АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: сімейне Доповідач - Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Кукліної Н.О.

суддів - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом за позовом: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 3-тя особа: орган опіки та піклування виконкому Наталінської сільської ради Красноградського району Харківської області про визначення місця проживання дитини

по апеляційній скарзі ОСОБА_2

на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 17 серпня 2010 року,-

ВСТАНОВИЛА:

20 травня 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

В обгрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що від сумісного життя з відповідачкою мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2008 року з відповідачкою не проживає разом і цього часу по квітень 2010 року син проживав з ним. Коли дитина жила у нього, то відповідачка, як мати не цікавилася його життям, побутом та здоров'ям, не приймала участі у його вихованні. На даний час дитина проживає як у нього так і у матері.

ОСОБА_2 вважає, що відповідачка не може забезпечити дитині нормальні умови життя та розвитку, оскільки в неї нема постійного місця проживання та власного житла, нема постійної роботи, проживає в Україні без відповідних документів, вона постійно порушує паспортний режим. Він же напроти має можливість так як він працює, його заробіток складає біля 2000 грн, за місцем роботи характеризується позитивно, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, проживає у відремонтованій квартирі в будинку барачного типу, в дитячій кімнаті є все необхідно для відпочинку і навчання сина.

Відповідачка ОСОБА_3, позов не визнала та вказала, що вона, як мати завжди проживала із сином, водила його до дитячого садка, піклувалася про нього, були випадки, що батько, забравши сина не віддавав його їй, мотивуючи це тим, що вона не громадянка України, порушує паспортний режим. Син батька боїться, не завжди бажає до нього йти. Вона зараз фактично створила сім'ю з другим чоловіком, вони орендують в м. Краснограді квартиру, для дитини є в ній все необхідне.

Представник третьої особи, ОСОБА_5 також просила відмовити в задоволенні позову і дитину залишити проживати з матір'ю, тому що ОСОБА_6 більш прихильний жити саме з матір'ю, яка характеризується позитивно, завжди цікавиться життям сина і приймає участь у його вихованні.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 17 серпня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги його доводи, розглянув справу в порушення вимог матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, наданих заперечень на апеляційну скаргу, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоцільності проживання малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, оскільки відповідачкою матірю малолітнього створені належні умови виховання і він прихильний до проживання з нею.

Згідно ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України від 12.06.1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» з послідуючими змінами та доповненнями в п. 24 також зазначив, що вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного із батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов виховання.

Рішенням виконкому Наталінської сільської ради Красноградського району Харківської області від 22.04.2010 року про недоцільність проживання малолітнього ОСОБА_6 з батьком; позитивну характеристику на ОСОБА_3, акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3, де вказано, що мешкає вона в ізольованій квартирі в м. Краснограді, в квартирі чисто, затишно, охайно, у малолітнього ОСОБА_6 є своє ліжко, велика кількість одягу і іграшок, приготовлений обід, є соки і фрукти, дитина охайно одягнена, нагодована; довідку начальника СГРІРФО Красноградського РВ, що документи ОСОБА_3 по отриманню посвідчення на постійне місце проживання знаходяться в стадії оформлення; довідку посольства республіки Молдова, яка підтверджує особу ОСОБА_3,; протокол засідання опікунської ради виконкому Наталинської сільської ради Красноградського району, про визнання недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 7,8,20,21,23,37,40,41).

Доводами апеляційної скарги не спростовується висновок суду першої інстанції щодо відмови у визначені місця проживання малолітнього сина з ним, оскільки малолітній більше прихильний проживати з матірю, яка проявляє турботу за ним та створила належні умови для виховання.

При цьому ОСОБА_2 беззаперечних доказів на підтвердження своїх позовних вимог ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції про те що ним більшу увагу до малолітнього та турботу про нього у відповідності до вимог передбачених ст.ст. 10,60 ЦПК України до суду не надано.

Судова колегія вважає, що доводи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження суду першої інстанції та визнані без підставними.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволені позову з підстав недоведеністю обставин на які вона посилалась.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та обєктивно встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду також не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст.307,ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319,325 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 17 серпня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий, суддя

Судді-