Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2003 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати рішення Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради N 230/1 від 29.08.2000р. неправомірним і відмінити його, визнати договір купівлі - продажу домоволодіння №12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 21 вересня 2000г., посвідчений Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром 2-2893 частково недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка вказала на те, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Дмитрієвичем з 4 лютого 1989 року. Їх шлюб було зареєстровано в РАГС Бабушкінського району м. Дніпропетровська. Від шлюбу дітей не мають. Її чоловіку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 30.03.1989 року за № 1-963 зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ 20.04.1989 року за № 2-14, належало домоволодіння № 12 по вул. Павелецькій у м. Дніпропетровську. Воно складається з житлового будинку А-1, житловою площею 14,6 кв.м., сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, літнього душу Е, споруди 1-4. Після реєстрації браку і у зв'язку з утворенням нової сім'ї у 1989 р. чоловік звернувся до Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, який своїм рішенням № 555/1 від 03.10.1989 р. дозволив йому будівництво нового житлового будинку розміром 800 х 1000 м по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську. Восени 1989р. вони почали будівництво нового житлового будинку і впродовж 11 років будували його своїми силами за рахунок загальних сімейних грошових коштів. За цей час вони заклали бетонний фундамент під будинок, збудували стіни зі шлакоблоку, обклавши їх силікатною цеглиною, встановили простінки з цеглини усередині будинку, поклали стелю, накрили дах з шиферу. Крім того, вони обладнали житловий будинок подвійними віконними блоками - 8 штук, засклили їх, дверними блоками - 5 штук, підвели до будинку електропостачання і водопостачання, побудували літній душ Е. Згідно довідки ДБТІ № 361 від 18 вересня 2000р. готовність незавершеного спірного житлового будинку складала 75% і вартість його з урахуванням індексації - 9203 грн. Влітку 1999р. її чоловік - ОСОБА_3 переніс ішемічний інсульт, в зв'язку, з чим його стан здоров'я різко погіршився і вони не могли продовжувати будівництво і закінчувати будинок, оскільки на лікування і відновлення здоров'я чоловіка витрачалися значні грошові кошти. На початку 2000р. до її чоловіка звернувся відповідач - ОСОБА_2 з проханням продати йому, за низькою ціною, нескінчений будівництвом, їх житловий будинок по вул. Павелецькій №12, який він закінчуватиме, і здаватиме в експлуатацію. Відповідач являється родичем її чоловіку - сином його двоюрідного брата ОСОБА_5. Він обіцяв чоловіку, що надаватиме їм матеріальну і фізичну допомоги, здійснюватиме за ними турботу і догляд, матеріальну допомогу в лікуванні і придбанні ліків і медикаментів, придбанні продуктів харчування, оплати за комунальні послуги, а після смерті кожного з них - поховає, оскільки інших близьких родичів вони не мають. Позивачка була проти таких умов продажу недобудованого житлового будинку, тому надалі всі питання розв'язувалися без неї і її участі. Рішенням Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №230/1 від 29.08.2000р. ОСОБА_4 дозволено продати незавершений будівництвом житловий будинок розміром 800x1000 м в домоволодінні № 12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська. Позивачка, як дружина забудовника, яка в період зареєстрованого браку своїми силами і грошовими коштами брала активну участь в будівництві спірного житлового будинку, має право на 1/2 частину незавершеного будівництвом житлового будинку. Дозволяючи продаж вказаного об'єкту, виконком не зажадав її згоди на відчуження об'єкту нерухомості, чим порушив її право як забудовника, якими вона володіє на рівні з чоловіком.

В червні 2003 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, укладений 01.09.2000 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що грошова сума, яку він стримав за договором, значно занижена у порівнянні з інвентаризаційною ціною, так як відповідач обіцяв надавати йому допомогу, здійснювати догляд за ним, допомагати у лікуванні до смерті та похоронити його.

Ухвалою Красногвардійського районного суду від 22.03.2003 року дані позови були обєднані в одне провадження.

15.12.2004 року помер ОСОБА_3, у зв'язку з чим ухвалою суду від 20.12.2004 року провадження по справі було призупинено. 14.06.2007 року в якості правонаступника позивача ОСОБА_3 була визнана ОСОБА_1

22 березня 2007 року ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, в якій просила визнати договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку № 12 по вул. Павелецькій у м. Дніпропетровську від 21.09.2000 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним, визнати зазначений договір частково на ? частку недійсним, як ОСОБА_1 В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона, як правонаступник та дружина померлого ОСОБА_3, являється спадкоємицею першої черги, як за заповітом, так і за законом, вказала, що ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу від 21.09.2000р. під впливом помилки, тобто він неправильно сприймав предмет та істотні умови угоди. Він вважав, що ОСОБА_2 надаватиме йому матеріальну допомогу, доглядатиме його до смерті та поховає його, тобто виконає умови договору довічного утримання, який не був укладений між сторонами, але на умовах якого ОСОБА_3 підписав договір купівлі-продажу належного йому домоволодіння. Також, ОСОБА_1 зазначила, що вона і померлий ОСОБА_3 знаходилися у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сімєю і разом будували на сумісні кошти домоволодіння по вул. Павелецькій, 12 в м. Дніпропетровську. Позивачка вважає, що незавершений будівництвом житловий будинок, який був проданий її чоловіком ОСОБА_2 являється спільною сумісною власністю подружжя, вони з чоловіком мали рівні права щодо розпорядження зазначеним житловим будинком. При укладанні договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від ОСОБА_1 письмової згоди не просили, і вона її не давала, так як не була згодна з умовами купівлі-продажу обєкту спільної сумісної власності.

Ухвалою суду від 22.03.2007 року позовні вимоги про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності у порядку за заповітом після смерті ОСОБА_4 виділені в окреме провадження.

Ухвалою суду від 14.06.2007 року провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_1 до Виконкому Краснгвардійської райради, ОСОБА_2 про визнання рішення Красногвардійської райради № 230/1 від 29.08.2000 року неправомірним, незаконним та скасування його закрито у звязку з відмовою позивачки від позовних вимог.

15 листопада 2010 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій вона просила визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська, укладений 21 вересня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром №2-2893, припинити право власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м .Дніпропетровська, повернути домоволодіння. №12 по вул. Павелецькій м Дніпропетровська у власність ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28215 грн, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що із довідки №00361, складеної КП ДМБТІ 18.09.2000р., вбачається, що на день укладання договору купівлі-продажу інвентаризаційна вартість всього домоволодіння складає 1422 грн., що підтверджується також технічним паспортом на згадане домоволодіння. В п..3 договору купівлі-продажу вказана вартість, за яку вчинений цей продаж 2400 грн., які ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 до підписання договору. Позивачка робить висновок, що продавець отримав від покупця лише 17% грошей від інвентаризаційної вартості домоволодіння. Продавець продав об'єкт нерухомості за ціну, нижчу від інвентаризаційної вартості, тому, що повірив обіцянкам ОСОБА_2 щодо матеріальної допомоги, догляду за ним, надання йому в користування однієї кімнати та частини земельної ділянки під город. На таких невигідних умовах ОСОБА_3 уклав спірний правочин у зв'язку з тим, що він помилявся відносно природи правочину, прав і обов'язків сторін, тобто волевиявлення не відповідає його справжнім намірам.

В листопаді 2005 року ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на домоволодіння по вул. Павелецькій 12 в м. Дніпропетровську та зобов'язати виконавчий комітет Красногвардійського району ввести в експлуатацію спірний будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що після купівлі-продажу спірного будинку він за свої кошти та своїми силами на протязі з 2000 року по лютий 2002 року повністю добудував будинок.

В травні 2007 року ОСОБА_2 надав доповнення до зустрічної позовної заяви, в яких просив визнати за ним та його батьком, ОСОБА_5, померлим 08.01.2007 р., в рівних долях права спільної сумісної власності 2/3 частини жилого будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську станом на 21.09.2000 р., визнати ОСОБА_2 спадкоємцем за законом 1/3 частини жилого будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, належної на праві спільної сумісної власності померлому ОСОБА_5, ОСОБА_2 та померлому ОСОБА_3 в рівних долях, стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2/3 вартості спірного жилого будинку в сумі 1800 грн., з отриманих нею та її покійним чоловіком ОСОБА_3 2400 грн. за договором купівлі-продажу будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, посвідченого 21.09.2000 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, посвідченого 21.09.2000 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, враховуючи, що 2/3 спірного жилого будинку визнано належними на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і лише 1/3 частина ОСОБА_3 ОСОБА_2 припускає, що ОСОБА_3 втратив інтерес щодо подальшого продовження будівництва та погіршення стану його здоровя, для реалізації чого ним і були здійснені дії щодо отримання дозволу райвиконкому на продаж незавершеного будівництвом будинку, укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

В листопаді 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7М звернулися з позовом до ОСОБА_1, в якому просили визнати за ОСОБА_6 в рівних долях з її чоловіком ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/3 частини жилого будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, визнати ОСОБА_7 спадкоємицею за законом 1/6 частини недобудованого станом на 21.09.2000 року жилого будинку №12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, належної на праві спільної сумісної власності її померлому чоловіку ОСОБА_5, їй ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних долях, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 2/3 вартості спірного житлового будинку в сумі 1800 грн., з отриманих ОСОБА_1 та її покійним чоловіком ОСОБА_3 2400 грн. за договором купівлі-продажу будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, посвідченого 21.09.2000 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, визнати частково недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, посвідченого 21.09.2000 року Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, враховуючи, що 2/3 спірного жилого будинку має бути визнано належними на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7, ОСОБА_6 і ОСОБА_2 і лише 1/3 частина ОСОБА_3 В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що маючи на меті створення спільної сумісної власності у вигляді спільно побудованого жилого будинку для спільного проживання двох сімей, житловий будинок створювався за спільні грошові і майнові внески та спільними зусиллями.

Ухвалою суду вищевказані позови обєдані в одне провадження.

Позивачка та її представник ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені, причину неявки суду не повідомили, раніше від позивачки до суду надійшла заява, в якій вона уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилалася на обставини викладені в позовній заяві, справу просила розглянути за її відсутності, у разі неявки відповідачів, справу просила розглянути в порядку заочного провадження. Раніше в судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_8 та сама позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилалися на обставини, які викладені в позовних вимогах.

Після смерті ОСОБА_7 правонаступником визнано ОСОБА_9

Ухвалою суду позовні вимоги ОСОБА_7- ОСОБА_9 за заявою правонаступника залишено без розгляду.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України

Ухвалою суду зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 56 ЦК України (в редакції 1963 року) правочин, вчинений внаслідок помилки, яка має істотне значення, може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка діяла під впливом помилки. Якщо такий правочин визнаний недійсним, то кожна із сторін повинна повернути другій стороні все, що вона одержала за правочином, а в разі неможливості повернення в натурі відшкодувати його вартість.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Дмитрієвичем з 04 лютого 1989г. (т.1 а.с. 12). Її чоловіку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 30.03.1989р. за № 1-963 зареєстрованого в Дніпропетровському БТІ 20.04.1989г. за № 2-14, належало домоволодіння № 12 по вул. Павелецькій у м. Дніпропетровську (т.1 а.с. 10). Воно складається з житлового будинку А-1, житловою площею 14,6 кв.м., сараю В, погрібу Г, вбиральні Д, літнього душу Е, споруди 1-4. Після реєстрації браку і у зв'язку з утворенням нової сім'ї у 1989р. чоловік звернувся до Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, який своїм рішенням № 555/1 від 03.10.1989р. дозволив йому будівництво нового житлового будинку розміром 800 х 1000 м по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську.(т.1 а.с.70). Згідно довідки ДБТІ № 361 від 18 вересня 2000р. готовність незавершеного спірного житлового будинку складала 75% і вартість його з урахуванням індексації - 9203 грн.(т.1 а.с. 8). Влітку 1999р. її чоловік - ОСОБА_3 переніс ішемічний інсульт. (т.1 а.с. 32).

На початку 2000 року до її чоловіка звернувся відповідач - ОСОБА_2 з проханням продати йому, за низькою ціною, незакінчений будівництвом, їх житловий будинок по вул. Павелецькій №12, який він закінчуватиме, і здаватиме в експлуатацію. Він обіцяв чоловіку, що надаватиме їм матеріальну і фізичну допомоги, здійснюватиме за ними турботу і догляд, матеріальну допомогу в лікуванні і придбанні ліків і медикаментів, придбанні продуктів харчування, оплати за комунальні послуги, а після смерті кожного з них - поховає, оскільки інших близьких родичів вони не мають. Рішенням Виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради №230/1 від 29.08.2000р. ОСОБА_3 дозволено продати незавершений будівництвом житловий будинок розміром 800x1000 м в домоволодінні № 12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська. (т.1 а.с.6).

В червні 2003 року до суду з позовом звернувся ОСОБА_3, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, укладений 01.09.2000 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що грошова сума, яку він отримав за договором, значно занижена у порівнянні з інвентаризаційною ціною, так як відповідач обіцяв надавати йому допомогу, здійснювати догляд за ним, допомагати у лікуванні до смерті та похоронити його.

З пояснень ОСОБА_3, даних у судовому засіданні та які були оголошені при даному розгляді справи випливає, що під час укладання договору купівлі-продажу, ОСОБА_10 обіцяв надавати йому допомогу до смерті, поховати його, а також виділити кімнату в новому будинку для нього, проте свої обіцянки не виконав, ініціатива укладання угоди виходила від відповідача. Перешкод в наданні допомоги йому ніхто не чинив.

Як встановлено в судовому засіданні при укладенні даного договору позивач неправильно сприймав предмет та істотні умови угоди, що вплинуло на його волевиявлення, оскільки вважав, що відповідач надаватиме йому матеріальну допомогу, доглядатиме його до смерті та поховає. Дії, направлені на виконання домовленостей відповідач виконував певний проміжок часу, про що не заперечував у судовому сіданні. Проте, між сторонами не був оформлений договір довічного утримання, а оформлений договір купівлі-продажу, який не може укладатися під якою-небудь умовою.

Крім того, дані твердження підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, в протоколі судового засідання, який оглядався в судовому засіданні і у відповідності до якого свідки вказали, що відповідач обіцяв, після придбання будинку, доглядати ОСОБА_3 виділити йому кімнату в новому будинку для проживання в теплу пору року, проте дані обіцянки виконував лише певний час.

Таким чином, суд доходить до висновку, що ОСОБА_3 під час укладання договору купівлі-продажу перебував під впливом помилки, тому договір купівлі-продажу домоволодіння по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську слід визнати недійсним, а сторони повернути в первісний стан.

19 червня 2008 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Виконкому Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська, ОСОБА_1 про визнання права власності та введення в експлуатацію було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи №1139-08 від 03.09.2008 р. Інвентарна вартість на момент купівлі-продажу 21.09.2000року домоволодіння № 12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську окремо: незакінченого будівництва житлового будинку Б-1, готовністю 75% - 9203 грн.; житлового будинку А-1, житловою площею 14,6 кв.м 2807 грн., сараю В 436 грн., погребу з шийкою Г 850 грн., убиральні Д 99грн., літнього душу Е 112 грн., споруд №1-2, 4-467 грн., водоколонки №3 253 грн.=5024 грн. Інвентаризаційна вартість будов на час дослідження: житловий будинок А-1 8383 грн., житловий будинок Б-1 195145 грн., сарай В 1134 грн., погріб з шийкою Г 5324 грн., убиральня Д 467 грн., літній душ Е 739 грн., навіс Ж 4192 грн., огорожа № 1,2,4,5-7,9 2635грн., водоколонка №3 934 грн., зливна яма №8 5736 грн., мостіння 4012 грн., а всього 228701 грн.; ринкова вартість на день проведення експертизи домоволодіння №12 по вул. Павелецькій в м. Дніпропетровську, окремо: житловий будинок Б-1 300013грн., житлового будинку А-1 з господарськими спорудами 51588 грн.

Із довідки №00361, складеної КП ДМБТІ 18.09.2000р., вбачається, що на день укладання договору купівлі-продажу інвентаризаційна вартість всього домоволодіння складає 1422 грн., що підтверджується також технічним паспортом на згадане домоволодіння. В п.3 договору купівлі-продажу вказана вартість, за яку вчинений цей продаж 2400 грн., які ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_2 до підписання договору. Отже, можливо зробити висновок, що продавець отримав від покупця лише 17% грошей від інвентаризаційної вартості домоволодіння. Продавець продав об'єкт нерухомості за ціну, нижчу від інвентаризаційної вартості, тому, що повірив обіцянкам ОСОБА_2 щодо матеріальної допомоги, догляду за ним, надання йому в користування однієї кімнати та частини земельної ділянки під город.

На таких невигідних умовах ОСОБА_3 уклав спірний правочин у зв'язку з тим, що він помилявся відносно природи правочину, прав і обов'язків сторін, тобто волевиявлення не відповідає його справжнім намірам.

У зв'язку з тим, що правочин договору купівлі-продажу являється недійсним, необхідно повернути сторони у первісний стан, а саме: спірне домоволодіння повернути у власність ОСОБА_3, а з позивачки - як його спадкоємиці і правонаступника - стягнути на користь покупця гроші в сумі 28215 грн. - продажна ціна за договором купівлі-продажу з урахуванням вартості домоволодіння на день проведення судової будівельно-технічної експертизи - 30.07.2008р.

На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська, укладений 21 вересня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром №2-2893, припинити право власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м .Дніпропетровська, повернути домоволодіння. №12 по вул. Павелецькій м Дніпропетровська у власність ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28215грн, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 1389 грн.72 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір в розмірі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки та з відповідача на користь держави підлягає стягненню витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 90 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 56 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 10, 60, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська, укладений 21 вересня 2000 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром №2-2893.

Припинити право власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м. Дніпропетровська.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння №12 по вул. Павелецькій м .Дніпропетровська, повернути домоволодіння. №12 по вул. Павелецькій м Дніпропетровська у власність ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 28215 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 51 грн. 00 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. та витрати по оплаті судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 1389 грн.72 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 90 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Самсонова