Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Салюк Т.М.

з участю позивача ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1, відповідачки, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення фактів родинних відносин та прийняття спадщини, про визнання права на спадкування за правом представлення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно,-

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом в якому просили встановити факт, що ОСОБА_7, яка померла 1.09.2000 року є рідною сестроюМигулька ОСОБА_8 та дружиною ОСОБА_9, померлого 15.12.2009 року; встановити факт, що ОСОБА_1 після смерті сестри прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління частиною майна спадкодавниці;визнати за ОСОБА_3, який є племінником покійного ОСОБА_9 спадкування за правом представлення на частку спадкового майна, що належало б за законом матері спадкодавця ОСОБА_9 ОСОБА_10 Григорівни; визнати недійсним заповіт складенийМельніченком П.Г. на користь ОСОБА_6 і посвідчений 29.10.2009 року приватним нотаріусом Полонського нотаріального округу ОСОБА_11; визнати на ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті сестри ОСОБА_7 на ? частину жилого будинку з господарськими спорудами та на ? частину земельної ділянки площею 0,4 га, розташованих в м. Полонному по вул. Паркова, 2, та на рухоме майно, що знаходиться в будинку, яке належало покійній сестрі; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 за правом представлення на ? частину жилого будинку з господарськими спорудами та на ? частину земельної ділянки площею 0,4 га, розташованих в м. Полонному по вул. Паркова, 2, та на рухоме майно, що знаходиться в будинку, яке належало спадкодавцеві.

В обґрунтування позовних позивачі вказували, що ОСОБА_1 являється рідним братом ОСОБА_7, померлої 1.09.2000 року, яка являлась дружиною ОСОБА_9, котрий помер 15.12.2009 року. В свою чергу позивач ОСОБА_3 є племінником покійного ОСОБА_9, по лінії своєї матері ОСОБА_10 Григорівни, яка являлась сестрою спадкодавця. Позивачі зазначали, що ОСОБА_1 є спадкоємцем 2-ї черги за законом після смерті сестри, він протягом шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_7 прийняв спадщину, так як приймав участь в ремонті будинку, співвласником якого являлась сестра, обробляв земельну ділянку, забрав собі особисті речі, що належали сестрі, а також різного виду одяг, тому він має право відповідно до ст. 530 ЦК 1963 року на спадщину після смерті спадкодавниціМельніченко ОСОБА_12 ОСОБА_3 вважає, що він як племінник ОСОБА_9 згідно ч.3 ст. 1266 ЦК України після смерті спадкодавця має право на спадщину за правом представлення. Крім цього обидва позивачі вказували, що складений ОСОБА_9 заповіт на користь ОСОБА_6 є недійсним, зокрема із підстави передбаченої ч.2 ст. 1257 ЦК, оскільки волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. ОСОБА_12 на думку позивачів ОСОБА_6 вчиняла відносно спадкодавця психологічний тиск, при цьому використовувала його похилий вік, хворобливий стан, чим примусила ОСОБА_9 скласти заповіт, в якому вважають позивачі рукописний текст та підпис не належать заповідачу.

В судовому засіданні позивачМигулько І.П., який також представляв інтереси позивача ОСОБА_3 заявлений позов підтримав, просив задовольнити його вимоги.

Відповідачка ОСОБА_6 позов не визнала, пояснила, що дійсно ОСОБА_1 є братом дружини ОСОБА_9- ОСОБА_7, яка померла ще в 2000 році, а позивач ОСОБА_3 являється племінником спадкодавця. За життя ОСОБА_9 вона з ним перебувала в дружніх відносинах, допомагала йому у веденні домашнього господарства. Вказувала, що спадкодавець являвся високо освіченою людиною, писав книги, і добре розумівся у своїх вчинках, а тому свідомо, без будь-якого примусу, прохань з її сторони склав на її користь заповіт.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає в задоволення позову слід відмовити.

Судом установлено, що бувше подружжя ОСОБА_7, яка померла 1.09.2000 року, та ОСОБА_9, померлий 15.12.2009 року проживали у належному для них на праві спільної сумісної власності подружжя жилому будинку, розташованому в м. Полонне, по вул. Паркова, 2, на земельній ділянці площею 0,08 га.

Після смерті ОСОБА_7 єди ним спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України 1963 року являвся її чоловік ОСОБА_9, який на думку суду прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління, володіння спадковим майном спадкодавниці, так як залишився проживати у їхньому спільному жилому будинку, володів іншим нерухомим майном, що належало подружжю.

Згідно ст. 530 ЦК 1963 року при відсутності спадкоємців першої черги або неприйняття ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують, зокрема брати померлого спадкодавця.

Оскільки після смерті ОСОБА_7 її чоловік як спадкоємець першої черги за законом успадкував спадщинуспадкодавниці, тому відсутні правові підстави визнати право на спадщину після смерті вказаної особи за позивачем ОСОБА_1, який є спадкоємцем другої черги за законом.

Суд зазначає, що вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_7, а також про прийняття ним спадщини шляхом фактичного вступу в управління частиною майна, яке належало спадкодавниці, незважаючи на визнання цих обставин відповідачкою, не можуть бути задоволені, оскільки вони в даному конкретному випадку не породжують юридичних наслідків, зокрема щодо можливості визнати за позивачем право на спадщину за законом як спадкоємця другої черги, тому в задоволенні цих вимог слід відмовити.

29.10.2009 року спадкодавець ОСОБА_9 на випадок своєї смерті заповів для ОСОБА_6 все своє майно.

В ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, що даний заповіт складено заповідачем проти його волевиявлення, або ж таке не було вільним, чи допущені інші порушення закону, за яких настає недійсність заповіту.

Ця обставина підтверджується даними змісту заповіту, на якому ОСОБА_9 власноручно написав, що ознайомлений з текстом заповіту, який відвідає його волі. ОСОБА_12 із показань приватного нотаріуса ОСОБА_11, та свідківБудкевич Н.А., ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16., ОСОБА_17 вбачається, що заповідач являвся освіченою людиною, в нього не існувало якихось проявів неадекватності у поведінці, тому він на час посвідчення заповіту добре усвідомлював свої дії, і до складання його ніхто не примушував.

Так як після смерті ОСОБА_9 відкривається спадкування яке здійснюється за заповітом, тому вимоги позивача ОСОБА_3, який є племінником спадкодавця, про визнання за ним спадкування за правом представлення відповідно до ч.3 ст. 1266 ЦК, тобто в порядку спадкування за законом є безпідставними.

Керуючись наведеним ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, ст. 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий _______________