Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №2-246/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Паньківу В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

встановив:

позивач звернулася до суду із позовом в якому просить винести рішення про поділ майна придбаного під час шлюбу. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що шлюб між сторонами був зареєстрований 09.08.1996року, який зараз знаходиться на стадії розірвання. В шлюбі народилося двоє дітей: син - Андрій, 19.05.1997року народження та син ОСОБА_3 - 16.03.2002року народження. Під час подружнього життя ними було набуто спільне майно, зокрема, автомобіль НОМЕР_1, вартістю 40500грн., який зареєстрований на відповідача. Вважає, що оскільки вказаний транспортний засіб був придбаний в шлюбі, а тому вона має право на половину його вартості, що становить 20250грн.Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, пояснив, що дійсно вони перебувають в шлюбі з 09.08.1996року, який знаходиться на стадії розірвання. Не заперечив, що 06.07.2007року ними був придбаний автомобіль НОМЕР_2. Однак вважає, що дружина не має права на частку вказаного автомобіля, оскільки такий був придбаний виключно за його кошти, оскільки дружина не працювала, а здійснювала догляд за дітьми. Крім цього, пояснив, що вказаний автомобіль був ним проданий його сестрі за 30 000грн. Дозвіл на продаж вказаного автомобіля дружина не давала. Просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.08.1996року, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.08.1996року, 1-СГ №308852. Під час подружнього життя ними був придбаний автомобіль ВАЗ-210994-20, 2007року випуску, д/н НОМЕР_3, вартістю 40500грн., що стверджується договором купівлі-продажу №72 від 06.07.2007року та кредитним договором № КF 43601 від 11.07.2007року.

12.11.2009року відповідач продав спірний автомобіль, без згоди позивача, своїй сестрі за 30 000грн. Вказана обставина визнана сторонами, а тому в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Крім цього факт продажу стверджується угодою купівлі-продажу транспортного засобу універсальної товарної біржі «Галицька» від 12.11.2009року.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з п.30 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя таке майно або його вартість враховується при поділі.

Оскільки між сторонами відсутній шлюбний договір, а також домовленість щодо поділу майна, а тому суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль підлягають частковому задоволенню, на суму 15 000грн., позаяк спірний автомобіль був відчужений без згоди позивача за 30 000грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України, ст.ст.70,71 СК України суд,-

вирішив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15 000грн.(п»ятнадцять тисяч) гривень грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ-210994-20, реєстраційний номер НОМЕР_3 та 112грн.25коп сплачених судових витрат, а всього 15 112грн.25 коп. (п»ятнадцять тисяч сто дванадцять грн. 25коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 97,50грн. державного мита

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заяву про апеляційне оскарження суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження

Суддя Бачун О.І.