Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2-538/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі

головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Бабаєвій Х.О.,

розлянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну

справу за позовом Виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

10. 03. 2009 Виконком Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування, укладеного 10. 12. 2007 між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої на квартиру АДРЕСА_1 в Миколаєві, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7, недійсним в частині відчуження кімнати, площею 22, 0 кв.м. Позивач позовні вимоги мотивував наступним. Відповідачу ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності від 20. 04. 1993 належала АДРЕСА_2. Відповідно до договору дарування від 10. 12. 2007 відповідач ОСОБА_6 безоплатно передала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному квартиру АДРЕСА_3 з наступними характеристиками: загальна площа 51, 5 кв. м., житлова площа 25, 0 кв. м., кількість кімнат - 2, коридори №№ І, II у спільному користуванні з кв. № 3. Позивач вважає, що вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним в частині відчуження кімнати площею 22, 0 кв. м., оскільки відповідно до технічного паспорту на квартиру станом на 1993 рік дана квартира складалася з 2 кімнат, житловою площею 25, 0 кв. м., загальною площею 29, 5 кв. м. Відповідач ОСОБА_6 самовільно збільшила площу квартири АДРЕСА_1 на 22, 0 кв. м. за рахунок квартири АДРЕСА_4, укладаючи спірний договір дарування не мала права відчужувати кімнату площею 22, 0 кв. м., оскільки не мала права власності на дане майно. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14. 10. 2010 відповідача ОСОБА_6 замінено на ОСОБА_1, яка є правонаступником померлої ОСОБА_6

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив визнати вищевказаний договір дарування недійсним в частині відчуження кімнати, площею 22, 0 кв. м., обставини, викладені в позові, підтвердив, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, вважає, що договір дарування укладено на законних підставах та без порушення законодавства. В задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на їх безпідставність, оскільки на момент звернення до суду з даним позовом збіг строк позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. В задоволенні позову просив відмовити.

Треті особи проти задоволення позову не заперечували, вважаючи їх обгрунтованими. Вважають, що захоплення відповідачем ОСОБА_6. кімнати площею 22, 0 кв.м рахунок квартири № 12 є неправомірним, а тому договір дарування в частині відчуження даної кімнати необхідно визнати недійсним.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходуют до наступного.

Судом встановлено, що 10.12.2007 між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої на квартиру АДРЕСА_5. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_7

Відповідно до зазначеного договору дарування ОСОБА_6 безоплатно передала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частці кожному квартиру АДРЕСА_3 з наступним характеристиками: загальна площа 51, 5 кв. м., житлова площа 25, 0 кв. м., кількіст кімнат - 2, коридори №№ І, ІІ у спільному користуванні з кв. № 3.

Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності від 20. 04. 1993. За час володіння квартирою № 5 ОСОБА_6 здійснила самовільну забудову квартири за рахунок площі квартири № 12. З даного приводу ОСОБА_6 зверталася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом про визнання права власності на самочинну забудову. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12. 10. 2007 позов було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24. 04. 2008 вказа-а рішення було скасоване, а справу було направлено на новий розгляд до того ж суду, але в іншому складі. Ухвалою суду від 22. 09. 2008 позов ОСОБА_9 про визнання права власності на самочинну забудову було залишено без розгляду у зв 'язку з відмовою позивача від позову.

Відповідно до технічного паспорту на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3 станом на 1993 рік дана квартира складалася з 2 кімнат, житловою площею 25, 0 кв. м., загальною площею 29, 5 кв. м.

Квартира АДРЕСА_6 належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва. Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Таким чином квартира № 12 як майно комунальної власності належить на праві управлінні Миколаївській міській раді. Рішення щодо розподілу вказаної квартири ОСОБА_6 виконкомом Миколаївської міської ради не приймалося. Після самовільного приєднанняАДРЕСА_7 до квартири № 5, належної ОСОБА_6, остання у встановленому законом порядку права власності на квартиру № 12 не набула.

Таким чином судом встановлено, що договором дарування від 10. 12. 2007 ОСОБА_6 було відчужено відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з належною ОСОБА_6 квартирою № 5 22, 0 кв. м. квартири № 12, належної на праві управління позивачу, що порушує загальні засади цивільного законодавства, зокрема п. 2 ч. 1 cт. З ЦК України відповідно до якого неприпустимим є позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом.

Відповідно до ч. 2 cт. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відчужуючи за договором дарування не належну їй частину квартири № 12 ОСОБА_6 порушила права позивача як власника даної квартири, що суперечить положенням ч. 1 cт. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 cт. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодерржання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 cт. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодекcy, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 cт. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що зміст договору дарування від 10 грудня 2007року, укладений між ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої на квартиру АДРЕСА_3 в частині відчуження кімнати 22, 0 кв. м. квартири №12 суперечить положенням ЦК України, що є підставою недійсності даного договору в частині відчуження кімнати 22, 0 кв. м. кв. № 12.

Суд не бере до уваги заперечення представника відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 стосовно пропущення позивачем строку позовної давності в один рік, оскільки дана позовна давність (встановлена п. 5 ч. 2 cт. 258 ЦК України) застосовується до вимог про розірвання договору дарування, тоді як предметом спору, що розглядається є вимога про визнання частково недійсним договору дарування, для якої застосовується загальна позовна давність.

Згідно cт. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не надано доказів на підтвердження обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд вважає позовні моги такими, що підлягають задоволенню.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 208-218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування частково недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 10 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з другої на квартиру АДРЕСА_3 в частині відчуження кімнати 22, 0 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_10 на користь держави понесені судові витрати в розмірі 57 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва у строк та в порядок, передбачений ст. ст. 294-296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська