Справа №2-38/10 11.11.2010 11.11.2010 11.11.2010
Провадження №22-ц-8225/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.

суддів Лівійського І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі Меріковій Д.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом

ОСОБА_3 до

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Леонідівни

про відшкодування матеріальної шкоди

УСТАНОВИЛА:

У липні 2009 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що ОСОБА_2 працювала продавцем приватного підприємства «Магазин» з повною матеріальною відповідальністю колективу з трьох продавців за збереження товарно-матеріальних цінностей на підставі договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 14 лютого 2009 року. Проведена ревізія за період з 1 квітня по 16 травня 2009 року виявила нестачу товару на загальну суму 2048 грн.32 коп.

Посилаючись на те, що інші продавці дали зобов'язання виплатити відповідну частину нестачі, а відповідачка відмовилась від своєї частки, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_2 682 грн. 78 коп. матеріальної шкоди, заподіяної підприємству та судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та зазначала, що товарно-матеріальні цінності не приймала, а тому не має за їх збереження і відповідати.

Ухвалою суду до участі у справі як відповідачів залучено ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Справа неодноразово розглядалась судами. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2010 року позов задоволено частково. На користь ОСОБА_3 з ОСОБА_2 стягнуто 538 грн.89 коп. матеріальної шкоди та судові витрати.

Справа 22ц-8225/10 Категорія - 54

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на те, що суд не встановив підстав повної матеріальної відповідальності та її винної поведінки, а тому невірно застосував і норми матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків в межах прямої дійсної шкоди, в порядку, передбаченому законодавством та за умови винної протиправної поведінки працівника.

За правилами статті 134 КЗпП однією з умов матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, заподіяної з вини працівника, є укладення між працівником та підприємством договору про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей.

При спільному виконанні окремих видів робіт, пов'язаних, у тому числі, з продажем товарно-матеріальних цінностей, може запроваджуватись колективна (бригадна) матеріальна відповідальність ( стаття 135-1 КЗпП).

Судом встановлено, що з осені 2008 року ОСОБА_2 перебувала у фактичних трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3

Безстроковий трудовий договір на виконання трудових обов'язків продавця у магазині ПП «Магазин» ( с.Тридуби) між сторонами укладено 26 березня 2009 року ( а.с.14).

Іншими продавцями магазину були ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між ОСОБА_3 та продавцями, у тому числі ОСОБА_2, укладено 14 лютого 2009 року (а.с.12). Відповідно до додатку до договору колектив бере на себе відповідальність за збереження довірених йому матеріальних цінностей шляхом приймання та відпускання матеріальних цінностей за документами, підписаними керівником ( а.с.13).

16 травня 2009 року у ПП «Магазин» проведено ревізію товарно-матеріальних цінностей за період з 1 квітня по 16 травня 2009 року, якою встановлено нестачу товару на загальну суму 2048 грн.32 коп. Розмір нестачі встановлений як різниця між вартістю оприбуткованого товару за накладними та залишками товару і зданою грошовою виручкою (а.с.7-8).

З матеріалів справи та пояснень сторін також вбачається, що остання ревізія в магазині проводилась 14 лютого 2009 року.

На час укладення з ОСОБА_2 трудової угоди 26 березня 2009 року передача товарно-матеріальних цінностей їй чи колективу продавців не здійснювалась ( довідка документальної перевірки КРВ в Кривоозерському районі від 21 червня 2010 року - а.с.126-127).

Відсутні в матеріалах справи і будь-які докази того, що за період виявлення нестачі ( з 1 квітня по 17 травня) продавці, в тому числі ОСОБА_2, особисто приймали товари за накладними, підписаними керівником (власником).

Жодних товарних документів ( накладних, рахунків тощо ) про прийняття товару у цей період відповідачка не підписувала.

За висновками документальної перевірки КРВ в Кривоозерському районі від 21 червня 2010 року встановити фактичний рух товарно-матеріальних цінностей в магазині в окремі періоди неможливо по причині відсутності належно оформлених даних про надходження, вибуття та залишки товару, завірених підписами продавців та власника (а.с.127)

За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним той факт, що у період з 1 квітня по 17 травня 2009 року ОСОБА_2 в установленому порядку прийняла передані їй товарно-матеріальні цінності визначеної вартості, а тому має нести відповідальність за їх збереження на підставі договору про повну ( колективну чи особисту) матеріальну відповідальність.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на всі умови матеріальної відповідальності, встановлені статтями 134,135-1 КЗпП та договором (додатком) про колективну матеріальну відповідальність, а тому помилково вважав достатнім для притягнення до такої відповідальності факт роботи відповідачки у цей період та відсутність письмових скарг продавців щодо забезпечення умов збереження цінностей.

Порушення судом норм трудового законодавства є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_2

Керуючись статтями 309, 316 ЦПК України, колегія суддів ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 3 серпня 2010 року скасувати в частині задоволення позову і стягнення судових витрат та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку

Головуючий:

Судді: