28.04.10 , ОСОБА_1
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-1342 2010 рік Головуючий у 1 інстанції
Категорія 20 Доповідач Семиженко Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року квітня 28 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.

суддів: Воронцовій Л.П.

ОСОБА_1

при секретарі Устименко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 29 січня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи приватні нотаріуси ОСОБА_8, ОСОБА_9, про визнання договорів недійсними, визнання права власності на частину жилого будинку,

ВСТАНОВИЛА:

15 травня 2009 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду посилаючись на те, що з 1993 року перебував у шлюбі з ОСОБА_4, з якою вирішили придбати та 31 серпня 2004 року придбали будинок № 49 по вул. Молодіжній у місті Херсоні, який оформлено на батька дружини ОСОБА_5, оскільки позивач в цей час знаходився у плаванні за межами України, а дружина не могла оформити на себе будинок без письмової згоди позивача, як чоловіка. Будинок придбано на кошти, зароблені позивачем, після його придбання подружжя вселилося в нього та проводило його ремонт, добудови, у будинку також проживали батьки дружини, які були разом з останньою на утриманні позивача.

З часом у сім'ї позивача почалися суперечки, під час його відсутності 22 серпня 2005 року поміж відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було оформлено договір дарування, за умовами якого власником спірного будинку стала ОСОБА_4, про такі обставини позивач довідався 24 квітня 2009 року із довідки БТІ, у позові поставлено питання про визнання останнього договору недійсним, про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним в частині зазначення покупцем ОСОБА_5, просив визнати покупцями за вказаним договором купівлі-продажу позивача та його дружину та визнати за ним право власності на ? частину спірного будинку.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 29 січня 2010 року позов задоволено, договір купівлі-продажу від 31 серпня 2004 року житлового будинку № 49-а по вул. Молодіжній у місті Херсоні, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу ОСОБА_8 за р. № 2765 в частині зазначення покупцем ОСОБА_5, визнано недійсним, покупцями за даним договором визнано ОСОБА_6 та ОСОБА_4, договір дарування цього ж будинку від 22 серпня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за р. № 3303 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, визнано недійсним, за ОСОБА_6 визнано право власності на ? частину вказаного будинку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права поставив питання про скасування рішення у справі та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегії суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 18 червня 1993 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено шлюб (а.с.99), вони мають спільного сина ОСОБА_10, народженого 14 січня 2002 року (а.с. 101), 31 серпня 2004 року оформлено договір купівлі-продажу спірного будинку за 24800 гривень, продавцями у якому виступають ОСОБА_11 та ОСОБА_12В, а покупцем ОСОБА_5 (а.с. 192-103), 22 серпня 2005 року поміж відповідачами було оформлено договір дарування спірного будинку (а.с. 93).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 вказаного Кодексу фіктивний правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, визнається судом недійсним. Згідно ж зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без виключення недійсної частини.

На користь твердження позивача про те, що спірний будинок придбавався за його кошти для його сім'ї свідчать факт виконання ним обов'язків електромеханіка на суднах за межами України на час укладення договору, що за вимогами ч. 3 ст. 65 СК України виключало оформлення договору дружиною позивача без письмової та нотаріально засвідченої згоди останнього, факт отримання відповідачкою ОСОБА_4 через банківські установи перед укладенням договору та після цього значних валютних коштів від позивача, розмір яких був більш чим достатній для купівлі спірного будинку та проведення його ремонту (а.с. 7-43, 68-70, 108, 111-119). Доводи іншої сторони про те, що будинок був куплений на кошти ОСОБА_5 особисто для себе судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги, оскільки форма договору купівлі-продажу квартири поміж ним та ОСОБА_13, оформленого ще у 1999 році, не відповідає вимогам, встановленим ст. 227 чинного на той час ЦК Української РСР, отримані від продажу кошти були значно меншими від ціни спірного будинку (а.с. 45), ОСОБА_5 має інше житло (а.с. 66), факт переоформлення спірного будинку через незначний проміжок часу на відповідачку також свідчить на користь доводів позивача(а.с. 93).

Таким чином суд першої інстанції прийшов до підставного висновку про недійсність договору купівлі-продажу спірного будинку в частині покупця через його фіктивність та вірно застосував наслідки такої недійсності, обставин, які б могли бути підставою для визнання недійсним вказаного правочину у цілому, матеріали справи не містять.

За вище наведених обставин ОСОБА_14 не набув прав власності на спірний будинок, а тому не мав встановлених ст. 319 ЦК України повноважень на розпорядження ним, судом прийнято вірне рішення щодо недійсності договору дарування за вимогою позивача, який не був стороною оспорюваного договору, але у відповідності до ч. 3 ст. 215 має відповідне право вимоги.

Останній правочин не має ознак удаваності, висновок суду в цій частині є невірним, договір дарування спірного будинку не є дійсним в силу вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, однак така обставина відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності визначено від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За умови нормальних стосунків поміж сторонами, відсутності перешкод у користуванні будинком, сам по собі факт оформлення спірного будинку на ім'я відповідача ОСОБА_14 позивачем не сприймався як порушення його права на будинок, оскільки він вважав можливим у будь-який момент переоформлення права власності на будинок на нього та його дружину ОСОБА_4, факт оформлення договору дарування спірного будинку на останню позивачем було підставно сприйнято як порушення своїх прав, про таке порушення він дізнався з довідки у квітні 2009 року (а.с. 44), відповідно строк позовної давності ним не пропущено.

Оскільки спірний будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було придбано під час шлюбу, судом першої інстанції підставно визнано право власності за позивачем на ? його частину у відповідності до положень ст. ст. 60, 70 СК України.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції у справі ухвалено законне та обґрунтоване рішення щодо спірних правовідносин, у відповідності із засадами справедливості, добросовісності та розумності, його слід залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити як таку, що висновку суду не спростовує та не ґрунтується на нормах закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 29 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, на неї протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _