Справа №2-78/10 11.03.2010 11.03.2010 11.03.2010
Провадження №22ц-569/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі Бобуйок І.Ф.,

за участю позивачки представника третьої особи - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про зміну причини звільнення, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

22 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до приватного підприємця ОСОБА_3 про захист трудових прав.

Позивачка зазначала, що з 12 липня 2007 року займала посаду прибиральниці службових приміщень у приватного підприємця ОСОБА_3 на підставі безстрокового трудового договору. Оскільки працевлаштування здійснено Казанківським районним центром зайнятості ( далі РЦЗ) на дотаційне додаткове робоче місце, трудовий договір було зареєстровано у центрі. 30 грудня 2007 року трудовий договір було розірвано в приміщенні РЦЗ, а в трудову книжку позивачки внесено запис про звільнення за власним бажанням за статтею 38 КЗпП.

Посилаючись на те, що вона погодилась розірвати трудовий договір під тиском відповідача та внаслідок обіцянок представника РЦЗ про надання допомоги по безробіттю, ОСОБА_2 просила змінити причини звільнення, стягнути з ОСОБА_3 11365 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 25000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду до участі у справі як третю особу залучено РЦЗ.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги відсутність її волевиявлення на припинення трудових правовідносин та не дослідив причини пропуску строку на звернення до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.&nbsp;

ign="justify">З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 12 липня 2007 року між приватним підприємцем ОСОБА_3, як роботодавцем, та працівником ОСОБА_2, яка мала статус безробітної та перебувала на обліку в РЦЗ, укладено безстроковий трудовий договір, який того ж числа було зареєстровано в РЦЗ за №107 ( а.с.65-66). За умовами договору ОСОБА_2 займала дотаційну посаду прибиральниці службових приміщень з окладом 460 грн., а ОСОБА_3 отримував щомісячне відшкодування витрат на додаткове дотаційне місце ( а.с.53).

30 грудня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою розірвання трудового договору звернулись до РЦЗ, де в присутності провідного спеціаліста центру узгодили підстави припинення трудових відносин власне бажання працівника, про що зроблено відповідний запис у трудовому договорі, засвідчений підписом сторін та представника РЦЗ (а.с.66). 30 грудня 2007 року трудовий договір від 12 липня 2007 року знято з реєстрації в РЦЗ.

Будь-яких проявів тиску з боку ОСОБА_3, чи примусу ОСОБА_2 до розірвання трудового договору судом не встановлено.

21 січня 2008 року ОСОБА_2 повторно зареєстрована в РЦЗ як така, що шукає роботу, а 28 січня 2008 року позивачка набула статус безробітної.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 30 грудня 2007 року свідомо розірвала трудовий договір з відповідачем за правилами статті 38 КЗпП, про що зроблено запис в трудовій книжці, а тому відсутні і підстави для зміни причин звільнення позивачки з роботи.

Недоведеність факту порушення трудових прав ОСОБА_2 стали підставою для відмови у задоволенні і інших позовних вимог.

Посилання апелянта на відсутність письмової заяви про звільнення за власним бажанням не може бути підставою для визнання звільнення незаконним, оскільки порядок розірвання трудових договорів, укладених з працедавцем фізичною особою, має особливості, які передбачені Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затверджених МПтСП України від 8 червня 2001 року №260 ( далі Порядок). Відповідно до пункту 8 Порядку підставою для внесення запису у трудову книжку є запис про зняття трудового договору з реєстрації у РЦЗ. Письмове волевиявлення ОСОБА_2 на розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП внесено до трудового договору за пунктом 17, особисто підписане позивачкою та засвідчене працівником центру ( а.с.66).

Безстроковий термін трудового договору, на що посилається апелянт, не перешкоджає його розірванню за ініціативою працівника у будь-який час.

Не має правового значення і посилання ОСОБА_4 на не дослідження судом причин пропуску строку на звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки підставою для відмови стала його необґрунтованість.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог трудового та процесуального права, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 січня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: