Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-2439/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2010 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Вознюка С.М.,

при секретарі Височин Ю.В., Захарченко Ю.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

Позивач 05.06.2009 року звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи і підтримуючи який, в судовому засіданні зазначив, що 02.10.2008 року між ним та відповідачкою ОСОБА_3, в інтересах якої діяв ОСОБА_2, укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку №72 по вул. Московській в с. Дударків, Бориспільського району Київської області. У звязку з цим ОСОБА_6 передав останньому 45000 грн., а той в свою чергу зобовязувався в строк до 31.12.2008 року зявитися до нотаріуса для оформлення договорів купівлі-продажу. В забезпечення виконання умов договору відповідачем була складена розписка та передані правовстановлювальні документи на вищезазначені обєкти нерухомості. Однак у встановлений строк ОСОБА_6 даний договір підписувати відмовився, посилаючись на незгоду з умовами договору іншого співвласника домоволодіння - ОСОБА_7 Зважаючи, що сторони під час підписання договору купівлі-продажу дійшли згоди, стосовно усіх істотних умов, ОСОБА_6 при укладанні договору діяв, як від свого імені так і від імені відповідачки, на що в нього була нотаріально-посвідчена довіреність, при передачі коштів відбулось повне виконання договору покупцем, просив суд визнати даний договір дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок та земельну ділянку під ним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, обставини вказані в позові підтвердив.

ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні та в письмових поясненнях, що знаходяться в матеріалах справи зазначили, що 23.03.1994 року померла ОСОБА_8, яка склала заповіт, в якому заповіла все належне їй майно відповідачці. Остання оформила на себе спадкові права та отримала свідоцтво про право на спадщину. Договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, які входить до складу спадкового майна вважає нікчемним, оскільки він укладався без згоди на те відповідачки. ОСОБА_2, мав довіреність від неї, але вона видавалась лише на оформлення технічної документації на землю та будинок, а її зміст оформлений таким чином, оскільки вона була необізнана в юриспруденції та перебувала в стані, в якому не могла в повній мірі розуміти значення дій, оскільки була вагітною.

Окрім цього в даному будинку проживають та зареєстровані її неповнолітні діти, а тому при підписанні договору купівлі-продажу будинку необхідно було отримати висновок органу опіки та піклування. Про наявність дітей та про той факт, що їм більше ніде проживати знали, як позивач так і відповідач. Вважає, що між позивачем та ОСОБА_2 підписаний лише попередній, договір, але оскільки він не відповідає встановленим законом вимогам, а саме формі договору (відсутнє нотаріальне посвідчення та державна реєстрація) та волевиявленню сторін, вважають за можливо лише змінити предмет позову, а саме щоб позивач звернувся до суду з позовом про повернення коштів, які були виплачені ОСОБА_2, під час підписання договору купівлі-продажу, і які він відповідачці не передавав.

Також ОСОБА_3 вказала, що відповідач діяв за попередньою змовою із позивачем, з яким вони товаришують, і при підписанні договору її інтереси не дотримані були, оскільки домоволодіння було продане за ціною нижчою ніж та що реально існувала на ринку нерухомості. Кошти за отриманні на підставі договору та довіреність їй не повернута.

ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. По справі пояснив, що земельна та житловий будинок є спадковим майном, яке вони з відповідачкою отримали після смерті своє баби ОСОБА_8 На сімейній нараді було вирішено, що будинок необхідно продати, а кошти поділити між усіма спадкоємцями, визначені основні умови, в тому числі і щодо ціни. У звязку з цим на нього ОСОБА_2 була складена довіреність, а він в свою чергу, знайшов покупця та уклав із ним договір купівлі-продажу. Однак нотаріально посвідчити договір у встановлений строк не зміг у звязку із відмовою ОСОБА_3 розділити кошти та виселитись. Грошові кошти ОСОБА_3 він не передавав.

Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові заперечення та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.73) житловий будинок №72 по вул. Московській в с. Дударків, Бориспільського району Київської області належить на праві приватної власності ОСОБА_7 Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №105443 (а.с.15) право власності на земельну ділянку, що розташована за вищевказаною адресою, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку належить ОСОБА_7 Дане майно вона отримала після смерті своєї бабусі ОСОБА_8, що підтверджується матеріалами спадкової справи (ас.68-77) та свідоцтвом про право на спадщину за закону (а.с.8).

02.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_2, який діяв на підставі довіреності наданої відповідачкою (а.с.7), було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого останній отримав від ОСОБА_6 45000 грн., що підтверджується розпискою (а.с.6). В забезпечення виконання укладеного між ними договору ОСОБА_2 передав позивачу вищевказану розписку, технічну документацію на земельну ділянку та житловий будинок і зобовязувався в строк до 31 грудня 2008 року здійснити його нотаріальне посвідчення. Відповідач з 02.10.2008 року і по день подання заяви до нотаріуса не зявився і вищевказані обєкти у володіння позивача не передав. Зважаючи, що позивачем здійснено всі дії направлені на виконання умов договору, а недодержання форми правочину не є підставою для визнання договору недійсним, просив суд визнати даний договір дійсним.

Згідно ст.205 ЦК правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Часитиною 2 вищезгаданої статті встановлено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (терміну), встановленого попереднім договором або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладання.

У зв?язку з вищевикладеним, спираючись на зазначені норми, суд приходить до висновку, що договір укладений з порушенням норм законодавства, а саме з недодерженням нотаріальної форми договору, яка встановлена для договорів купівлі-продажу змельної ділянки та житлового будинку (ст.657 ЦК України). Порушення даної норми веде до нікчемності правочину, а в судовому засіданні позивачем та його представником не було доведено, що під час його укладання були вирішені всі істотні умови договору і відбулось повне або часткове виконання умов договору.

Крім того, попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку також підлягає нотаріальному посвідченню, чого вчинено не було. Надана суду позивачем розписка ОСОБА_2 може свідчити лише про передачу коштів в розмірі 45000 грн. та існуваня домовленості щодо продажу обєктів нерухомості.

Також, судом встановлено, що в будинку №72 по вул. Московській в с. Дударків, Бориспівльського району Київської області, зареєстрована ОСОБА_3 разом із своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_9 (21.02.2004 р.н.) та ОСОБА_10 (28.01.2007 р.н.), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Дударківської сільської ради №1519 від.07.08.2009 року. Однак через необхідність ремонту вищевказаного будинку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 13.10.2009 року (а.с.79), останні тимчасово, без відповідної реєстрації, мешкають в с. Семиполки, Броварського району Київської області, що підтверджується довідкою Семиполківської сільської ради №661 від 17.09.2009 року. Зважаючи, що згідно до ч.3 ст.17 Закону України „Про дитинство, абз.3 п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №20/5 від 03.03.2004 року, ч.3 ст.177 СК України, батьки малолітніх дітей не мають права без органів опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, на момент можливого укладення договору такого дозволу ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не отримано, іншого житла у відповідачки та її дітей не має, а тому відповідач ОСОБА_2 не мав права на укладення даного договору, а у разі укладання такий договір вважається нікчемним згідно ст.224 ЦК України.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 не має наміру продажу будинку та земельної ділянки, і стверджує про те, що документи ОСОБА_2 утримуються без достатніх на те підстав.

З цього приводу суд критично оцінює покази ОСОБА_3, оскільки в матеріалах справи наявна довіреність від її імені видана на ім?я ОСОБА_2 (а.с. 7), дійсність якої не оспорюється. Однак це є недостатнім доказом укладення угоди з ОСОБА_6, оскільки така угода не оформлена належним чином у відповідності до вимог законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що термін дії зазначеного доручення встановлювався до 15.07.2009 року, а зобовязання щодо оформлення ОСОБА_2, як довіреної особи ОСОБА_7, договору нотаріально закінчувалось 31.12.2008 року, тобто будь-яких перепон укласти спірний договір та посвідчити його нотаріально відповідач ОСОБА_2 не мав, а існувала реальна можливість оформити договір належним чином, однак відповідач не скористався цим. З цього приводу посилання ОСОБА_2 на небажання ОСОБА_7 укласти договір та отримати кошти є неналежним доказом.

В той же час покази ОСОБА_3, надані в судовому засіданні свідчать про відсутність у неї бажання щодо настання правових наслідків у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу нерухомості.

Окрім цього, згідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч.1 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ч.1 ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Таких обставин судом не встановлено.

Суд також приймає до уваги, що під час укладання попереднього договору ціна обєкту продажу була значно нижчою за ринкову.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись тим, що позивачем та його представником в судовому засіданні не доведено обставин, зазначених в позові, та те, що на момент укладання попереднього договору у вигляді розписки існувала реальна можливість укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, чого зроблено ОСОБА_2 не було, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на позивача, оскільки позо задоволенню не підлягає.

На підставі ст. ст. 42, 45, 47, 48, 127, 227 Цивільного Кодексу України (в редакції від 1963р.) та ст.ст. 4, 10, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування Бориспільської районної державної адміністрації, про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, визнання права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Судові витрати в справі, а саме: 250 грн. витрат на інформаційно-технічне обслуговування розгляду справи та 450 грн. судового збору, - віднести на рахунок ОСОБА_6, який оплатив їх при поданні позову.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо заяву про апеляційне оскарження було подано, але апеляційна скарга не подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 21.01.2010 року.

Суддя Бориспільського міськрайонного суду

Київської області ОСОБА_11