АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__Справа 22-ц-1011/2010 р. Головуючий
1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія: поновлення права Доповідач: Трішкова І.Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2010 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Трішкової І.Ю., Кірсанової Л.І.,

при секретарі Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, 3-я особа Орган опіки та піклування Київської районної у м.Харкові ради про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про виселення, виділ части будинку в натурі та стягнення моральної та матеріальної шкоди, посилаючись на те, що він є власником 43/200 частин домоволодіння по пров.Пономаренківському, 15 в м.Харкові на підставі договору дарування від 16.10.1992 року. ОСОБА_4 належить на праві власності 34/200 частин зазначеного домоволодіння, ОСОБА_5 34/200 частин; ОСОБА_8 25/400 частин; ОСОБА_9 25/400 частин, ОСОБА_11 69/200 частин. В своїй частині позивач не мешкав, т.я. проживав в Ізраїлі. В 2007 році довірена особа позивача ОСОБА_12, що діяла на підставі довіреності, зясувала, що частину позивача зайняли сусіди ОСОБА_4 і ОСОБА_5, які відмовились пустити в будинок ОСОБА_12, порушуючи право власності ОСОБА_2

Позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з його частини домоволодіння, виділити йому належні 43/200 частині в натурі, стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду у сумі 10000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 5040 грн. та судові витрати.

Представник позивача декілька раз уточнював позовні вимоги. В останній позовній заяві позивач просив усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_5 з приміщень 111, 2-2, 2-3, 2-4, вселивши його в зазначені приміщення. При цьому позивач посилався на те, що раніше між співвласниками склався фактичний порядок користування будинком. ОСОБА_13Я, що подарувала позивачу свою частину, користувалась квартирою №2 в будинку літ.А загальною площею 38,5 кв.м. Після того, як в 1993 році ОСОБА_2 виїхав в Ізраїль, ОСОБА_5 без дозволу зайняли квартиру №2.

Відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтримали позов і просила його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проти позову заперечували, посилаючись на недоведеність зазначених у позові обставин.

Представник Органу опіки та піклування Київської районної в м.Харкові ради проти позову заперечував, посилаючись на відсутність у позивача підтвердження щодо його права на спірні приміщення.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2009 року в задоволенні позову повністю відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 з приміщень 111, 2-2, 2-3, 2-4 домоволодіння по пров.Пономаренківському, 15 в м.Харкові та вселити в зазначені приміщення ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали заяву про приєднання до апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Відмовляючи в позові суд виходив з того, що позивач не надав доказів існування фактичного порядку користування спірним будинком і не надав підстав для виселення відповідачів з приміщень, що позивачу не належать.

З таким висновком суду погодитись не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

На час розгляду справи домоволодіння по пров.Пономаренківському №15 в м.Харкові належить на праві власності:

ОСОБА_2 43/200 частини;

ОСОБА_4 34/200 частини;

ОСОБА_5 34/200 частини;

ОСОБА_8 25/400 частин;

ОСОБА_9 25/400 частин;

ОСОБА_10 64/200 частин.

Свою частину власності сторони успадкували:

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_14, якому належало 68/200 частин спірного домоволодіння; ОСОБА_8 і ОСОБА_9 після смерті ОСОБА_15, якій належало 25/200 частин; ОСОБА_10- після смерті ОСОБА_11, якому належало 64/200 частин; ОСОБА_16 після смерті ОСОБА_17 і ОСОБА_18, яким належало 43/200 частин.

16.10.1992 року ОСОБА_16 уклала договір дарування, відповідно до якого подарувала належні їй 43/200 частини домоволодіння по пров.Пономаренківському №15 в м.Харкові ОСОБА_2

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами цивільної справи, матеріалами інвентаризаційної справи домоволодіння по пров.Пономаренківському №15 в м.Харкові, а також не заперечуються сторонами.

З інвентаризаційної справи вбачається, що між попередніми власниками склався фактичний порядок користування домоволодінням.

З акту обстеження, що складений співробітником Харківського міського бюро технічної інвентаризації 03.12.1863 року вбачається, що батьки ОСОБА_16 користувались квартирою №2 в жилому будинку літ. А-1, ОСОБА_19 ( частка в спільній власності якої в подальшому перейшла ОСОБА_14) користувалась квартирою №1, ОСОБА_11 користувався квартирою №3 в жилому будинку літ. А-1.

Квартира №2 складалась з приміщень: 111(тамбур), 2-4, 2-2, 2-3.

16.10.1992 року ОСОБА_16 уклала договір дарування, відповідно до якого подарувала належні їй 43/200 частини домоволодіння по пров.Пономаренківському №15 в м.Харкові ОСОБА_2

Оскільки співвласники на той час не оспорювали, що 43/200 частини домоволодіння відповідають приміщенням, з яких складається квартира №2, то новий власник позивач по справі, має право користуватись квартирою №2.

В судовому засіданні встановлено, що родина ОСОБА_14 самовільно зайняла квартиру №2 і перешкоджає ОСОБА_2 користуватись власністю. Дані обставини сторонами не заперечуються.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В разі порушення права власності власник має право захистити своє право власності одним з способів, які визначені ст.16 ЦК України.

Наявність самовільних перебудов в спірному домоволодінні не можуть бути підставою для позбавлення права власності.

Судова колегія вважає, що суду надано достатньо доказів наявності права власності і користування з боку позивача квартирою №2 а саме: приміщеннями 111, 2-2, 2-3, 2-4 домоволодіння по пров.Пономаренківському, 15 в м.Харкові, а також порушення його права власності.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення та вселення.

Керуючись ст.ст.303,307,309,314,319 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 16 грудня 2009 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю, виселивши ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з приміщень 111, 2-2, 2-3, 2-4 домоволодіння по пров.Пономаренківському, 15 в м.Харкові.

Вселити ОСОБА_2 в приміщення 111, 2-2, 2-3, 2-4 домоволодіння по пров.Пономаренківському, 15 в м.Харкові.

Рішення набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: