Справа №22ц-4659/10 Головуючий у 1-й інстанції: Ванівський Ю.М.
Категорія: 42 Доповідач в апел. інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Петрички П.Ф.

суддів: Цяцяка Р.П., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Стасів М.І.

з участю: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 квітня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ЛКП „Старий квартал, Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про виселення.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального права. Зокрема, вказує, що відповідачі проживають у спірній квартирі без належних правових підстав, чинять йому перешкоди у користуванні приміщеннями, які є у спільному користуванні. Також апелянт вказує, що судом порушено норми процесуального права, так як не досліджено письмових доказів, наданих відповідачами, та не надано йому слова у судових дебатах.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок по вул. Глибокій,14 у м. Львові належить до комунальної власності, балансоутримувачем його є ЛКП „Старий квартал, а у квартирі №73 цього будинку проживають позивач та відповідачі.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення відповідачів ОСОБА_3, та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які є підставою для виселення по ст.116 ЖК України.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч.1 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, позивачем не доведено обставин, які є підставою для виселення по ст.116 ЖК України.

Відповідно до абз.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру та технічного паспорту на приватизовану квартиру ОСОБА_2 належить на праві приватної власності дві житлові кімнати площею 38,5 кв.м у квартирі АДРЕСА_2.

У інших двох житлових кімнатах цієї квартири живуть відповідачі, а кухня та комунальні вигоди знаходяться у спільному користуванні сторін.

Твердження апелянта про те, що відповідачі поселились у спірну квартиру самовільно суперечить зібраним по справі доказам, оскільки ОСОБА_3 зареєстрована у цій квартирі з 28.01.1983 року, а ОСОБА_4А з 17.08.1995 року, на ОСОБА_3 у звязку із смертю основного квартиронаймача ОСОБА_5 відкрито особовий рахунок згідно розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №616 від 17.09.2009 року(а.с.39,40,41).

Безпідставним є і твердження апелянта про те, що судом порушено норми процесуального права - не надано йому слова у судових дебатах, оскільки згідно журналу судового засідання у судових дебатах ОСОБА_2 виступав 6.03.2010 року(а.с51-52).

Письмових зауважень щодо неповноти чи неправильності запису у ньому ОСОБА_2 у порядку ст.199 ЦПК України не подавав.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 30 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: