Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Шавули B.C.,

при секретарі Грицай Ю.В.,

за участю позивачки - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Індустріального району міста Дніпропетровська, орган опіки та піклування Індустріальної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23 вересня 2009 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Індустріального району міста Дніпропетровська про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 30 листопада 1996 року по 05 березня 2002 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем від якого мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу відповідач повністю відсторонився від свого обов'язку по утриманню власної дитини.

11 грудня 2008 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська своїм рішенням стягнув з ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення їм повноліття. Приблизно у червні місяці 2009 року у розмові з відповідачем позивачка з'ясувала, що він не має наміру брати участь у подальшому вихованні дитини, а також не заперечує про позбавлення його батьківських прав та усиновлення дитини будь-яким громадянином України, про що 02 червня 2009 року, відповідачем була складена відповідна заява. Просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до його малолітнього сина - ОСОБА_4, 1997 року народження. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі у розмірі 128,50 грн.

У судовому засіданні від 15 квітня 2010 року суд ухвали в залучити у якості третьої особи органу опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради.

Позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити їх у повному обсязі. У судовому засіданні пояснила, що ні відповідач, ні дитина не підтримують відносини, не спілкуються один із одним, тому що не бажають цього. Зустрівшись із відповідачем влітку 2009 року домовилася з ним, що вона не матиме до нього претензій щодо сплати аліментів за умови написання ним у нотаріуса заяви щодо згоди із позбавленням батьківських прав. Після того, як нею була написана відповідна заява до виконавчої служби, відповідач у нотаріуса погодився із позбавленням батьківських прав. Від допиту у судовому засіданні неповнолітньої дитини позивачка категорично відмовилася.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. У письмовій заяві просив розглядати справи без його участі.

Третя особа - служба у справах дітей Індустріального району міста Дніпропетровська, в особі свого законного представника, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Третя особа - орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, в особі свого законного представника, у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Причини неявки у судове засідання не повідомили, письмових заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 169 ЦПК України, неявка представника в судове засідання без поважних причин або не повідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи.

За згодою позивачки, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю відповідача та представників третіх осіб - служби у справах дітей Індустріального району м. Дніпропетровська та органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З'ясувавши обставини по справі, вислухавши позивачку, дослідивши докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

З урахуванням вимог ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» дитина, яка залишилася без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав отримує визначене відповідно до законодавства становище дитини, позбавленої батьківського піклування, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.

Підставою звернення позивачки до суду із позовом на захист прав та інтересів малолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідача у відношенні до сина.

Судом встановлено, що ЗО листопада 1996 року сторони уклали шлюб (а.с. 10), який було розірвано 05 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 122 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 01 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 12), який проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1, бабусею - ОСОБА_5 та дідусем - ОСОБА_4 (а.с. 13).

Відповідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради за підписом виконуючого обов'язки голови районної у місті ради, комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7-8).

Згідно рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 17.07.2009 року за № 370 затверджено висновок органу опіки та піклування індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

За ч.2,5 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. ст.З, 155 Сімейного кодексу України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За ч.І ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена Законом.

За змістом п.2 ч.І ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Відповідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2008 року з відповідача на користь позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з 01 грудня 2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Як вбачається з довідки - розрахунку № 18044/27 Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 05 червня 2009 року заборгованість по аліментам, згідно виконавчого листа № 2-3576 станом на 01 червня 2009 року становить 3000,00 грн. (а.с. 15).

Судом не приймає в обґрунтування обставин щодо підстав позбавлення батьківських прав нотаріально посвідчена заява відповідача, завірена державним нотаріусом І. Черненко, яка зареєстрована у реєстрі за № 2-881, у якій ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та не заперечує проти усиновлення його будь-яким громадянином, оскільки з пояснень позивачки у судовому засіданні вбачається, що ця заява була написана відповідачем за умови відмови позивачки від стягування аліментів та відкликання нею виконавчого документу із Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, що вона в подальшому і вчинила, зазначивши у своїй заяві до ВДВС, що не має до відповідача претензії щодо несплати ним аліментів на утримання дитини.

За змістом п.2, 4 ч.І ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони є хронічними алкоголіками або наркоманами, з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя.

Оцінюючи здобуті по справі докази що їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції не дійшов до висновку щодо ухилення відповідача від покладених обов'язків у відношенні до сина, оскільки доводи позивачки щодо свідомого нехтування відповідачем свого обов'язку щодо виховання та розвитку дитини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст.9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.З, ч.5 ст.19, ч.І ст. 150, 151, 152, 155, 164, 166, ч.З ст. 171 Сімейного кодексу України ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.5 ст.51, п.7 ст.55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.10,11,59, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа: служба у справах дітей Індустріального району міста Дніпропетровська, орган опіки та піклування Індустріальної у м. Дніпропетровську ради про позбавлення батьківських прав.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 25 травня 2010 року.

Повністю рішення складено 31 травня 2010 року

Суддя Шавула В.С.