Кагарлицький районний суд Київської області
Справа №2-709/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2010 року Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Балакіній С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Слобідської сільської ради про тлумачення заповіту, -

в с т а н о в и в:

позивач просить суд постановити рішення про тлумачення змісту заповіту, укладеного 07 листопада 2002 року ОСОБА_2 який посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 130 Слобідської сільської ради Кагарлицького району, згідно якого вона заповіла мені наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА14 червня 1997 року, що до спадкового майна вказаного в ньому, визначивши спадковим майном земельну ділянку площею 2,2000 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Слобідської сільської ради, право власності, на яку посвідчено державним актом серії KB № 100234 виданим Кагарлицькою РДА 07 червня 2004 року на підставі розпорядження від 16 жовтня 2003 року № 508, посилаючись на те, що 20 березня 2010 року, у віці 89 років, померла її свекруха, рідна мати її чоловіка, ОСОБА_2, яка до дня смерті проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,2000 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Слобідської сільської ради, право власності на яку посвідчено державним актом серії КВ № 100234 виданим Кагарлицькою РДА 07 червня 2004 року на підставі розпорядження від 16 жовтня 2003 року № 508, право на яку фактично перейшло до неї, єдиного спадкоємця за її заповітом.

Вказана земельна ділянка є земельною часткою (паєм) ОСОБА_2, яка була виділена їй як члену розпайованого КСП «Прогрес» села Слобода і попереднім документом, яким підтверджувалося її право на частку у вказаних вище розмірах, був сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА 14 червня 1997 року.

07 листопада 2002 року ОСОБА_2 був укладений заповіт посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 130 Слобідської сільської ради Кагарлицького району, згідно якого вона заповіла їй наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА 14 червня 1997року.

Спадщина нею була прийнята шляхом звернення з заявою про її прийняття до Кагарлицької державної нотаріальної контори.

14 липня 2010 року вона звернулася до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори де мені було письмово повідомлено, що наданий нею державний акт серії КВ № 100234, документ підтверджуючий наявність спадкового майна не відповідає вказаному в заповіті ОСОБА_2 майну.

Крім цього, їй було рекомендовано звернутися до суду для офіційного тлумачення заповіту.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 213 ЦК України , на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не лає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи неможливість отримати у нотаріуса свідоцтва про спадщину за заповітом без тлумачення заповіту, я вимушена звернутися до суду, обґрунтовуючи заяву наступним.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), відповідно до статті 3 вказаного Закону, є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Представник відповідача в судове засідання не зявився та подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника. З позовною заявою позивача ознайомлені та повністю визнають і підтримують.

Суд, вислухавши позивача та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20.03.2010 р. померла ОСОБА_2.

За життя ОСОБА_1. був складений заповіт від 07.11.2002 р. посвідчений секретарем виконавчого комітету Слобідської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 130, згідно до якого ОСОБА_2 заповіла позивачу наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА 14 червня 1997року.

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 нього Кодексу.

З метою оформлення спадщини позивач звернулась до Кагарлицької районної державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Кагарлицької районної державної нотаріальної контори відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту від 07.11.2002 р.. оскільки наданий позивачем державний акт серії КВ № 100234, документ підтверджуючий наявність спадкового майна, не відповідає вказаному в заповіті ОСОБА_2 майну.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, а згідно частини 2 вказаної статті у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 213 ЦК України , на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не лає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи неможливість отримати у нотаріуса свідоцтва про спадщину за заповітом без тлумачення заповіту, я вимушена звернутися до суду, обґрунтовуючи заяву наступним.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 5 червня 2003 року N 899-ІУ основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

На підставі статті 12 вказаного Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється після виконання землевпорядних робіт, щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв), відповідно до статті 3 вказаного Закону, є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Згідно ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, а тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та вважає за необхідне розтлумачити змісту заповіту укладеного 07 листопада 2002 року ОСОБА_2, який посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 130 Слобідської сільської ради Кагарлицького району, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1 наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА14 червня 1997 року, щодо спадкового майна вказаного в ньому, визначивши спадковим майном земельну ділянку площею 2,2000 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Слобідської сільської ради, право власності на яку посвідчено державним актом серії KB № 100234 виданим Кагарлицькою РДА 07 червня 2004 року на підставі розпорядження від 16 жовтня 2003 року № 508.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.. 1223, 1256 ЦК України, постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд ,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Слобідської сільської ради про тлумачення заповіту - задовольнити повністю.

Розтлумачити змісту заповіту укладеного 07 листопада 2002 року ОСОБА_2, який посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 130 Слобідської сільської ради Кагарлицького району, згідно якого вона заповіла ОСОБА_1 наявний у неї на той час сертифікат на право на земельну частку ( пай ) серії КВ № 0111495 виданий Кагарлицькою РДА14 червня 1997 року, щодо спадкового майна вказаного в ньому, визначивши спадковим майном земельну ділянку площею 2,2000 га з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Слобідської сільської ради, право власності на яку посвідчено державним актом серії KB № 100234 виданим Кагарлицькою РДА 07 червня 2004 року на підставі розпорядження від 16 жовтня 2003 року № 508.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко