Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-5678/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 46, 50 Орендарчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції Сіренко Ю.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого Ювшина В.І.

суддів Скіця М.І., Сіренка Ю.В.

при секретарі Петренко С.П.

з участю

відповідачки ОСОБА_3

представника третьої особи Адаменко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2010 року по справі за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Ліщинівської сільської ради до ОСОБА_3, треті особи: прокуратура Христинівського району, служба у справах дітей Христинівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,-

встановила:

В квітні 2010 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ліщинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідачка має четверо дітей, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом із нею за адресою: АДРЕСА_1. Відповідачка не виконує батьківських обов'язків відносно своїх малолітніх дітей, не займається їх вихованням та не приділяє їм належно уваги, а тому її необхідно позбавити батьківських прав.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2010 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить зазначене судове рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд, задовольняючи позов, керувався тим, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітніх дітей, не займається їх вихованням, не приділяє їм належної уваги, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування та не спілкується з дітьми. При цьому, суд, як на докази послався на висновок органу опіки та піклування Ліщинівської сільської ради, на акт обстеження матеріально-побутових умов Ліщинівської сільської ради та на довідку-характеристику відповідачки.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка має чотирьох малолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст.164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили, щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Вирішуючи спір, суд зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував, на порушення статтей 212-213 ЦПК не з'ясував та не встановив: які безспірні докази свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дітей, у чому полягає винна поведінка відповідачки, свідоме нехтування нею своїми обов'язками, чи вживалися відносно неї заходи реагування, чи виходячи з інтересів дітей та конкретних обставини справи немає можливості попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. З'ясування та наявність цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу у відсутність відповідачки, суд не дав належної оцінки її заяви з цього приводу та не перевірив поважність причини її неявки в судове засідання, хоча враховуючи специфіку розгляду справ даної категорії, мав розглянути справу за участі відповідачки.

Згідно зі ст.19 СК України під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до положень ч.1.ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Суд першої інстанції ухвалив рішення про позбавлення батьківських прав за відсутності письмового висновку органу опіки та піклування, який визначений зазначеним законом.

Висновок виконавчого комітету Ліщинівської сільської ради від 26 березня 2010 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, який залучено судом як доказ по справі не є висновком органу опіки та піклування у розумінні статті 19 СК України, оскільки за формою і змістом не відповідає вимогам закону. Зазначений висновок є висновком виконавчого органу Ліщинівської сільської ради, є немотивованим і повинен оцінюватися в сукупності з іншими доказами.

Відповідно до ч.1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особам, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведені позовні вимоги, не надано належні і допустимі докази, які б давали законні підстави для задоволення позову за наведеними у ньому доводами.

З огляду на це ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню за недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими та у зв'язку з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 309 ЦПК України за наявними у справі матеріалами колегія суддів вважає, що у справі необхідно ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 22 квітня 2010 року у даній справі скасувати.

Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ліщинівської сільської ради Христинівського району Черкаської області в позові до ОСОБА_3 про позбавлення батьківський прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис

Судді: підписи