Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа №2-77/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року Роздільнянський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Ільяшук А.В.,

при секретарі Войнікової Л.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про поділ загального сумісного рухомого та нерухомого майна, набутого в зареєстрованому шлюбі, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 - про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю одного з подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просить суд визнати за нею право власності на 2/3 частини спірного подружнього сумісного загального майна, надати їй у власність спірний житловий будинок №102-А. по вулиці Суворова в селі Щербанка Роздільнянського району Одеської області вартістю 30000 гривен, на земельній ділянці 0,10 га. Відповідачу ОСОБА_3 у рахунок його частки у власність надати легковий автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований у Роздільнянському МРЕО, вартістю 10000 гривен; кольоровий телевізор, вартістю 1200 гривен; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі. Свої позовні вимоги мотивує тим. що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.11.1998 року та мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. На час подачі даного позову до суду Біляївським районним судом Одеської області розглядалися позовні заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Під час сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано: на ім*я відповідача 1/2 частину житлового будинку №102. вул..Суворова, с.Щербанка. Роздільнянського району Одеської області на земельній ділянці 0,10 га, вартість якого складає, приблизно 30000 гривен; легковий автомобіль НОМЕР_2, вартістю приблизно 10000 гривен; кольоровий телевізор, 2007 року випуску, вартістю 1200 гривен, а всього на суму 41200 гривен. Дане майно відповідач не бажає поділити добровільно. З урахуванням того, що на утриманні позивача знаходиться неповнолітня дитина і відповідач не надає ніякої допомоги на її утримання, не приймає участі у її вихованні, сам використовує сумісне майно в своїх інтересах, згідно ч.2 ст.70 СК України, на думку позивача, є підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя, визнання за позивачем права на 2/3 частини спірного майна. Відповідач ОСОБА_3 визнав, що перебував у шлюбі з позивачем та має з нею доньку,ІНФОРМАЦІЯ_2, але проти позову про поділ майна заперечував та пред'явив зустрічний позов - про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Зустрічні позовні вимоги мотивує тим. що 09 листопада 2004 року, перебуваючи у шлюбі з позивачем, придбав за власні кошти не будинок, а двокімнатну квартиру №1 в с.Щербанка, по вуд..Суворова,102, Роздільнянського району, Одеської області, загальною площею 54,30 м2, житловою площею 32.70 м2. За дану квартиру ОСОБА_3, за його твердженнями, сплатив власні кошти, які він заробив, працюючи трактористом в ОГО «Імені Суворова» . Факт того, що вказана квартира придбана за його власні кошти підтверджується і самим договором, в аб.5 якого вказано, що продавець даної квартири отримав від покупця 1500 гривен в рахунок сплати вартості квартири до підписання даного договору в повному обсязі. Також ОСОБА_3 зазначає, що майже весь час з моменту реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 проживала окремо від нього у своїх батьків в селі ОСОБА_6. Біляївського району Одеської області по вулиці Садовій. 17, та не була пов'язана з ОСОБА_3 спільним побутом, у них не було спільних коштів, оскільки дружина весь час не працювала, а кошти на проживання їй давав він ( в той час. коли вони проживали разом). Перед придбанням спірної квартири вони також не проживали однією сім*єю з березня 2004 року по кінець листопада 2004 року, тому ОСОБА_3 вважає, що, згідно ст.57 Сімейного кодексу України, це є підставою для визнання за ним права особистої приватної власності на вказану квартиру. Крім цього зазначає, що автомобіль та телевізор вони з позивачем не купували зовсім, та просить відмовити у задоволенні позову у цій частині.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали частково, не наполягали на поділі автомашини та телевізора, а в частині поділу квартири - вимоги залиши без змін.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали повністю, підтримали зустрічний позов та просили його задовольнити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши численних свідків, оцінивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - необхідно відмовити повністю.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, перебувати у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №12 від 14.11.1998 року, місце реєстрації Кам*янська сільська рада Біляївського району Одеської області, та мають доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,7). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25.12.2008 року, неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишена проживати з матір*ю (а.с. 119). Цим рішенням суду в мотивувальній частині (абзац 7) встановлено, що сторони протягом двох років проживають окремо, подружні стосунки не підтримують. З цього суд робить висновок, що сторони остаточно припинили шлюбні відносини у 2006 році, що сторони не заперечують. В період шлюбу 09.11.2004 року на підставі договору купівлі-продажу квартири у ОСОБА_7. ОСОБА_8. ОСОБА_9 сторонами було придбане майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Одеської області, загальною площею 54.30 м2, в тому числі житловою площею 32,70 м2, інвентаризаційною вартістю 6134 гривни. Покупцем даної квартири значиться ОСОБА_3, продаж вчинено за 1500 гривен, які продавець від покупця отримав повністю до підписання договору. Зміст ст.ст. 182,203,334,382.383,385,640,657,659,660,661,668,680.681 ЦК України, ст.59 СК України сторонам договору розяснені нотаріусом до підписання договору та зміст їх сторонам був зрозумілий, про що свідчать їх підписи під договором, без застережень. При оформленні договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2004 року була присутня ОСОБА_1, яка письмово дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на купівлю за 1500 гривен квартири №1, що знаходиться в селі Щербанка, вулиця Суворова. 102, Роздільнянського району Одеської області, при цьому нотаріус розяснила їй зміст ст.60, ст.65 СК України (а.с.107). Згідно вимог ч.І ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав зповажної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2 ст.60 СК України). На підставі ч.2 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Придбання сторонами вказаної квартири у період шлюбу за договором купівлі-продажу і реєстрацію її на ОСОБА_3, суд розцінює, як створення обєкту спільної сумісної власності подружжя. З самого договору та інших письмових доказів вбачається, що ОСОБА_3 не заперечував право ОСОБА_1 на придбане майно з 09.11.2004 року по 24.11.2008 року (а.с.13), а став не визнавати її право на частину квартири після предявлення нею позову до суду. Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9, продавці вказаної квартири, під присягою суду підтвердили, що квартиру у них купляло подружжя ОСОБА_1, сторони по справі, для спільного проживання та володіння. Після придбання квартири сторони вселилися туди, робили разом ремонт, та зареєструвалися за адресою квартири, спочатку ОСОБА_1 з 21.02.2005 року, а згодом і її чоловік ОСОБА_3 - з 23 жовтня 2006 року. Тобто ОСОБА_1 зареєструвалася та проживала в даній квартирі відразу після її придбання. Суд допитав за клопотанням відповідача численних свідків, а саме: ОСОБА_10 - батька відповідача, ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_13, які не змогли достовірно засвідчити суму грошей, що була сплачена відповідачем за договором, а також те, що сторони не проживали разом з березня 2004 року по кінець листопада 2004 року.а лише стверджували, що ОСОБА_3, на їх думку, придбав квартиру для себе, хоча не заперечували, що вся сім*я мешкала за вказаною адресою до 2006 року. На думку суду, вказані свідки не довели обставин, викладених ОСОБА_3 у зустрічному позові. Письмові докази, досліджені судом, дають підстави зробити висновок, що квартира №1 по вулиці Суворова.102 в селі Щербанка, що зареєстрована на ім*я ОСОБА_3 - є обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 - сторін по справі, частки дружини і чоловіка у цьому майні є рівними. Підстав для визнання квартири особистою приватною власністю відповідача, згідно ст.57 СК України, у суду немає. Вимоги позивача про поділ автомобіля та кольорового телевізора задоволенню не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль ВАЗ 2101,1978 року випуску, номер кузову 6, реєстраційний номер - 92053 ОЕ (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії ОІС №35738. видане Котовським МРЕВ 4 травня 2001 року) належить ОСОБА_14, який видав довіреність на розпорядження та керування вказаним транспортним засобом батькові відповідача - ОСОБА_10 (а.с.23,24), тобто вказане майно не належить сторонам по справі і не може бути розділене між ними, як набуте у період шлюбу. Телевізор «Самсунг» вартістю 1850 гривен придбав батько відповідача ОСОБА_10, що підтверджується товарним чеком від 23.10.2007 року (а.с.22) і вказане майно також не належить сторонам по справі і не може бути поділене між ними, як набуте у період шлюбу. Суд враховує, що позивач не наполягала на поділі вказаного автомобіля і телевізора між нею та ОСОБА_3. Судом не встановлено підстав, передбачених ч.2 ст.70 СК України, для відступлення від засади рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ майна. Позивач не довела, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сїм*ї. приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім*ї. Відповідач сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду. Позивач не довела, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного,духовного розвитку га лікування дитини, що згідно ч.З ст.70 СК України давало б можливість суду збільшити частку майна дружини. Вказана квартира підлягає поділу між сторонами у рівних частках - по 1/2 частині кожному.

Керуючись статтями 10,11,209,212,214,215,217,218 ЦПК України, на підставі статей 57, 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України, статей 316.321,328 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, право власності на 1/2 частину майна набутого у період шлюбу, а саме: на 1/2 частину квартири №1. розташовану по вулиці Суворова у будинку №102, в селі Щербанка Роздільнянського району Одеської області, яка зареєстрована на ім*я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу від 09.11.2004 року.

Визнати за ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_4, право власності на Д частину майна набутого у період шлюбу, а саме: на 1/2 частину квартири №1 по вулиці Суворова у будинку №102. в селі Щербанка Роздільнянського району Одеської області, яка зареєстрована на ім*я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2004 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 30.67 гривен державного мита та 15 гривен ІТЗ розгляду справ у суді.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовити

повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Одеської області через Роздільнянський районний суд Одеської області шляхом подачі у 10 денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і поданням протягом 20 днів після цього апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: А.В.Ільяшук