Цивільна справа № 2-1347/1-2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі: Полторак І.В.

з участю:

Представника позивача ОСОБА_1,

Представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_3 звернувся з позовом до Закритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2008 між ним та ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» було укладено договір про надання споживчого кредиту №00011-ЕL-45, згідно з яким йому було надано кредит у розмірі 200 000,00 доларів США строком на 84 місяці зі сплатою 14 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором вказані особи уклали Договір іпотеки N 00011- ЕL-45/і, згідно з яким він - ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно - квартиру за №8 у будинку № 8а по проспекту Гагаріна у місті Києві.

За заявою Відповідача 10 квітня 2009 року, Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6 на договорі іпотеки було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом реалізації майна, переданого в іпотеку.

Позивач вважає, що виконавчий напис про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає виконанню, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 283 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Письмової вимоги про усунення порушень від нотаріуса позивач не отримував.

Крім того, відповідно до ст. 284 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Оскільки кредитний договір між позивачем та відповідачем був укладений у іноземній валюті, а саме - у доларах США, та у ньому відсутня ціна валютної цінності, наданої у кредит, виражена у національній валюті України - гривні, що є істотним порушенням вимог закону ( відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня), то зміст кредитного договору не відповідає вимогам ст. 533 Цивільного кодексу України, а тому є недійсним.

Отже, позивач вважає, що в даному випадку нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки заборгованість за кредитним договором є спірною та, відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», мав - би відмовити у вчиненні виконавчого напису.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив позовні вимоги повністю задовольнити. Крім того, надав суду довідку з місця проживання Позивача за формою №3, зазначивши, що виконавчий напис вчинений без врахування вимог ст.ст. 71, 224 ЦК України, оскільки в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані троє неповнолітніх дітей і наявність висновку органу опіки та піклування в даному випадку є обовязковою.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував з підстав, викладених в письмових запереченнях, просив в задоволенні позову відмовити (а.с. 21-23).

Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, направила письмові заперечення та заяву про розгляд справи у її відсутність, просила в позові відмовити (а.с. 36-40).

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12.08.2008 року між Позивачем - ОСОБА_3 та Відповідачем - ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» було укладено договір про надання споживчого кредиту №00011-ЕL-45, згідно з яким Позивачу надано кредит у розмірі 200 000,00 доларів СІЛА строком на 84 місяці зі сплатою 14 % річних, (а.с. 6-7).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором вказані особи уклали Договір іпотеки №00011- ЕL-45/і, згідно з яким ОСОБА_3 передав в іпотеку належне йому нерухоме майно - квартиру за №8 у будинку № 8А по проспекту Гагаріна у місті Києві (а.с. 8- 12)

Вказані обставини не викликають сумнівів у сторін і не оспорюються.

16 лютого 2009 року ОСОБА_3 вручено Дострокову вимогу, в якій Відповідач, посилаючись на невиконання Позивачем умов кредитного договору, вимагає впродовж тридцяти днів з моменту отримання вимоги сплатити Банку суму заборгованості за кредитом, проценти, а також штрафні санкції за порушення кредитних зобов'язань.

Факт вручення зазначеної письмової вимоги Позивачеві підтверджується підписом ОСОБА_3, вчиненому на другому примірнику вимоги 16.02.2009 року (а.с. 54).

За таких обставин, твердження представника позивача про те, що Позивач не отримував письмової вимоги про усунення порушень спростовуються вищезазначеним письмовим доказом.

Відповідно до ст. 283 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень.

Листом від 02.04.2009 №1260/03 ЗАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_4» повідомило нотаріуса, що строк виконання зобов'язань за кредитним договором, вказаних у вимозі, настав 19.03.2009 року (а.с. 41).

Серед інших документів, наданих нотаріусу, для вчинення нотаріального напису, було надано також письмову вимогу про усунення порушень з підписом боржника про її отримання (а.с. 42).

Виконавчий напис на договорі іпотеки про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом реалізації майна, переданого в іпотеку вчинений Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6 10 квітня 2009 року (а.с. 13), тобто після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги.

Посилання представника позивача, що така вимога мала бути направлена безпосередньо нотаріусом, а не банком, є необгрунтованою, оскільки жодним нормативно-правовим актом не передбачено обовязок саме нотаріуса направляти боржникові письмову вимогу.

Так, компетенція приватних нотаріусів та процесуальний порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами України регулюється Законом України від 02.09.1993р. «Про нотаріат».

Так, відповідно до статей 34, 36, 87, 88 вказаного Закону, виконавчий напис може бути вчинено приватним нотаріусом на документах, що встановлюють заборгованість, за умови, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визначено перелік документів, що подаються нотаріусу для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами

що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, а саме: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Виконавчий напис вчиняється за письмовою заявою, яку зацікавлена особа (стягувач або уповноважений ним представник) разом з іншими документами, передбаченими Переліком, подає будь-якому нотаріусу незалежно від місця виконання вимоги.

Пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882 передбачено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувана та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Згідно з пунктом 284 вказаної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України.

Пунктом 285 Інструкції передбачено, що у разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за даними Державного реєстру іпотек наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів.

Виконавчі написи вчиняються за формами, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 10.01.2005 № 1/5 (діяв до 11.01.2009, втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції від 21.12.2008 №2368/5), яким встановлено, зокрема, й форму № 84 «Виконавчий напис про звернення стягнення на майно за договором застави (іпотеки)».

З метою вчинення виконавчого напису нотаріусом перевірено і витребувано від ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» перелік документів, передбачених вищезазначеними нормативно-правовими актами: Заяву ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» про вчинення виконавчого напису від 02.04.2009 №1260/03; Довіреність представника, що підписав заяву, та документів, що посвідчують його особу; Оригінал договору про надання споживчого кредиту №00011-ЕL-45 з додатками (Умови надання споживчих кредитів, Графік платежів)

Оригінал договору іпотеки 12.08.2008 №00011-ЕL-45/1;

Дострокову вимогу від 12.02.2009 №35937_27088/14 про сплату боргу, що також містить підпис ОСОБА_3 про отримання вимоги 16 лютого 2009 року;

Лист від 10.04.2009 №1421/03 щодо строку виконання зобов'язань та заборгованості;

Довідку про стан заборгованості станом на 10.04.2009;

Копію паспорта ОСОБА_3;

Копію ідентифікаційного коду ОСОБА_3;

Витяг з державного реєстру іпотек.

З письмових пояснень третьої особи вбачається, що, встановивши особу ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» та його представника, перевіривши повноваження представника, наявність кредитного договору та нотаріально посвідченого договору іпотеки, умов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки раніше визначеного договором строку повернення кредиту, перевіривши факт прострочення виконання зобов'язань, наявність заборгованості та її склад, а також відсутність обтяжень предмету іпотеки з боку інших іпотеко держателів; встановивши інші відомості, необхідні для вчинення виконавчого напису, нотаріусом було встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 має вважатися безспірною і підстави для відмови у вчиненні виконавчого напису відсутні.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що на день вчинення виконавчого напису Позивач заборгованість перед банком не сплатив, що підтверджується довідкою про стан заборгованості на 10.04.2009 року, згідно з якою сума боргу складала 204 990, 17 доларів США, з яких: 195706,29 дол. США - заборгованість по кредиту; 8786,26 дол. США- заборгованість по відсоткам; та 497,62 дол. США - нараховані штрафні санкції (а.с. 43).

10.04.2009 нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в сумі 204 990,17 доларів США на користь ЗАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_5» та 12 586,54 гривень - витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису (а.с. 61).

Таким чином, доводи представника Позивача про відсутність у нотаріуса в момент вчинення виконавчого напису належних документів, які б свідчили про безспірність заборгованості боржника, також спростовуються доказами, зібраними и в даній справі.

Стосовно тверджень представника Позивача про недійсність кредитного договору, судом береться до уваги таке.

Відповідно до вимог ст. 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, також законом визначається й порядок вчинення правочинів з валютними цінностями (ч. 1 ст. 193 ЦК України).

Таким Законом, що дозволяє банківським установам здійснювати правочини з іноземною валютою у вигляді розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик є п. 1 ч. 2 ст. 47, п. З ст. 47, ч. 1 ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність».

Отже, Відповідач, маючи одержаний в установленому законом порядку письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями (який є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю») при укладенні та виконанні договору про надання споживчого кредиту діяв відповідно до Закону.

Банківською ліцензією № 232 від 16.07.2007р. та отриманим 29.09.2009р. дозволом № 232-3 Відповідачу надане право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1, п.п.1-11 ч. 2 ст. 47 Закону «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з Додатком до дозволу № 232-3 від 29.09.2009р., Відповідач має право здійснювати операції з валютними цінностями, зокрема, вести рахунки клієнтів (резидентів та нерезидентів) в іноземній валюті, вести кореспондентські рахунки банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, залучати та розміщувати іноземну валюту на валютному ринку України.

Згідно частин 1, 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до вищезазначеного Декрету, уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів, мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб-резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам-резидентам.

Таким чином, визначення суми зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті, якщо таке відповідає справжній волі сторін, є законним і відповідає чинному законодавству.

Недоведеними є твердження Позивача про обман та зловживання довірою з боку Відповідача при укладенні Договору про надання споживчого кредиту, оскільки письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, підтверджується той факт, що перед укладенням Договору Позивач був у письмовій формі проінформований про кредитні умови, отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію, відповідно до вимог п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007р. № 169 та ч, 1 ст. 4, ч. 1 ст. 6, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить власноручний підпис Позивача у відповідному бюлетені, який був наданий на ознайомлення Позивачу до укладення Договору (а.с. 34).

Окрім того, відповідно до ст. 230 ЦК України тільки суд може визнати правочин недійсним, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману.

Будь-яких рішень суду з приводу визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту, Позивачем не надано.

Щодо тверджень Позивача про недійсність правочину, вчиненого без дозволу органу опіки та піклування, суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 71 ЦК України заборонено опікуну без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Як вбачається з довідки місця проживання Позивача за формою №3, за адресою: АДРЕСА_2 в 2009 році, тобто після укладення Позивачем кредитного договору та

договору іпотеки, були зареєстровані три неповнолітні доньки Позивача - 1994, 1997 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 72).

Таким чином, реєстрація дітей Позивачем після укладення кредитного договору та договору іпотеки не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину нікчемним.

Посилання представника Позивача на ст.ст. 71, 224 ЦК України та твердження про обовязкову наявність висновку органу опіки та піклування для вчинення виконавчого напису є необґрунтованими, оскільки вказані норми не поширюються на спірні правовідносини, що регулюють порядок вчинення виконавчих написів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 92, 237, 246 ЦК України, ст.ст. 7, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 №20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03.2004 за № 283/8882, ст.ст. 10, 57, 58, 60, 195, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 ОСОБА_5», третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 20 днів після подачі заяви про апеляційне оскарження, яку може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк встановлений законодавством України, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва

СУДДЯ