Апеляційний суд Тернопільської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів - Гірського Б.О., Бахметової В.Х.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в М.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі на рішення Заліщицького районного суду від 18 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до УПФ в Заліщицькому районі, в якому просив визнати дії неправомірними та зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату в його користь соціальної допомоги, передбаченої ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 року , з 22.05.2008 по 31.12.2008 року та з 1.01.2009 по 1.04.2010 року, посилаючись на те, що відповідач всупереч вимогам чинного законодавства не проводить вказаного перерахунку та виплати щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни.

В процесі розгляду справи позивач уточнив свої вимоги і просить зобов'язати УПФ в Заліщицькому районі проводити перерахунок та виплату вказаної пенсії на майбутнє.

Рішенням Заліщицького районного суду від 18 червня 2010 року позов задоволено.

Визнано дії УПФ в Заліщицькому районі про відмову у збільшенні розміру щомісячної пенсії ОСОБА_2 відповіднодо вимог Закону України "Про соціальний захист дітей війни" неправомірними.

Зобов'язано УПФ в Заліщицькому районі провести нарахування та виплатити надбавку до пенсії ОСОБА_2 в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 року по сьогоднішній день та проводити дані виплати в майбутньому.

В апеляційній скарзі УПФ в Заліщицькому районі просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що УПФ в Заліщицькому районі як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсій та доплат до них, повинно було діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18 листопада 2004 року № 2195-IV (надалі Закон № 2195-1V) і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена), але в порушення вимог вказаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

В цілому, з таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, однак слід виключити з резолютивної частини рішення суду вказівку про виплату сум на майбутнє, оскільки не можливо зобов'язати відповідача на майбутнє вчиняти певні дії, бо відсутні факти порушення пенсійних прав позивача в майбутньому.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни. Протягом 2007 - 2010 років йому не було нараховано і виплачено підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період чинності Закону №2195-1 У.

Статтею 6 Закону № 2195-1V ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком .

Пунктом 12 ст.71 Закону "Про Державний бюджет України на 2007 рік" №489-V дію статті 6 Закону № 2195-IV зупинено на 2007 рік із врахуванням ст. 111 цього Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року №6-рп/2007 положення п.12 ст.71 та ст. 111 Закону № 489-V визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними),

Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону "Про Державний бюджет України на 2008 рік" було змінено редакцію ст.6 Закону № 2195-1V .

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ці зміни також визнані неконституційними, оскільки за правилами ч. 2 ст. З Закону № 2195-ІУ державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до 4.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Разом із цим, на підставі вимог ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищенаведене та те, що законодавством України у 2009-2010 роках дія ст. 6 Закону № 2195-ІУ не зупинялась, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що ОСОБА_2 з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 26 квітня 2010 року повинна була нараховуватись підвищена пенсія, яка передбачена для дітей війни, тому відмова УПФ в Заліщицькому районі в такому нарахуванні та виплаті є протиправною бездіяльністю.

Доводи апелянта щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни на увагу не заслуговують, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів управлінню Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядались.

Безпідставними є також посилання апелянта на можливість не цільового використання коштів Пенсійного фонду України, оскільки судом не ухвалено рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судове рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права і не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду, виключивши з резолютивної частини вказівку суду про зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому проводити дані виплати в майбутньому, оскільки поновленню підлягають лише порушені права особи, а судом не встановлено порушення прав позивача на майбутнє, а також слід змінити, як не конкретно визначений судом першої інстанції, період "з 1.01.2009 року по сьогоднішній час" на період "з 1.01.2009 року по квітень 2010 року включно" (час звернення з позовом до суду).

Керуючись ст.ст. 304-1, 307, 309 ЦГІК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Заліщицькому районі задовольнити частково.

Рішення Заліщицького районного суду від 18 червня 2010 року змінити.

Замість визначеного судом першої інстанції періоду "з 1.01.2009 року по сьогоднішній день" вказати період "1.01.2009 року по квітень 2010 року включно".

Виключити з резолютивної частини рішення обов'язок здійснювати перерахунок сум пенсій на майбутнє.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту його проголошення, є остаточним і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільськоїобласті ОСОБА_3