КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-555/2010
Провадження № 555
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2010 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

при секретарі Дзюбенко Р.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Кременчуцької виправної колонії № 69 про визнання заповіту недійсним, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 24.02.2009 року помер її батько ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку про пров. Ароматичному,2 м. Полтави, який належав йому на підставі рішення суду Полтавського району Полтавської області від 22.04.1980 року, інша частина будинку належить позивачу. При зверненні до нотаріальної контори позивачу стало відомого про існування заповіту складеного її батьком на користь його рідної сестри ОСОБА_3 відповідача по справі. Заповіт посвідчений 25.10.200 року начальником установи ВВК-69 УМВСУ ПВП в Полтавській області. За час життя її батько вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, ніде не працював, знаходився на утриманні позивача та говорив, що його майно залишиться позивачу. Позивач після смерті батька прийняла на себе всі витрати пов»язані з його похованням. На час складення заповіту ОСОБА_5 знаходився в місцях позбавлення волі, в день складення заповіту перебував у реанімації в лікарні, текст заповіту виконаний не заповідачем, а невідомою особою . Заповіт складений з порушеннями що свідчать про його недійсність.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги пославшись на викладені в ній обставини та просили позов задовольнити, визнати заповіт від імені ОСОБА_5, посвідчений 25 жовтня 2000 року начальником установи ВВК № 69 УМВС України ПВП в Полтавській області, недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що її брат ОСОБА_5 перебував у місцях позбавлення волі, вона постійно відвідувала його та надавала йому допомогу. Про складення заповіту не знала, ОСОБА_5 надіслав його поштою незадовго до звільнення з місця позбавлення волі. Просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що у судовому засіданні позивачем не наведено доказів , що заповіт складений чи підписаний іншою особою, а не ОСОБА_5 Крім того, вказаний заповіт посвідчений належною особою, складений заповіт здійснений за волевиявленням ОСОБА_5. На даний час заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі. Та прийнятий нотаріальною конторою , відкрита спадкова справа.

Кременчуцька виправна колонія № 69 в судове засідання свого представника не направила, про час т а місце розгляду повідомлені належно, причина неявки невідома.

Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача, що не з»явився в судове засідання.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку , що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5.

Згідно рішення нарсуду Полтавського району Полтавської області за ОСОБА_5 визнано право власності на ? частину домоволодіння в с. Лавки Гожулянської с/ради та виділено реально частину будинку , а саме кімнату 1-2 площею 28,18 кв.м, веранду площею 8,89 кв.м , на іншу ? частину домоволодіння визнано право власності за ОСОБА_6 У послідуючому адреса домоволодіння була змінена на пров. Ароматичний,2, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

24 лютого 2009 року ОСОБА_5 помер, після його смерті відкрилась спадщина .

Згідно із ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу

Згідно повідомлення Другої полтавської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_5 відкрита спадкова справа в якій є заяви про прийняття спадщини згідно закону від дочки ОСОБА_1 та про прийняття спадщини згідно заповіту та закону від сестри ОСОБА_3

25 жовтня 2000 року начальником установи ВВК-69 УМВСУ ПВП в Полтавській області посвідчений заповіт ОСОБА_5, згідно якого останній заповідав свою частину будинку з господарськими спорудами сестрі ОСОБА_3..

При посвідченні заповіту уповноваженою особою була перевірена дієздатність та правоздатність ОСОБА_5, про що зазначено в заповіті.

На час складення заповіту ОСОБА_5 не перебував у лікарні на що посилається позивач, що підтверджується довідкою з особової справи наданої відповідачем , де зазначено , що ОСОБА_5 22 08.2000 року повернувся до КВК № 69 з ТВК № 100 після лікування та знаходився в КВК № 69 до 23 жовтня 2001 року , після чого знову був направлений на лікування.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України вимоги до складеного заповіту дотримані, а саме він складений у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем, заповіт посвідчений особою, яка відповідно до ч. 5 зазначеної статті мала на це повноваження.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

У судовому засіданні позивачу роз»яснено ст. 60 ЦПК України щодо подання доказів та наслідки їх не подання.

Обставини на які посилається позивач, а саме , що заповіт написаний іншою особою, та сумніви щодо підпису ОСОБА_5 не можуть бути прийняті судом, оскільки суду не надано належних доказів, які підтверджують вказані обставини . Суд не може визнати факт написання та підпису заповіту іншою особою, для з»ясування якого необхідна експертиза, бо для цього необхідні спеціальні знання в у відповідній галузі, а позивачем по справі клопотання про призначення почеркознавчої експертизи заявлено не було.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 суду пояснили, що ОСОБА_5 вів аморальний спосіб життя, доглядала за ним його дочка позивач по справі, яка і понесла всі витрати по його похованню.. ОСОБА_5 за час свого життя всім розповідав , що його частина будинку залишиться його дочці.

У відповідності із ч. 2 ст. 1254 заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Позивач не довела в судовому засіданні, що заповіт не відповідав волевиявленню ОСОБА_5 щодо розпорядження майном, оскільки відповідно до норм ст. 1254 ЦК України останній з 2000 року мав можливість скласти новий заповіт, який скасував би раніше складений.

Згідно листа Кременчуцької виправної колонії УДДУПВП у Полтавській області (№69) журнал обліку доручень ( заповітів) в 2000 році в канцелярії установи не вівся через відсутність нормативної бази. Відповідно до наказу Мінюста України ( наказ № 83/5 від 31.10.2006 року ) в установі.

Наказом Міністерства Юстиції України від 31.10.2006 N 83/5 «Про затвердження форм реєстру для реєстрації заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, посвідчувальних написів на них та зразків цих документів» , тому до 2006 року зазначений реєстр в УДДУПВП у Полтавській області (№69) не вівся.

Випадки обов'язкової державної реєстрації правочинів передбачаються як ЦК, так і іншими законами. При цьому державну реєстрацію правочину не можна ототожнювати з державною реєстрацією нерухомого майна чи інших об'єктів цивільного права з метою обліку.

Згідно п.1.1. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 квітня 2005 року за №373/10653, це Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, створення єдиної системи обліку заповітів та установлює порядок ведення та користування Спадковим реєстром.

Таким чином, останній створено з метою створення єдиної системи обліку заповітів, і той факт, що заповіт ОСОБА_5 не зареєстрований в єдиному реєстрі заповітів сам по собі не є підставою з точки зору закону для вирішення питання про недійсність заповіту.

Спірний заповіт прийнятий нотаріальною конторою , згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зареєстрований та заведена спадкова справа.

У судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини , які в розумінні ст. 1257 ЦК України є підставою для визнання заповіту недійсним, а за таких обставин позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 1247, 1252, 1254, 1257 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,131, 209, 212, 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження.

Головуюча Ж.В. Кузіна