Справа № 2-3531/10
Провадження № 2-3531/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2010 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого судді Пащенко Т.П.

при секретарі Топтигіній О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (дошлюбне Суворова) А.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 01.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 384, мотивуючи тим, що з 4 квітня 2010 року вони не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що шлюб виявився невдалим, між ними існує психологічна несумісність, в результаті чого виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає примирення неможливим.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги та обставини позову визнав, просив справу розглянути в його відсутність.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши позивачку, представника позивачки, свідка, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 01.08.2009 року, шлюб у обох перший. Сторони 4 квітня 2010 року не проживають разом та спільне господарство не ведуть з тих підстав, що шлюб виявився невдалим, між ними існує психологічна несумісність, в результаті чого виникають сварки, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що підтверджено також свідченнями ОСОБА_4

Спору щодо розподілу спільного немає. Дітей від шлюбу не мають.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, а також відповідач позов визнав, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Керуючись ст.ст.10,60,174,209,212,213-215 ЦПК України, ст.ст.110,112 СК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 01.08.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту ОСОБА_3 міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 384 розірвати.

При реєстрації розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану стягнути держмито на користь держави з ОСОБА_1 в розмірі 17 грн., ОСОБА_2 від сплати держмита звільнити.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня його проголошення та апеляційну скаргу протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ст.295 ч.4 ЦПК України.

Суддя