Дата документу 21.09.2010
ЄУ № 2-1112/2010
Провадження №2-1112/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року Новопсковський районний суд Луганської області

в складі головуючого судді Д.С.Тарасова

при секретарі В.В.Півоваровій

з участю позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування земельної ділянки та по зустрічному позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відновлення права приватної власності, про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки та про повернення земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 липня 1996 року рішенням Новорозсошанської сільської Ради, йому передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,25 га за адресою с.Новорозсош вул.Ювілейна, 14.

При підготовці документів для приватизації зазначеної земельної ділянки узгоджувальною комісією встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки не відповідає розмірам зазначеним у рішенні від 09.07.1996 року, а складає 0,2278 га.

Його сусід ОСОБА_4 категорично відмовляється повернути зайняту ним земельну ділянку площею 0,03 га та підписати акт на право приватизації земельної ділянки. У звязку з чим він і звертається з цим позовом до суду для відновлення свого права власності.

ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки, посилаючись на те, згідно рішення виконавчого комітету Новорозсошанської сільської ради від 20 червня 1997 року йому передану у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га за адресою с.Новорозсош вул.Ювілейна, 16.

В червні 2010 року ОСОБА_1 самовільно розгородив паркан, який був між його сараєм та парканом по червоній лінії двору і став вимагати встановлення мною паркану на відстані двом метрів від його сараю, в звязку з наведеним він вимушений звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні його земельної ділянки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав, зустрічний позов не визнав.

В судовому засіданні ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не визнав, просив його зустрічний позов задовольнити.

Представники відповідача по первісному позову ОСОБА_3 та ОСОБА_2 первісний позов не визнали, просили зустрічний позов задовольнити та зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкод в користуванні земельної ділянки ОСОБА_5

Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 9 липня 1996 року рішенням виконавчого комітету Новорозсошанської сільської ради ОСОБА_1 передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га, розташована за адресою вул..Ювілейна 14 с.Новорозсош.

20 червня 1997 року рішенням виконавчого комітету Новорозсошанської сільської ради ОСОБА_4 передана у приватну власність земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га, розташована за адресою вул..Ювілейна 16 с.Новорозсош.

Згідно вказаних рішень землевпорядник Новорозсошанської сільської ради повинен був організувати та провести роботи відповідно до нормативно-технічних вимог з підготовки та видачі правовстановлюючих документів, та за результатами цих робіт розміри цих земельних ділянок уточнити.

Судом встановлено, що первинні документи про встановлення меж земельних ділянок власникам домоволодінь, які в даний час належать сторонам - відсутні.

Відповідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної

реєстрації.

Відповідно ч. З ст. 125 Земельного кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі /на місцевості/, одержання документа , що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Це означає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд тільки сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони не надали суду доказів, що компетентними органами на місцевості були встановлені межи їх земельних ділянок.

Відповідно до ст. 183,185 Земельного кодексу України право на земельну ділянку не може бути зареєстроване у встановленому порядку, якщо не будуть виконані землевпорядні дії з відведенням меж земельної ділянки в натурі, виготовлення документів, що посвідчують дане право.

Землеустрій здійснюється державними та іншими землевпорядними організаціями. Організацію землеустрою на місцевому рівні мають забезпечувати органи державної влади та місцевого самоврядування. До компетенції землевпорядних органів віднесено встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень,.... меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

Відповідно до ст. 186 Земельного кодексу України землевпорядна документація, проекти відведення земельних ділянок затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки.

Сторони не надали доказів того, що згідно з рішеннями про надання їм земельних ділянок у власність, вказані земельні ділянки були відведені в натурі.

Плани, надані сторонами суду, не є планами відведення земельних ділянок в натурі і встановлення меж земельної ділянки відповідно до рішень про надання їм земельних ділянок на праві приватній власності, не затверджені вони належним чином, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відновлення права приватної власності, зобовязання нечинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою та зобовязання повернути 0,003 га, а також вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з цих підстав, керуючись нормами Земельного кодексу України.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати сторонам не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.125, 183,185 Земельного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користування земельної ділянки відмовити повністю.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користування земельної ділянки відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя