Справа № 2-2844/10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

25 жовтня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Слепченко Я.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними, третя особа - Управління ДАІ ГУМВС України в Полтавській області, Товарна біржа «Захід-Рівне», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» 04 березня 2010 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В поданій до суду заяві посилався на те, що відповідач ОСОБА_6 згідно з кредитним договором від 23 квітня 2007 року отримала кредит в сумі 50 000 грн. З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором між позивачем та ОСОБА_6 було укладено 23 квітня 2007 року договір застави автотранспорту № 418 М, згідно якого відповідач передала в заставу належне їй рухоме майно автомобіль IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1.

Також вказував, що відповідач ОСОБА_6 в порушення умов кредитного договору та договору застави своїх зобовязань не виконала та згідно договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року здійснила відчуження заставного транспортного засобу відповідачу ОСОБА_8 Тому вважає, що ОСОБА_8 не є добросовісним набувачем майна, а договір купівлі-продажу є недійсним.

Просив суд визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля, укладений 22 травня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8

31 серпня 2010 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» подав до суду заяву, в якій збільшив та уточнив свої позовні вимоги. Вказував, що під час розгляду справи в суді стало відомо, що відповідач ОСОБА_6 згідно біржового контракту купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року здійснила відчуження транспортного засобу IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, який перебував в заставі банку, ОСОБА_7 При укладенні біржового контракту від імені ОСОБА_6 діяв ОСОБА_8 згідно нотаріально посвідченої довіреності від 08 липня 2008 року.

Такі правочини вважає недійсними та просив суд в своїй уточненій позовній заяві визнати недійним договір купівлі-продажу автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 22 травня 2008 року. Просив визнати недійсною видану 08 липня 2008 року довіреність від імені ОСОБА_6 на імя ОСОБА_8 Також просив суд визнати недійним біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу від 26 грудня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представники відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позовні вимоги не визнавали. Вважають, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем, правові підстави для визнання укладених договорів недійними відсутні. Також посилалися на те, що в Державному реєстрі застав рухомого майна номер транспортного засобу було внесено з помилкою, тому відсутні підстави вважати, що саме спірний транспортний засіб перебував під обтяженням.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, будучи судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в порядку, встановленому ст. 74 ЦПК України.

Представник УДАІ ГУМВС України в Полтавській області в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року, в решті вимог покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані по справі докази , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 50 000 грн. з терміном повернення не пізніше 15 квітня 2010 року.

Також встановлено, що 23 квітня 2007 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір застави автотранспорту № 418М, за умовами якого відповідач ОСОБА_6 для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 23 квітня 2007 року, передала у заставу позивачу «Приватбанк» автомобіль вантажний рефрижератор IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, що належав їй на праві приватної власності.

Договір застави 23 квітня 2007 року посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 2253.

Застава транспортного засобу (рухомого майна) 22 травня 2007 року була внесена до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с. 15).

Частиною 1 ст. 215 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, зокрема, вимог ч. 1 ст. 203 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 17 Закону України „Про заставу заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згоди заставодержателя.

Згідно з п. 17. 7. договору застави автотранспорту № 418 М від 23 квітня 2007 року відповідач ОСОБА_10 зобовязалася не передавати предмет застави в оренду (майновий найом), у лізинг, у спільну діяльність або безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмовою згоди позивача.

Також судом встановлено, що 26 грудня 2008 року між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_8, з однієї сторони, та ОСОБА_7, з іншої сторони, без отримання письмового погодження ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено біржовий контракт купівлі-продажу транспортного засобу IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору. Біржовий контракт було зареєстровано на ТБ «Захід-Рівне».

Як встановлено судом, на підставі Закону від 18 листопада 2003 року "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та з метою виконання зобов'язання, до Державного реєстру застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію обтяжень предмета застави транспортного засобу.

Статтею 10 вказаного Закону передбачено, що особа, яка придбала рухоме майно у боржника, який не мав права на його відчуження, вважається добросовісним набувачем за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Оскільки угода купівлі-продажу рухомого майна, а саме біржовий контракт від 26 грудня 2008 року, укладена між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_8, та ОСОБА_7 суперечила умовам договору застави, ОСОБА_6 здійснила відчуження майна, зареєстрованого у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як заставленого, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу (біржовий контракт) від 26 грудня 2008 року автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, зареєстрований на ТБ «Захід-Рівне» підлягає визнанню недійсним, а позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині підлягають задоволенню.

Посилання представників відповідачів в судовому засіданні на те, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем є безпідставним. Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Не заслуговують на увагу і посилання представників відповідача на те, що в Державному реєстрі застав рухомого майна було внесено запис про реєстрацію обтяження не предмета застави, а іншого транспортного засобу, номер якого не співпадає з номером автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714. Як вбачається з наданого до суду витягу з Державного реєстру застав рухомого майна, саме автомобіль IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, номер державної реєстрації ВІ 8004 АК було внесено до реєстру. При цьому номер державної реєстрації не містить помилки. Помилка в номері транспортного засобу не оцінюється судом як відсутність даних про обєкт в реєстрі, а може бути виправлена в порядку, встановленому Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв.

Також встановлено, що при укладенні спірного біржового контракту від 26 грудня 2008 року, від імені ОСОБА_6 діяв ОСОБА_8 на підставі довіреності, виданої 08липня 2008 року ОСОБА_6, посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 5515.

Оскільки на час видачі також довіреності ОСОБА_6 відповідно до договору застави автотранспорту могла передавати право розпорядження транспортним засобом лише за згодою позивача, така згода станом на 08 липня 2008 року була відсутня, суд приходить до висновку про необхідність визнати недійсною довіреність, видану 08 липня 2008 року ОСОБА_6 на імя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на право розпорядження транспортним засобом IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, посвідчену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 5515. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року суд виходить з того, що в судовому засіданні не доведено укладення між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 такого договору. Незавірена належним чином світлокопія договору (а.с. 22) за відсутності реєстрації права власності за ОСОБА_8 на транспортний засіб в органах ДАІ судом оцінюється критично.

Тому суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 22 травня 2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що за змістом статті 216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» не заявлялися вимоги щодо застосування реституції, судом не застосовуються наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 2 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в сумі 45 грн. 50 коп. в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 209, 213 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність, видану 08 липня 2008 року ОСОБА_6 на імя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на право розпорядження транспортним засобом IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, державний номер НОМЕР_1, посвідчену приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 5515.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу (біржовий контракт) від 26 грудня 2008 року автомобіля IVECO 35.10, 1998 року випуску, номер ZCFC714, білого кольору, транзитний номерний знак 17АС7866, укладений між ОСОБА_6, від імені якої діяв ОСОБА_8, та ОСОБА_7, зареєстрований на Товарній біржі «Захід-Рівне».

В задоволені решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати з кожного по 15 грн. 17 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.Л.Яковенко

25.10.2010