РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-516/10

Провадження № 2-516/10

25.05.2010рік Московський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Омельченко Н.І.

при секретарі Макушенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом Державне підприємство Завод імені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Державне підприємство Завод імені ОСОБА_1 про визнання правовідносин такими що не підлягають перегляду та скасуванню з підстав його укладання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 18 травня 2005 року між ДП «Завод ім. В.О.Малишева» та відповідачем укладено договір №717дп про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції (надалі договір № 717дп). Підставою для укладення зазначеного договору відповідно до п. 1 Договору є використання позивачем раціоналізаторської пропозиції №10003 від 09.01.2002 р. «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства», одним із співавторів якої, згідно зі Свідоцтвом на раціоналізаторську пропозицію, є ОСОБА_2 Вважають, що вищезазначений договір ; 717дп укладено позивачем під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме: щодо відповідності пропозиції умовам надання правової охорони і авторства відповідача, під час укладення договору №717дп сторонами було порушено норми цивільного законодавства України, які регулюють правовідносини в сфері раціоналізаторських пропозицій, що є підставами для визнання його недійсним. Просить позов задовольнити та визнати недійсним договір про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2

т.1 а.с.3-16

22.03.2010 р. представник позивача подав суду уточнену заяву, відповідно до якої позивач просить визнати недійсним договір № 717дп від 18.05.2005 року про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь підприємства витрати пов»язані з проведенням судової еспертизи в сумі 8100 грн.00коп.

т.2 а.с. 96-97

29.03.2010 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача відповідно до якого просить визнати правовідносини які склалися між ним та позивачем, які виникли відповідно до договору № 717дп такими, що не підлягають перегляду та скасуванню з підстав його укладання, посилаючись на те, що підставою для укладання договору відповідно до п.1 став факт використання підприємством раціоналізаторської пропозиції № 10003 від 09.01.2002 року «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» та необхідність виконання підприємством вимог законодавства України щодо заохочення співавтора раціоналізаторської пропозиції, які на час укладання договору не виконувалося на протязі майже 2 років. Та замість виконання цього договору, яким підприємство взяло на себе зобовязання терміново ліквідувати заборгованість по виплаті винагороди за перший рік використання рацпрорпозиції 30.06.05 р. і за другий рік до 30.12.05 р., воно через 6 років і 4 місяців від моменту виникнення правовідносин між сторонами, подало до суду заяву про визнання договору № 717дп недійсним. Вважає в діях позивача недобросовісний намір залучити суд до перегляду власних рішень по визнанню пропозиції раціоналізаторською та скасування виданого на неї свідоцтва з метою уникнути виконання ч.1 ст.484 ЦК України щодо заохочення автора. Висновки проведеної судом експертизи не можуть розглядатися як належні докази позивача, бути основними та визнаватися судом безперечними на його користь, як надані з порушенням порядку установленого законодавством. Позивач не надав доказів про те, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, існували саме на момент вчинення правочину та про те, що вона не була наслідком недбальства працівників, відповідальних за прийняття рішень по пропозиції, незнання ними закону та неправильного тлумачення. На підставі викладеного просив задовольнити вимоги.

т.2 а.с. 115-126

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених у позові, зустрічні вимоги не визнав з підстав, викладених у позовних вимогах підприємства.

Відповідач підтримав свої зустрічні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених ним в зустрічному позові, позовні вимоги позивача не визнав з підстав викладених ним в зустрічному позові.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню як законні, а зустрічні вимоги задоволенню не підлягають з наступних обставин.

Судом встановлено, що 18 травня 2005 року між ДП «Завод імені ОСОБА_1» та ОСОБА_2 укладено договір №717дп про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції. Підставою для укладення зазначеного договору є використання позивачем раціоналізаторської пропозиції №10003 від 19.01.2002 р. «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства», одним із співавторів якої, згідно зі Свідоцтвом на раціоналізаторську пропозицію, є ОСОБА_2 З вищезазначеного договору вбачається, що при укладенні договору сторони керувались Тимчасовим Положенням про правову охорону обєктів промислової власності, затвердженого Указом Президента України від 18.09.1992 р. №479/92 та Методичними рекомендаціями про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, затвердженими наказом Держпатенту України від 27.08.1995 р. №131.

Судом встановлено, що для цілей укладення договору №716дп обовязковим є дотримання ст. 482 Цивільного кодексу України, Тимчасової методики (основні положення) визначення доходу від використання винаходів і раціоналізаторських пропозицій, затвердженої Державним комітетом України з питань науки і технологій, Державним патентним відомством України №1/1 від 10 грудня 1992 р.

Відповідно до ч.1 п.4.1 Тимчасової методики №1/1, використанням раціоналізаторської пропозиції визнається реалізація продукції, виготовленої з її застосуванням, а також застосування способу. Відповідно до ч. 5, 6 п.4.1 Тимчасової методики №1/1, продукція визнається виготовленою із застосуванням раціоналізаторської пропозиції, а спосіб застосованим, якщо в них використана кожна ознака, включена до опису раціоналізаторської пропозиції, або ознака, еквівалентна їй. Креслення (схеми, ескізи, тощо), що додаються до заяви на раціоналізаторську пропозицію, вважаються складовою частиною опису пропозиції.

Відповідно до ст. 482 ЦК України обсяг правової охорони раціоналізаторської пропозиції визначається її описом, а також кресленнями, якщо вони подані.

Згідно п.34 Методичних рекомендацій №131, факт використання раціоналізаторської пропозиції підтверджується актом за формою N Р-3 "Акт про використання раціоналізаторської пропозиції", затвердженою наказом Міністерства статистики України від 24.03.95 N 79. Акт складається не пізніше місячного терміну від дати початку використання пропозиції.

На час укладення договору №717дп діяв наказ Генерального директора №611 від 03.11.1983 р. «Про поліпшення винахідницької та раціоналізаторської роботи та виплати премій за сприяння використання винаходів та раціоналізаторських пропозицій». Додатком №1 до наказу №611 від 03.11.1983 р. введено в дію Вказівки про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію .

Відповідно до п.9 Тимчасового Положення №479/92, раціоналізаторською визнається пропозиція, яка є новою і корисною для підприємства, якому вона подана, і передбачає створення або зміну конструкції виробів, технології виробництва і застосовуваної техніки або складу матеріалу. Раціоналізаторська пропозиція є новою для підприємства, якому вона подана, якщо згідно з наявними на даному підприємстві джерелами інформації ця або тотожна поданій пропозиція не була відома в мірі, достатній для її практичного використання. Не визнається обставиною, що впливає на новизну раціоналізаторської пропозиції, її використання за ініціативою автора протягом не більше 3 місяців до подання заяви.

Відповідно до п.10 Тимчасового положення №479/92 автором раціоналізаторської пропозиції визнається фізична особа, творчою працею якої він створений. Не визнаються авторами фізичні особи, які не внесли особистого творчого вкладу в створення раціоналізаторської пропозиції, надали автору тільки технічну, організаційну чи матеріальну допомогу або сприяли оформленню прав на раціоналізаторську пропозицію та її використанню.

Відповідно до п. 5 Методичних рекомендацій №131, не визнається раціоналізаторською пропозиція, яка ставить лише завдання або тільки визначає ефект, що може бути одержаний від застосування пропозиції, без вказівки конкретного рішення.

Відповідно до п. 16 Методичних рекомендацій №131, в Заяві в розділі "Опис пропозиції" викладаються недоліки існуючої конструкції виробу, технології виробництва і техніки, що застосовується, чи складу матеріалу, які усуваються пропозицією, ціль пропозиції, зміст пропонованого рішення, включаючи дані, достатні для його практичного здійснення без участі автора (співавторів), а також відомості про прибуток чи інший позитивний ефект. До заяви в необхідних випадках додаються графічні матеріали (креслення, схеми, ескізи, тощо), техніко-економічні розрахунки та додаткові відомості про пропозицію.

Відповідно до п.15 Вказівок про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, затверджених наказом №611 від 03.11.1983 р. в заяві, в розділі «Опис пропозиції» повинні бути викладені недоліки існуючої конструкції виробу, технології виробництва та застосовуваної техніки або складу матеріалу, які усуваються пропозицією, ціль пропозиції, зміст пропонованого рішення, включаючи дані, достатні для його практичного здійснення, а також відомості про економічний чи інший позитивний ефект».

Відповідно до п.8 Методичних рекомендацій №131, пропозиції інженерно-технічних працівників науково-дослідних, проектних, конструкторських, технологічних організацій і аналогічних підрозділів підприємств, які відносяться до розроблюваних цими працівниками проектів, можуть бути визнані раціоналізаторськими:

- після затвердження проектів підприємств, будинків і споруд (робочих креслень або техноробочого проекту при одно стадійному проектуванні);

- після прийняття серійного (головного) зразка - якщо вони відносяться до конструкції;

- після прийняття в експлуатацію у встановленому порядку - якщо вони відносяться до технологічного процесу;

- коли ц пропозиції поліпшують технічні характеристики проектів, конструкцій і технологічних процесів. Такі пропозиції приймаються і розглядаються підприємством, яке реалізує ці проекти, виготовляє конструкції і експлуатує технологічні процеси. Під аналогічними підрозділами підприємств маються на увазі такі підрозділи підприємств, як науково - дослідницькі, проектні, конструкторські і технологічні організації, відділи головного конструктора і конструкторські відділи, відділи головного технолога і технічні відділи, відділи головного металурга, заводські лабораторії, тощо.

Відповідно до п.9 Методичних рекомендацій №131, на пропозиції інженерно-технічних керівних працівників, з якими в установленому порядку розглядаються, погоджуються і затверджуються відповідні проекти, конструкції і технологічні процеси, а також на пропозиції, подані цими працівниками в співавторстві з іншими особами, розповсюджуються обмеження, вказані в абзаці другому п. 8 цих Методичних рекомендацій. Відповідно до п.23 Методичних рекомендацій №131, по кожній пропозиції можуть бути прийняті такі рішення: визнати пропозицію раціоналізаторською і прийняти до впровадження; провести дослідну перевірку пропозиції; пропозицію відхилити.

Рішення, по пропозиції приймається керівником підприємства чи керівником відповідного підрозділу, на якого це покладено наказом по підприємству. З урахуванням умов, існуючих на конкретному підприємстві (велика чисельність працюючих, територіальна роз'єднаність, відокремленість тощо), керівник підприємства може надати право прийняття рішень по пропозиціях деяким керівникам підрозділів (цехів, будівельних управлінь тощо).

По пропозиції, яка визнана підприємством раціоналізаторською, здійснюються організаційно-технічні заходи, що забезпечують її використання (включення у відповідні плани, видання наказів чи розпоряджень про використання пропозиції, зміна у зв'язку з пропозицією нормативно-технічної документації тощо).

Відповідно до п.25 Методичних рекомендацій №131, рішення про визнання раціоналізаторською пропозиції, внесеної керівником, його заступником, головним інженером, заступником головного інженера підприємства, приймається з урахуванням думки правління підприємства, науково-технічної ради тощо. Такий порядок діє також по відношенню до пропозицій, внесених зазначеними працівниками у співавторстві з іншими особами.

Судом встановлено, що заяву на пропозицію «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» подано Державному підприємству „Завод імені ОСОБА_1 авторами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,ОСОБА_6,ОСОБА_7 та зареєстровано 09.01.2002 року за №10003, свідоцтво було видано авторам 27.03.2003 р.

В Описі пропозиції «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» зазначені недоліки існуючої системи централізованого повітропостачання цехів основної площадки від двох компресорних з потужними турбокомпресорами К-500 та К-250, а також визначений ефект від запропонованого перетворення існуючої системи у локальні цехові системи на базі 10 автономних компресорних станцій із гвинтовими компресорами повітряного охолодження та автоматичним регулюванням продуктивності. Запропоновано розмістити компресорне обладнання за схемою додатку № 1 до пропозиції. Вказаний додаток містить перелік 10 автономних компресорних станцій із зазначенням номерів цехів їх розташування. Вказані відомості додатку № 1 до пропозиції надані у формі таблиці.

Проте в описі не наведений зміст запропонованого рішення, відсутні будь які пояснення щодо таблиці № 1, відсутні відомості щодо ознак систем повітропостачання, електропостачання, вентиляції, опалення, каналізації, кожної автономної компресорної станції. Не надані схеми внутрішньо цехових та міжцехових промислових трубопроводів, схеми розташування компресорів у приміщеннях, схеми розташування електрообладнання, контрольно-вимірювальної апаратури тощо.

Судом за клопотанням представника позивача було призначена судова експертиза у сфері інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Академії правових наук України. т.1 а.с. 129, 194

Відповідно до висновку судової експертизи обєктів інтелектуальної власності №460 від 24.12. 2008 року, обєктом пропозиції №10003 «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» є децентралізація централізованої системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства, а ціллю пропозиції є створення 10 локальних повітряних систем із споживанням від цехових компресорних станцій з повітряними гвинтовими компресорами з повітряним охолодженням. Пропозиція не відноситься до удосконалення конструкції виробу. Запропонована зміна (децентралізація) системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства не є її удосконаленням. Пропозиція № 10003 від 09.01.2002 року «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» не містить конкретного рішення, включаючи дані, достатні для його практичного здійснення без участі автора (співавторів). Роботи з децентралізації системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства та створення автономних компресорних станцій не проводились на забезпечення використання пропозиції № 10003, визнаної раціоналізаторською рішенням Виробничо-технічної ради ДП «Завод імені ОСОБА_1» від 22.01.02 року. Пропозиція №10003 є такою, що відноситься до робочих проектів , розроблення яких було передбачено укладеними договорами і є результатом виконання службових обовязків посадовими особами. Пропозиція №10003 не є результатом творчої праці осіб, зазначених авторами у заяві.

т.1 а.с. 199-218

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що пропозиція №10003 «Децентралізація системи повітропостачання цехів основної площадки підприємства» відноситься до робочих проектів розроблення яких було передбачено укладеними договорами і є результатом виконання службових обовязків посадовими особами, тому не підлягає визнанню раціоналізаторською.

Таким чином, рішення підприємства про визнання пропозиції № 10003 раціоналізаторською прийнято з порушенням нормативно-правових актів цивільного законодавства та локальних актів підприємства, ОСОБА_2 не вніс особистого творчого вкладу в створення пропозиції - відповідно не міг бути визнаний її автором, факт використання пропозиції спростовується наданими доказами, в звязку з чим ОСОБА_2 не має права на отримання винагороди.

Суд вважає, що при укладенні договору №717дп від 18.05.2005 р. про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції позивач помилився щодо відповідності пропозиції умовам надання правової охорони і авторства відповідача та факту використання пропозиції, а також було порушено вимоги ст. 482 ЦК України, п.п.9, 10, 53 Тимчасового положення про правову охорону обєктів промислової власності, затвердженого Указом Президента України від 18.09.1992 р. №479/92, п.п. 5, 8, 9, 16, 23, 25, 34, 37 Методичних рекомендацій про порядок складання, подачі і розгляду заяви на раціоналізаторську пропозицію, затверджених наказом Держпатенту України від 27.08.1995 р. №131 та п.4.1. Тимчасової методики (основні положення) визначення доходу від використання винаходів і раціоналізаторських пропозицій, затвердженої Державним комітетом України з питань науки і технологій, Державним патентним відомством України №1/1 від 10 грудня 1992 р.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета або інших істотних умов правочину, яке вплинуло на її волевиявлення і за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України недодержання сторонами (стороною) під час укладання правочину вимог актів цивільного законодавства, або відсутність у однієї із сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, викладені в позовній заяві позивача знайшли своє підтвердження є обґрунтованими та доведеними наданими суду доказами, в звязку з чим позов підлягає задоволенню.

На підставі вище викладеного, зустрічні вимоги відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягають як не законні.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Так, позивачем сплачені витрати за проведення експертизи в розмірі 8100 грн., підтвердженням чого є квитанція про сплату 8100 грн. ( т.2 а.с.98), які він просить стягнути з відповідача, в звязку з чим суд стягує вказані витрати з відповідача на користь позивача, а також витрати повязанні зі зверненням до суду.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 229 ЦК України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позов Державне підприємство Завод імені ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним договір № 717дп від 18.05.2005 року про виплату авторської винагороди за використання раціоналізаторської пропозиції, укладений між Державним підприємством «Завод імені ОСОБА_1» та ОСОБА_8.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Державного підприємства «Завод імені ОСОБА_1» сплачені судові витрати 119.50 грн. та витрати, повязані з проведенням експертизи у розмірі 8100 грн., а загалом 8 219 грн.50 коп.

В задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_2 до Державне підприємство Завод імені ОСОБА_1 про визнання правовідносин такими що не підлягають перегляду та скасуванню з підстав його укладання відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-тиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подачі після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Н.І. Омельченко