Справа №2-239/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.10 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого: судді Шелесько В.Д.,

при секретарі: Гладкій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Онуфріївка справу за позовом ОСОБА_1 до Онуфріївської центральної районної лікарні про поновлення строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин, поновлення на роботі на займаній посаді водія швидкої допомоги Онуфріївської центральної районної лікарні та виплату заробітної плати за вимушений прогул за період з часу звільнення до часу поновлення на роботі ,-

В С Т А Н О В И В:

В позові позивач просив поновити йому пропущений строк звернення до суду, поновити його на посаді водія швидкої допомоги Онуфріївської центральної районної лікарні (далі ЦРЛ) та виплатити йому заробітну плату за вимушений прогул з часу звільнення до часу поновлення.

Посилається на те, що 02.11.2009 року згідно його заяви він був прийнятий на посаду водія швидкої допомоги. 05.04.2010 року йому повідомили, що його в графіку немає, а є інший водій ОСОБА_2 В відділі кадрів ЦРЛ йому повідомили, що він звільнений та видали трудову книжку з записом звільнення п.2 ст.3 КЗпП України в звязку з закінченням строку договору.

Зі звільненням він не згоден оскільки ніякого договору про його працевлаштування не було, звільнений він був раніше ніж відпрацював зміну, про звільнення він не був попереджений за два тижні, в трудовій книжці хтось дописав, що його на роботу прийняли тимчасово.

Вважаючи, що звільнення було незаконним, він 13.04.2010 року звернувся в прокуратуру, а після отримання відповіді, звернувся до суду.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі і просив їх задовольнити.

Він пояснив, що перед тим, як поступити на роботу, він вів бесіду з головним лікарем ЦРЛ ОСОБА_3 і вона йому сказала, що вільних місць водіїв швидкої допомоги в даний час немає, однак водій ОСОБА_2 збирається на пенсію. Домовились, що він буде працювати на час лікарняного ОСОБА_2, а коли той звільниться то буде працювати постійно. Однак ОСОБА_2 тривалий час чомусь не звільнявся і він працював за водіїв які були або у відпустці, або на лікарняних. Йому було відомо, що на час прийняття його на роботу вільних місць водіїв швидкої не було. Його ставили в графіки 02.04. він був на роботі ввечері і до ранку 03.04.2010 року. Бачив графік роботи на квітень і там з 05.04.був записаний ОСОБА_2. Про його звільнення розмови ні з ким не було і йому про це ніхто не говорив. Про звільнення офіційно взнав 06.04.2010 року від економіста лікарні. Виявилось, що водій ОСОБА_2 після лікарняного вийшов на роботу і сказав, що буде працювати. Після звільнення йому про комісію по трудових справах, куди можна було звернутись з скаргою, ніхто не говорив, а тому він звернувся до прокурора району від якого через три тижні отримав відповідь, що відносно нього порушено трудове законодавство і тоді він звернувся до суду. З таких причин він пропустив місячний строк для звернення до суду, вважає що з поважних причин і просив його поновити. Він знав, що поступає на роботу тимчасово, але його не ознайомили про це письмово.

Представник Онуфріївської ЦРЛ ОСОБА_3 позов не визнала і в його задоволенні просила повністю відмовити. Пояснила, що в жовтні-листопаді 2009 року позивач звернувся з питанням про працевлаштування на посаду водія швидкої допомоги ЦРЛ. Вона пояснила, що в даний час вакансій немає, але може прийняти тимчасово на час знаходження у відпустках та на лікарняних інших водіїв, на що позивач погодився. Позивача було прийнято тимчасово на час хвороби ОСОБА_4 про що він знав. В подальшому позивача неодноразово переводили на роботу водія тимчасово на час знаходження на лікарняних або перебування в відпустках інших водіїв швидкої допомоги по сел. Павлиш про що позивачу було відомо. Вказані переведення проводились ст. водієм ЦРЛ ОСОБА_5 та відділом кадрів. Взагалі з ОСОБА_1 була розмова, що його можуть прийняти на постійну роботу при звільненні водія ОСОБА_2, який їй обіцяв звільнитись в лютому 2010 року. ОСОБА_2 тривалий час хворів та знаходився на лікарняному, а в кінці березня 2010 року повідомив ЦРЛ, що він звільнятись не бажає і буде продовжувати працювати. 29 березня 2010 року між нею і позивачем в присутності інших працівників лікарні була розмова в ході якої вона повідомила позивачу, що ОСОБА_2 повертається, а тому він (позивач)буде звільнений. Позивач працюючи декілька місяців, неодноразово переводився на час відпусток та лікарняних інших водіїв, що позивачу було достовірно відомо. З посадовими інструкціями та умовами роботи позивач був ознайомлений, а чому не під розписку це вина відділу кадрів, за що працівник відділу був підданий стягненню-догані. Коли вона повідомила позивача, що він буде звільнений, то він на іншу роботу перевести не просив. Вона йому пізніше запропонувала роботу слюсаря, але позивач відмовився.

Представник Онуфріївської ЦРЛ ОСОБА_6 позов не визнала і просила в його задоволенні відмовити. Посилається на те, що з моменту прийняття на роботу позивачу було достовірно відомо, що приймають на роботу тимчасово на час знаходження водія ОСОБА_2 на лікарняному. ОСОБА_2 говорив, що після лікарняного піде на пенсію, а потім передумав і вийшов на роботу, а тому позивача звільнили, оскільки він на роботу був прийнятий тимчасово. Ще 29.03 2010 року позивач був повідомлений про те, що з 02.04.2010 року буде звільненим. З позивачем повністю розрахувались, але з затримкою, бо не було коштів.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позов непідлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно заяви позивача від 22.10.2009 року він просив прийняти його на посаду водія швидкої допомоги № 2 з 02.11.2009 року. На заяві є резолюція головного лікаря Онуфріївської ЦРЛ про прийняття на роботу тимчасово на час лікарняного листа ОСОБА_4

а.с. 5.

Наказом по Онуфріївській ЦРЛ № 123-К від 02.11.2009 року ОСОБА_1 прийнятий на посаду водія відділення швидкої допомоги Павлиської АЗПСМ тимчасово на час лікарняного листа ОСОБА_4 з 02.11.2009 року.

а.с.3.

ОСОБА_4 знаходився на лікарняному з 03.11. по 21.11.2009 року.

а.с.31.

Згідно наказу № 133-К від 25.11.2009 року ОСОБА_1 з 26.11.2009 року переведено на час щорічної відпустки ОСОБА_7 на підставі тимчасово вільної вакансії.

а.с. 32-33.

ОСОБА_7 надана основна щорічна відпустка за 2009 рік з 26.11. по 23.12.2009 рік.

а.с.34.

Згідно наказу Онуфріївської ЦРЛ № 139-К від 22 грудня 2009 року ОСОБА_1 з 24.12.2009 року переведено водієм на час лікарняного листа ОСОБА_7

а.с. 35-36.

ОСОБА_7 з 22.12.2009 року по 06.01 2010 року перебував на лікарняному.

а.с. 37.

Згідно наказу ЦРЛ № 4-К від 08.01.2010 року ОСОБА_1 з 11.01.2010 року тимчасово переведено водієм на час щорічної відпустки ОСОБА_2

а.с. 38-39.

Водію ЦРЛ ОСОБА_2 надана щорічна відпустка за 2010 рік з 11.01. по 07.02.2010 року.

а.с. 40-41.

08.02.2010 року наказом ЦРЛ № 29-К водія ОСОБА_1 залишено на займаній посаді на час лікарняного ОСОБА_2

а.с. 41-42.

Факт знаходження ОСОБА_2 на лікарняних підтверджується листами непрацездатності .

а.с. 43-44.

В звязку з продовженням знаходження ОСОБА_2 на лікарняних наказом ЦРЛ № 38-К від 01.03.2010 року ОСОБА_1 тимчасово переведений водієм відділення швидкої допомоги з 28.02. по 05.03.2010 року.

а.с. 45-47.

Наказом ЦРЛ № 40-К від 05.03.2010 року в звязку з виробничою необхідністю продовжено термін роботи на посаді водія ОСОБА_1 до закінчення відпустки ОСОБА_2, яка була зміщена внаслідок лікарняного листа, з 06.03. по 02.04.2010 року.

а.с. 48-49.

01.04.2010 року по ЦРЛ був виданий наказ № 55-К згідно якого ОСОБА_1, водія відділення швидкої допомоги, звільнити з займаної посади з 02.04.2010 року по ч.2 ст. 36 КЗпП України в звязку з закінченням строку дії договору.

а.с.50.

Виданню вищевказаних наказів передували рапорти ст. водія ОСОБА_5 на імя головного лікаря про продовження термінів роботи воді ОСОБА_1 у звязку з находженням на лікарняному або перебуванням у відпустці того чи іншого водія бригади швидкої допомоги ЦРЛ, що обслуговувала сел. Павлиш.

а.с. 33, 36, 39, 42, 46.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 ст. водій Онуфріївської ЦРЛ пояснив, що в його обовязки входить контроль за водіями райлікарні. В ЦРЛ є дві бригади швидкої допомоги, одна в сел. Онуфріївка, інша в сел. Павлиш. Позивача приймали на роботу водієм швидкої допомоги тимчасово, тому що всі посади водіїв на той час і на даний час були зайняті. Приймали позивача на заміну водіїв, що знаходились на лікарняних і у відпустках. Якщо хтось з водіїв захворів, чи ішов у відпустку, то вони повідомляли його, а він про це складав рапорт на імя головного лікаря в якому вказував за кого із водіїв повинен працювати ОСОБА_1 На підставі його рапортів видавались накази про переведення ОСОБА_1 замість того чи іншого водія. Головний лікар йому говорила, що ОСОБА_1 приймають на роботу тимчасово.

Свідок ОСОБА_8 старший фельдшер швидкої допомоги, пояснив, що в його обовязки входить складання графіків роботи фельдшерів та водіїв, що обслуговують швидку допомогу. ОСОБА_1 був прийнятий на час відпусток і лікарняних інших водіїв. Коли складав графік на квітень 2010 року, то йому з відділу кадрів сказали, що ОСОБА_1 працює тільки по 02 квітня, а тому він ОСОБА_1 поставив у графік на 2 квітня з 18 годин і до 9 годин 3 квітня, оскільки по іншому ніяк було, так як зміна починається в 18 годин одного дня, а закінчується в 9 годин іншого дня. На послідуючі дні квітня місяця ОСОБА_1 не розписував, а з 5 квітня у графік був поставлений водій ОСОБА_2 відпустка якого закінчилась. Виходячи з графіку ОСОБА_1 повинен був знати по який час він працює і що він працює тимчасово.

Свідок ОСОБА_9 заступник головного лікаря ЦРЛ пояснила, що на час прийняття позивача на роботу вакантних посад водіїв в ЦРЛ не було, а тому він був прийнятий на посаду водія швидкої допомоги тимчасово, для заміщення інших водіїв на час їх відпусток чи знаходження на лікуванні. Вона неодноразово бачила позивача з головним лікарем.

Свідок ОСОБА_10 заступник головного лікаря ЦРЛ з економічних питань пояснила, що як на час прийняття на роботу позивача так і на даний час вільних посад водіїв швидкої допомоги не було, а тому позивача прийняли на роботу тимчасово на період лікарняного ОСОБА_4, а потім його переводили на період відпустки водія ОСОБА_2 29-30.03.2010 року вона особисто ОСОБА_1 показувала трудову книжку, де було вказано, що він на роботу прийнятий тимчасово. Потім вона і ОСОБА_1 були в головного лікаря де йому повідомили, що 02.04.2010 року він буде звільнений, так як виходить на роботу ОСОБА_2 ОСОБА_2 раніше говорив, що буде звільнятись, а потім передумав і на той час підстав для його звільнення не було. На даний час йде скорочення водіїв і з 4,5 посад по Павлишу залишиться тільки 2,5посад і з 01.08.2010 року водії ОСОБА_2 і Корінь будуть скороченні, про що вони вже повідомленні. Так що на даний час вільної посади водія в ЦРЛ немає.

Свідок ОСОБА_11 інспектор відділу кадрів ЦРЛ пояснила, що вона оформляла на роботу позивача на посаду водія швидкої допомоги. Вона була присутня при розмові між позивачем і головним лікарем УРЛ ОСОБА_3, яка розяснила, що його приймають тимчасово на час лікарняного ОСОБА_2 і коли останній піде на пенсію, то тоді ОСОБА_1 буде працювати постійно. В заяві позивач не написав про прийняття тимчасово, але головний лікар на його заяві написала, щоб прийняти тимчасово на час лікарняного ОСОБА_4. Так було вказано і в наказі про його прийняття на роботу. Після цього позивача декілька раз переназначали на посаду і він працював за інших водіїв, що знаходились на лікарняному або перебували у відпустці. Коли ж ОСОБА_2 заявив, що буде продовжувати працювати, то вона про це повідомила ст. фельдшера, а також подзвонила на швидку допомогу в сел. Павлиш де працював позивач і чергового фельдшера просила повідомити ОСОБА_1, що його будуть звільняти. Про тимчасовий характер роботи позивач знав з самого прийняття на роботу. Після прийняття на роботу позивача вона трудовій книжці його зробила запис, що він прийнятий тимчасово. Про те, що позивач повинен розписатись в наказі про прийняття на роботу вона не знала, бо на час прийняття позивача на роботу підміняла працівника відділу кадрів. Коли закінчувався лікарняний того працівника за якого він працював, то ОСОБА_1 заходив до неї і цікавився за кого він буде працювати в подальшому.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства установи або організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначеною цією угодою з підляганням внутрішньому розпорядку, а підприємство зобовязується виплачувати заробітну плату та забезпечувати умови праці.

Ст. 23 КЗпП України говорить про те, що трудовий договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Згідно ч.3 ст.24 КЗпП України укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Ст. 29 КЗпП України передбачає обовязок власника проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце під розписку.

Згідно п.2 ч.1 ст.36 підставою припинення трудового договору є закінчення строку ( п.п.2,3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

З досліджених судом обставин та трудового законодавства, вбачається що позивач був прийнятий на роботу тимчасово, тобто на визначені умовами договору строки: по наказу № 123-К від 02.11.2009 року на час лікарняного листа ОСОБА_4 з 02.11.2009 року; по наказу № 133-К від 25.11.2009 року переведений на час щорічної відпустки ОСОБА_7 з 26.11.2009 року; по наказу № 139-К від 22.12.2009 року переведений на час лікарняного листа ОСОБА_7 з 24.12.2009 року; по наказу № 4-К від 08.01.2010 року переведений тимчасово на час щорічної відпустки ОСОБА_2 з 11.01.2010 року;

по наказу № 29-К від 08.02.2010 року залишений на займаній посаді на час лікарняного ОСОБА_2 з 08.02.2010 року; по наказу № 38-К від 01 березня 2010 року переведений з 28.02.по 05.03.2010 року тимчасово на час продовження лікарняного листа ОСОБА_2; наказом № 40-К від 05.03.2010 року продовжено термін роботи до закінчення відпустки ОСОБА_2 з 06.03. по 02.04.2010 року ; наказом № 55-К від 01.04.2010 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади водія швидкої допомоги з 02 04.2010 року по п.2 ст. 36 КЗпП України в звязку з закінченням строку договору.

Незважаючи на те, що позивач наполягає на тому, що про прийняття на роботу водієм швидкої допомоги ЦРЛ тимчасово він не знав і взнав про це тільки з наказу про його звільнення, його показання спростовуються дослідженими по справі доказами: показами представників ЦРЛ ОСОБА_3 та ОСОБА_6, свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_5 та ОСОБА_11, які в судовому засіданні пояснили, що при прийнятті на роботу ОСОБА_1 достовірно знав, що він прийнятий тимчасово на час знаходження на лікарняних та у відпустках інших водіїв швидкої допомоги. Як головний лікар ЦРЛ ОСОБА_3 так і він мали на увазі, що водій ОСОБА_2 звільниться з виходом на пенсію, а ОСОБА_1 займе його місце і буде працювати постійно, однак ОСОБА_2, хоча і мав значний вік, чомусь передумав звільнятись, а тому позивача звільнили.

Порушень трудового законодавства при звільненні позивача допущено не було, оскільки він на роботу був прийнятий тимчасово на час заміщення працівників лікарні, які знаходились у відпустках та на лікарняних, тобто під умовою, що характерно для строкових трудових договорів, встановлених за погодженням сторін.

В кінці березня 2010 року ОСОБА_2 повідомив ЦРЛ, що буде продовжувати роботу, а тому він був поставлений в графік роботи водіїв на квітень ОСОБА_1 взнав про це також в кінці березня 2010 року. Тоді ж його повідомили, що з 2 квітня його звільняють з роботи, але він подумав, що можливо його поставлять робити ще за когось, однак цього не сталось.

Про своє звільнення позивач взнав 06.04., а трудову книжку отримав 08.04 2010 року, однак у місячний строк з дня звільнення він, як це вимагає ст. 233 КЗпП України, до суду не звернувся, а чомусь звернувся в прокуратуру. 06.05.2010 року він отримав відповідь з прокуратури про порушення відносно нього трудового законодавства однак і після цього він до суду не звернувся. Заява до суду ним подана 17.05.2010 року, тобто в строк значно більший ніж місячний, а тому такий строк ним було пропущено. Доказів, що у вказаний час позивач хворів, знаходився в тривалому відрядженні чи на навчанні або за кордоном позивач не надав.

Звернення в прокуратуру та тривале очікування після відповіді прокурора суд не може вважати поважними, а тому підстав для поновлення строку звернення до суду немає і в задоволенні позову навіть з цих мотивів необхідно відмовити.

Працівником відділу кадрів ЦРЛ допущено незначне порушення вимог трудового законодавства в частині не розяснення позивачу, як працівникові, під розписку про умови праці за що цьому працівнику була оголошена догана.

З досліджених в судовому засіданні доказів чітко вбачається, що позивачу було достовірно відомо про тимчасовий характер його роботи і про наступне звільнення. Так як договір трудовий з позивачем був заключний на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, а саме на час відпусток або знаходження на лікарняних листах працівників, які тривалий час працюють в ЦРЛ, то підстав попереджувати позивача про наступне звільнення за два тижні у відповідача не було.

Невірне вказання в трудовій книжці позивача про підстави звільнення може бути виправлене відповідачем при зверненні позивача без прийняття про це рішення суду про що було сказано в судовому засіданні представником відповідача. При цьому необхідно врахувати, що підстава звільнення в наказі ЦРЛ вказана вірно.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, а тому в позові позивачу необхідно відмовити в звязку з пропуском строку звернення до суду та по суті .

Оскільки за даною категорією справ позивач звільняється від сплати судового збору (держмита) то такі судові витрати з нього не стягуються, однак позивач не звільняється від сплати судового збору за інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в разі відмови в задоволенні позову і суму такого судового збору з нього необхідно стягнути в розмірі 120 грн, так як спір носить матеріальний характер стягнення заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21,23,24,29,32,36,221,232-234, КЗпП України, ст.ст. 88,209, 212-215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Онуфріївської центральної районної лікарні Кіровоградської області про поновлення строку звернення до суду, поновлення на роботі на посаді водія швидкої допомоги Онуфріївської центральної районної лікарні та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з часу звільнення і по час поновлення на роботі відмовити в звязку з пропуском строку звернення до суду та по суті.

Стягнути з позивача ОСОБА_1 судові витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі до Онуфріївського районного суду заяви про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня його проголошення та подання після цього на протязі 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Онуфріївського районного

суду Кіровоградської області ОСОБА_12