Справа № 22ц-4017 Категорія: 19
Головуючий у 1 інстанції: Гінда О.М.
Доповідач: Мікуш Ю.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2010 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючий: Курій Н.М.

Суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

При секретарі: Луньо К.В.

З участю: представника позивача ОСОБА_3,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2010 року, -

встановила:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2010 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4.

Договір про надання послуг укладений між ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від 24.04.2009 року - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 9000 грн. оплати авансової суми, неустойку (пеню) в розмірі 2000 грн., 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь держави 110 грн. судового

збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду в частині відшкодування пені та моральної шкоди незаконним та необґрунтованим.

Незаконність рішення суду полягає в тому, що за клопотанням відповідача суд вправі зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню, враховуючи при цьому занадто високий її розмір порівняно із збитками споживача. Так як оскаржуване рішення суду є законним, то відповідно, клопотань від відповідача не було.

Вважає, що судом безпідставно та нєобґрунтовано відмовлено у стягненні моральної шкоди, що є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Відповідно до ч.З п.10 ПЦВСУ „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди при заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Судом не враховано, що у позивача були наміри на нормальний уклад життя, однак через не поставку відповідачем товару ці плани були порушені і він (позивач) та його сімя терпіли спричинені незручності з вини відповідача.

Просить змінити судове рішення від 15.04.2010 p., стягнувши з

ОСОБА_5 пеню 64060 грн.85 коп. і 95000 грн. моральної шкоди.

Стягнути 120 грн. витрат на ІТЗ в апеляційній інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається, що між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем по справі ФОП ОСОБА_5 24 квітня 2008 року був укладений договір поставки.

Відповідно до п.4.1 зазначеного вище договору встановлена відповідальність сторін за порушення його умов, згідно якої сторона відшкодовує спричинені збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредиторів зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання стягнення суми пені з відповідача за невиконання умов договору, суд підставно покликався на п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 року „Про практику розгляду цивільних справ за позовом про захист прав споживачів та ст.551 ч.З ЦК України, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та прийшов до правильного висновку, зменшивши цю суму до 2000 (двох тисяч) грн.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду було заочним, а відтак було відсутнє клопотання відповідача, не заслуговує на увагу, оскільки обовязок постановлення законного рішення із врахуванням всіх вимог Закону покладається на суд.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача, то така умова не передбачена договором, що судом належно перевірено та позивачем не доведено у відповідності до ст.60 ЦПК України про заподіяння такої.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст.209 ч.З, 307 ч,1 п. 1, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційну інстанцію на протязі 20 днів.

Головуючии:

Судді: