АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2а-42/10Головуючий у 1-й інстанції Сенюх М.З.
Провадження № 22ц-1399/10 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Храпак Н. М., Лекан І. Є.,

при секретарі - Вийванко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі Тернопільської області на постанову Лановецького районного суду від 22 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області, в якому просить поновити пропущений строк звернення до суду, визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача на її користь недоплачену щомісячну соціальну державну допомогу до пенсії за період 2006-2008 роки в сумі 3891,9 грн. та зобов'язати УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області здійснити нарахування їй щомісячної державної соціальної допомоги, відповідно до Закону України " Про соціальний захист дітей війни" в подальшому, при нарахуванні пенсії.

Постановою Лановецького районного суду від 22 січня 2010 року позов задоволено частково.

Визнано дії УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області щодо невиплати позивачці підвищеної пенсії відповідно до вимог Закону України «Про соціальний захист дітей війни» протиправними.

Зобов'язано УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області провести нарахувати і виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії за періоди з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року включно, з урахуванням виплачених у 2008 році сум, відповідно до положень статті 6 Закону України " Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за рахунок сум бюджетних призначень, виділених на дані цілі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області просить постанову суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового^* рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 ЗУ "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ і здійснити позивачці відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2007 - 2008 років їй не було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком у зв'язку із відсутністю механізму розрахунку підвищення пенсій, а також, що у ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 1295-ІУ не <-вказано, яким саме органом, за рахунок яких коштів і джерел фінансування, та в якому процедурному порядку здійснюється їх призначення і виплата.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (зі змінами від 19.01.06.) дію ст. 6 ЗУ № 2195-ІУ було призупинено і питання щодо його конституційності Конституційним Судом України не вирішувалось. У зв'язку з цим відповідач не нараховував і не виплачував дітям війни, в т.ч. й позивачці, щомісячної доплати до пенсії. Проте, позивачка за захистом своїх порушених прав у встановлені ч.2 ст. 99 КАС України строки до суду не звернулася.

Пунктом 12 ст.71 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року №489-У дію ст. 6 ЗУ № 2195-ГУ зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону. Проте рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст. 111 ЗУ № 489-У визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік» було змінено редакцію ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», проте рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч.2 ст.З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим на підставі вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що позивачці з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та із 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни, тому відмова УПФ в Лановецькому районі Тернопільської області в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю.

Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції і щодо безпідставності позовних вимог про виплату позивачці вказаної підвищеної пенсії в 2006 році, оскільки така могла здійснюватись в межах чинних на той час законодавчих актів.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду України в Лановецькому районі Тернопільської області для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Безпідставними є також посилання апелянта на можливість нецільового використання коштів ПФУ, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Керуючись ст.307,308,313,315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Лановецькому районі Тернопільської області відхилити.

Постанову Лановецького районного суду від 22 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2