Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2010 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи - органу опіки і піклування про відібрання дитини, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2010 року, -

встановила:

У квітні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відібрання малолітньої дочки - ОСОБА_3 від ОСОБА_2 та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову посилається на те, що з 26.04.1988 року до 11.08.2004 року вона перебувала з відповідачем у шлюбі. 15.10.2005 року у неї народилась дочка ОСОБА_4, батьком якої, за її заявою, був записаний ОСОБА_2 У жовтні 2009 року вона припинила спільне проживання з відповідачем, а 13.02.2010 року укла/а шлюб з ОСОБА_5. За їх згодою, 16.02.2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану в графі батько дитини записано ОСОБА_5 З січня 2010 року відповідач переховує ОСОБА_3 у себе, намовляє проти неї, не дає можливості бачитися. Позивачка зазначила, що ОСОБА_2 застосовує до неї фізичне насильство, переслідує, змушує відмовитися від дочки. Оскільки спір неможливо вирішити у добровільному порядку, просила позов задовольнити.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Вирішено відібрати малолітню ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 від ОСОБА_2 та повернути її матері ОСОБА_1 Стягнуто з відповідача на користь позивачки 171 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення в частині відібрання малолітньої дитини та повернення її матері допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що позивачка, скориставшись його відсутністю самостійно зареєструвала ОСОБА_3 на підставі ст. 135 СК України. Він про вказані обставини не знав і вважав себе законним батьком. У жовтні 2009 року позивачка залишила йому дочок та переїхала до м. Житомира, де проживає до даного часу. З цього часу вона з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям. 13.02.2010 року позивачка вдруге уклала шлюб, а 16.02.2010 року незаконно повторно отримала свідоцтво про народження ОСОБА_3, в якому батьком дитини зазначено ОСОБА_5 Таким чином, були порушені його права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 162 СК України передбачено, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Також, вони мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду .

Судом встановлено, що Вех /Єгорова/ І.В. та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 26.04.1988 року до 11.08.2004 року /а.с. 5/, під час якого у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3

Після розірвання шлюбу та до жовтня 2009 року сторони продовжували спільно проживати у м. Коростені.

15.10.2005 року у позивачки народилася дочка ОСОБА_4, батьком якої у свідоцтві про народження дитини було вказано ОСОБА_2 Запис вчинено зі слів матері, на підставі ч. 1 ст. 135 СК України / а.с. 32 /.

Крім того, Бех /Єгорова/ І.В. перебувала на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради як одинока мати та отримувала у звязку з цим матеріальну допомогу.

У жовтні 2009 року сторони припинили спільне проживання, позивачка влаштувалася на роботу до Житомирського соціально-реабілітаційного центру для єврейських дітей дитяче містечко Алюмім та стала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_4 і області /а.с. 14, 15, 37, 41-42/.

Неповнолітня дочка ОСОБА_7, яка досягла 14 років, висловила бажання залишитися проживати з батьком /а.с. 84 /. ОСОБА_8 також залишилася проживати з ОСОБА_2, оскільки відповідач не віддав її матері.

13.02.2010 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_5 /а.с. 6/.

16.02.2010 року від ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до відділу РАЦ надійшла спільна

заява №12/02-3-43 про визнання батьківства після народження дитини, відповідно до якої прізвище малолітньої ОСОБА_8 змінено з ОСОБА_2 на Бех, по батькові - з Ігорівна на Юріївна, відомості про батька змінено з ОСОБА_2 на ОСОБА_5, змінено дату народження батька, тобто внесено зміни до граф № 1, 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16 /а.с. 7, 29-31, 32/.

Після припинення спільного проживання сторін, позивачка намагалася забрати дочку ОСОБА_4 до себе, однак відповідач чинив їй перешкоди, під час яких застосовував фізичне насильство, вимагав від неї відмовитися від дитини, перешкоджав спілкуванню.

Наведене підтверджується матеріалами справи, показами допитаних в суді першої інстанції свідків, відмовними матеріалами № 2299 від 08.12.2009 року, № 149 від 03.02.2010 року, № 292 від 03.04.2010 року, № 317 від 06.03.2010 року за заявами ОСОБА_1 Зокрема, з постанов про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 від 08.12.2009 року, 03 лютого 2010 року, 06 березня 2010 року, 03.04.2010 року /а.с. 8, 9, 10, 11-12/ вбачається, що відповідач вже після припинення спільного проживання з позивачкою, неодноразово бив її, перешкоджав спілкуванню з малолітньою ОСОБА_8, змушував відмовитися від дитини.

Крім того, з січня 2010 року відповідач безпричинно перестав водити ОСОБА_8 у дитячий садочок, який вона відвідувала з вересня 2009 року, намагаючись таким чином перешкодити спілкуванню матері та дитини /а.с. 55, 58/.

З висновку органу опіки та піклування Коростенської міської ради від 08.12.2010 року вбачається, що малолітню ОСОБА_3 доцільно відібрати від ОСОБА_2 та передати матері - ОСОБА_1 /а.с. 105-106/.

Є безпідставними доводи ОСОБА_2 з приводу того, що позивачка протягом тривалого часу не приймала участі у вихованні ОСОБА_3, та взагалі нею не цікавилася, оскільки це спростовується матеріалами справи та показами допитаних у суді першої інстанції свідків.

Слід також зазначити, що відповідачу достовірно було відомо про те, що у свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком дитини він був записаний на підставі ет. 135 СК України, а в подальшому батьком зазначено ОСОБА_5 Проте, тільки ,

24.11.2010 року, тобто після ухвалення рішення у справі, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства /а.с. 94-96/.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що малолітню ОСОБА_3 необхідно відібрати від ОСОБА_2, який на час розгляду справи не є її батьком, та віддати матері - ОСОБА_1

Розяснити ОСОБА_9, що у разі задоволення його позову про встановлення батьківства відносно малолітньої ОСОБА_3, він не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зміну місця проживання дитини.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді