Справа № 2-4124/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2010р. Соломянський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Дімаковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и в:

В липні 2010 року позивач звернувся з позовом до відповідача та просить визнати недійсним кредитний договір за № 07-/08-11 від 29 травня 2008 року в цілому та окремі його положення, стягнути понесені cудові витрати.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив:визнати підпункт 3.1.5. пункту 3.1. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "При розрахунку процентів враховувати перший день користування кредитом і не враховувати останній день користування кредитом" недійсним; визнати підпункт 3.1.7. пункту 3.1. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "Проценти нараховувати за зобов'язаннями Позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення, враховуючи перший день видачі та не враховуючи останній день користування кредитом" недійсним; визнати підпункт 3.3.4. пункту 3.3. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення" недійсним; визнати підпункт 3.3.3. пункту 3.3. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "Якщо останній день для сплати частини Кредиту припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового платежу по Кредиту здійснюється на передодні" недійсним; визнати підпункт 3.1.11. пункту 3.1. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "У разі порушення Позичальником зобов'язань, встановлених п.п. 3.3.12.-3.3.16. цього договору, процентна ставка за користування кредитом, встановлена п 1.1. цього договору, підвищується на 1%" недійсним; визнати абзац 4) підпункт 3.2.5. пункту 3.2. розділу 3 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "неналежної сплати страхових платежів по договору страхування автомобіля за пакетом "повне КАСКО" та цивільної відповідальності у акредитованих у Банку страхових компаніях та договору страхування власного життя у страховій компанії ЗАТ СК "Українська страхова група "Життя" недійсним; визнати пункт 5.8. розділу 5 Договору № 07/08-11 від 29 травня 2008 року "Строк позовної давності за Договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі вимоги по поверненню: процентів за користування кредитом та суми заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених Банком під час виконання умов Договору" недійсним; визнати Договір № 07/08-11 від 29 травня 2008 року недійсним; зобов'язати ОСОБА_1 повернути Публічному акціонерному товариству «Укргазбанк» кошти у розмірі 140 650, 00 грн.; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» повернути ОСОБА_1 кошти у розмірі 44250,99 грн.; частково припинити зобов'язання ОСОБА_1 та повернути Публічному акціонерному товариству «Укргазбанк» грошову суму у розмірі 140 650,00 грн. та припинити зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» повернути ОСОБА_1 кошти у розмірі 44 250, 99 грн., шляхом зарахування зустрічних вимог у розмірі 44250, 99 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до Статуту АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 07-/08-11.

Згідно умов якого, відповідач надав позивачу кредит в розмірі 140 000, 00 дол. США з кінцевим терміном погашення 28.05.2015 року зі сплатою процентів в розмірі 13,5 % річних.

Позивач вважає, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, є такими, що суперечать положенням Цивільного кодексу України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», нормативним актам Національного банку України, порушує законні права та інтереси Позичальника, як споживача фінансових послуг, а тому підлягає визнанню судом недійсним.

Також, Позивач посилаючись на норми Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вказує на те, що Банк не мав права видавати йому кредит в іноземній валюті та вимагати сплати коштів в іноземній валюті.

Позивач зазначає, що кредитний договір було укладено під впливом помилки, оскільки він помилявся щодо істотних умов договору в частині погашення кредиту в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Пояснив суду, що видача кредиту в іноземній валюті є законодавчо обґрунтованою. Законом України «Про банки та банківську діяльність» визначено право банків на проведення операцій із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції, АБ «Укргазбанк» має. Отримання індивідуальної ліцензії чинним законодавством не передбачено. Також посилався на те, що позивач був належним чином повідомлений з умовами кредитування та необхідною інформацією, а тому вважає, що підстав для визнання кредитного договору , як вчинено під впливом помилки немає.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували та просили в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

29 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до Статуту АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 булоукладено Кредитний договір № 07/08-11 ( а.с.9-15).

Згідно п. 1.1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, в сумі 140 000,00 (девяносто тисяч) доларів США 00 центів. Кредит надається на строк з 29 травня 2008 року по 28 травня 2015 року по день визначений в п. 1.4 та/або в п.п. 3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,5 % річних.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У ч. 3 ст. 533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в т.ч. надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам, та відповідно вимагати виконання зобовязання в іноземній валюті.

Посилання позивача на відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій як на підставу для задоволення позову не ґрунтуються на законі.

У підпунктах «в», «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що індивідуальної ліцензії потребує така операція, як надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Чинним законодавством не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483), використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМ України є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Вбачається, що наявність відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України у відповідача для здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому ваажає, що посилання позивача на допущені порушення вимог закону є необгрунтованими.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач був належним чином обізнаний з умовами кредитування та необхідною інформацією, погодився з ними, підписавши спірний договір, а тому підстав вважати, що позивач помилявся щодо його істотних умов не знаходить.

Крім того, суд вважає, що посилання позивача на допущені порушення вимог ст. ст. 253 254 ЦК України при укладанні спірного договору є безпідставними.

Відповідно до п.3 ст. 251 ЦК України встановлено, що строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобовязань з боку позивача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті, визначеними в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобовязання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі.

Встановлено, що умовами спірного кредитного договору перебачено строки повернення кредиту та сплати належних платежів, які були погоджені між сторонами, як вільними учасниками цивільних відносин.

Таким чином, положення п.п. 3.1.5 п.3.1, п.п.3.1.7 п.3.1, п.п.3.3.3 п.3.3, п.п.3.3.4 п.3.3. спірного Кредитного договору відповідають та не суперечать нормам Цивільного кодексу України.

Щодо посилань позивача про порушення відповідачем норм, що стосуються строків позовної давності, то дане твердження позивача є хибним, оскільки ч.1 ст. 259 ЦК України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, що вбачається з умов спірного договору, а тому суд не знаходить підстав для визнання недійсним п.5.8 розділу 5 Кредитного договору №07/08-11 від 29.05.2008 року.

Суд також вважає, що посилання позивача про те, що умови Кредитного договору не відповідають положенням Закону України «Про страхування» є безпідставними.

Відповідно до ст.6 та ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За таких обставин суд не знаходить підстав для визнання недійсним абз.4 п.п.3.2.5 п.3.2. та п.3.1.11 п.3.1 Кредитного договору №07/08-11 від 29.05.2008 року .

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним Кредитного договору №07/08-11 від 29.05.2008 року є необґрунтованими та безпідставними.

З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд не знаходить підстав для стягнення понесених позивачем судових витрат та витрат на правову допомогу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про банки та банківську діяльність» ст.ст. 192, 251, 259, 526, 530, 533, 549, 599, 625, 629, 628, 627, 1049, 1054 ЦК України , ст.ст. 3,4, 10,11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Суддя: