № НОМЕР_2. 22 серпня 2006 року померла ОСОБА_4, після її смерті відкрилась спадщина, а саме на вказаний вище автомобіль. В шестимісячний строк вона та її сестра звернулися до Броварської міської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

14 жовтня 2009 року нотаріусом Броварської міської нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожному позивачу на х/г частину спадкового майна, а саме автомобіль марки ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, реєстраційний номер № НОМЕР_2.

Також пояснила, що ще при житті 6 липня 2006 року мати ОСОБА_6 оформила на неї довіреність якою уповноважила її експлуатувати, володіти та розпоряджатися автомобілем, термін дії доручення виданий строком на двадцять років до 6 липня 2026 року, а вона в свою чергу оскільки перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 06 липня 2006 року надала довіреність, яка була посвідчена нотаріально на імя ОСОБА_3, якого уповноважила керувати належним власнику ОСОБА_4 автомобілем. Вказана довіреність була видана без права передовіри строком до шостого липня 2009 року.

Сімейні стосунки в неї з чоловіком ОСОБА_3 погіршилися, і в травні 2009 року він забрав автомобіль та переїхав в інше місце проживання, тому вона з травня 2009 року позбавлена права користування та володіння належним їй автомобілем. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з заявами про витребування майна з незаконного володіння відповідача, але їй надавалися відповіді, що їй необхідно звернутися до суду.

Завдану моральну шкоду обгрунтувала, тим що порушене її право як власника нерухомого майна, вона втратила спокій, стала знервована, переживала, що втратить автомобіль, який дістався їй як спадок після смерті матері, також зазначила, що в них із відповідачем є донька, яка бажає їздити на автомобілі, а вона не може надати їй таку можливість через дії відповідача, що спричиняє їй душевні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь 5000 грн. за завдану моральну шкоду.

Також просила стягнути на її користь витрати понесені нею за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, суду надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви.

Представник позивачів ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, суду пояснив, що спірний автомобіль належить йому, так як ще при житті ОСОБА_4 він в присутності позивачів розрахувався з нею за автомобіль, сплативши останній 1500 американських доларів. Після погіршення стосунків із дружиною він забрав спірний автомобіль, яким керував на підставі наданої позивачем ОСОБА_1 довіреністю. На даний час в нього вказаного автомобіля немає, оскільки приблизно в квітні - травні 2009 року він його розібрав на деталі та продав.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивачів, представника позивачів, відповідача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі після смерті матері ОСОБА_4 прийняли спадщину кожна по Уі частині спадкового майна, а саме автомобіль марки ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 реєстраційний номер № НОМЕР_2, про що видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 жовтня 2009 року відповідно серії ВМО № 181744 та ВМО № 181746. Вказаний автомобль належав спадкодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії КХС № 103516 виданого 24 травня 1997 року.

Ще при житті ОСОБА_5 уповноважила ОСОБА_1 експлуатувати, володіти та розпоряджатися (у тому числі продавати, здавати в оренду (найом), позичку) належний їй на праві власності автомобіль, про що видала довіреність посвідчену нотаріально 06 липня 2006 року з правом передовіри строком на двадцять років до 06 липня 2026 року включно, та зареєстрована в реєстрі за № 2856.

06 липня 2006 року ОСОБА_1 оформила нотаріально довіреність на імя відповідача по справі ОСОБА_3, якою уповноважила керувати транспортним засобом, саме спірним автомобілем ВАЗ 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3, реєстраційний номер № НОМЕР_2. Довіреність видана без права передовіри строком до 06 липня 2009 року, та зареєстрована в реєстрі за № 2858.

В квітні - травні 2009 року стосунки з позивача ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_1 погіршилися, тому відповідач забрав автомобіль та переїхав проживати окремо.

Позивачі неодноразово зверталися до органів міліції із заявами про повернення автомобіля, який знаходиться у відповідача, що підтверджується листами направленими на їх адресу з Броварського МВ ТУ МВС України в

Київській області від 05.11.2009 року та 09.03.2010 року, але автомобіль не був повернутий, а їм запропоновано звернутися до суду.

В ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України зазначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Таким чином автомобіль марки ВАЗ 2106, модель 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 державний реєстраційний номер № НОМЕР_2 зареєстрований Броварським МРЕВ ДАІ 24 травня 1997 року має бути повернутий його власникам позивачам по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки суд вважає їх завищеними, та стягує з відповідача на користь кожного з позивачів по 1000 грн.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року Про граничні розміри компенсації втрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави граничний розмір компенсації витрат у цивільних справах не має перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Представником позивачів ОСОБА_7 був наданий договір про надання правової допомоги до якого були включені послуги підготовки матеріалів та позовної заяви до суду, здійснення захисту прав та інтересів позивачів в судах всіх рівнів, але квитанцій про сплату таких послуг або відповідного розрахунку суду не надав.

Тому суд вважає, що оскільки тільки участь у судових засіданнях протягом 1 години 55 хвилини підтверджена документально, а саме журналами судових засідань, а час затрачений на інші послуги документально не підтверджений, то з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути по 696 грн. 00 коп. за правову допомогу адвоката.

Керуючись ч. 2, 3 ст. 386, ст. 387 ЦК України, ст. ст. 60, 84, 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 повернути автомобіль марки ВАЗ 2106, модель 2106, 1977 року випуску, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 державний реєстраційний номер № НОМЕР_2 зареєстрований Броварським МРЕВ ДАІ 24 травня 1997 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 695 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 696 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 75 грн. 00 коп.( сімдесят пять гривень 00 коп.) та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. 00 коп. (сто двадцять гривень 00 коп.)

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

ОСОБА_8