Справа №22-ц-4637/10 Суддя-доповідач - Кононенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі :

головуючого Кононенко О.Ю.,

суддів Білецького О.М., Семеній Л.І.,

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе», третя особа відділення в м. Суми виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В апеляційній скарзі Відкрите акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» (далі-ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе»), посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту зясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, зазначає, що позивач не надав доказів заподіяння йому моральної шкоди, а суд безпідставно не застосував строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» - ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3, які заперечували проти доводів скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 03.05.1976 року по 29.09.2006 року перебував у трудових відносинах з ВАТ "СМНВО ім. М.В. Фрунзе", працюючи на посаді слюсаря механоскладальних робіт 5 розряду управління монтажу та наладки і на інших роботах (а.с. 4-5).

Відповідно до акту розслідування причини професійного захворювання № 93 від 29.12.2007 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання у вигляді нейросенсорної туговухості зі значним ступенем зниження слуху (IV ст.) професійного характеру (а.с. 6).

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 25.01.2008 року ОСОБА_1 встановлено 20% втрати професійної працездатності безтерміново (а.с.11-12).

Згідно з висновком медико-соціальної експертизи № 227 від 28.04.2010 року у ОСОБА_1 відсутні медичні ознаки моральної шкоди в результаті професійного захворювання (а.с. 47-48).

Відділенням в м. Суми виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ОСОБА_1 виплачена одноразова допомога у розмірі 37 980 грн. та щомісячно відшкодовується сума втраченого потерпілим заробітку в сумі 515 грн. 97 коп., крім того, позивач отримує пенсію за віком в розмірі 1773 грн. 09 коп. (а.с.29-31).

З витягу медичної картки ОСОБА_1 вбачається, що він з 1999 по 2006 рік постійно звертався до лікаря у звязку з поганим самопочуттям (а.с.32-39).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та, стягуючи з ВАТ «СМНВО ім. Фрунзе» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн., суд виходив із встановлених у справі фактичних обставин та вимог матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд правильно дійшов висновку про те, що у зв'язку із отриманим під час роботи на підприємстві професійним захворюванням, позивач втратив професійну працездатність на 20% безтерміново, в результаті чого зазнав моральних страждань, тому обґрунтовано стягнув з роботодавця кошти на відшкодування моральної шкоди, що відповідає вимогам ч.2 ст.153, ст.237-1 КЗпП України. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом, відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ВАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» про те, що позивач пропустив строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України, не ґрунтуються на законі.

До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП України), а не строк позовної давності. Однак, у цій справі позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права, а саме, порушення права на життя та на охорону здоров'я у процесі його трудової діяльності.

У КЗпП України стаття 173 є бланкетною (відсилочною), у якій йдеться про те, що шкода, заподіяна каліцтвом на виробництві або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Безпосередньо такий порядок врегульований не трудовим, а цивільним законодавством: ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1168 ЦК України.

Відповідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Це положення закону узгоджується з розясненнями п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами і доповненнями).

Немає застережень щодо існування такого строку і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (зі змінами і доповненнями).

Інші доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду також не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання ім. М.В. Фрунзе» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -