23.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц 9147/10 Головуючий в 1 інстанції :
Категорія 21 Доповідач : Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2010 року грудня місяця 23 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Кузнєцової О.А.

Суддів : Приходько Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі : Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи органи опіки та піклування Комсомольської районної в м.Херсоні ради, приватні нотаріуси ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання недійсними та скасування довіреності та договорів дарування, визнання права власності на нерухоме майно;

за позовом органів опіки та піклування Комсомольської районної у м.Херсоні ради в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування будинку та визнання права користування житлом,

в с т а н о в и л а :

В березні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, пославшись на те, що їй на праві власності належало 15/100 частин домоволодіння №26 по вул. Чайковського у м.Херсоні, в якому вона проживала та була зареєстрована разом з неповнолітнім сином ОСОБА_11.

Наприкінці серпні 2009 року відповідач ОСОБА_6 вмовила її продати будинок, з приводу чого вона 29 вересня 2009 року видала останній нотаріально посвідчену довіреність на дарування належної їй частини будинку ОСОБА_7 В листопаді 2009 року разом з сином знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

24 лютого 2010 року, ОСОБА_6, діючи на підставі отриманої довіреності, уклала з ОСОБА_7 нотаріально посвідчений договір дарування належної позивачці частини домоволодіння.

02 березня та 18 березня 2010 року ОСОБА_7 за нотаріально посвідченими угодами подарив спірну частину домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 15/200 частин кожному відповідно.

З урахуванням уточнених позовних вимог та посилаючись на те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування , ОСОБА_5 просила суд в порядку ч.6 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України визнати нікчемною та скасувати довіреність від 29.09.2009 року видану нею ОСОБА_6 щодо розпорядження належної їй частиною домоволодіння; визнати недійсними та скасувати договори дарування від 24.02.2010р., 02.02.2010р. та 18.03.2010р. спірного нерухомого майна; визнати за нею право власності на 15/100 частин домоволодіння №26 по вул. Чайковського у м.Херсоні; стягнути на її користь з ОСОБА_6 понесені судові витрати.

В квітні 2010 року органи опіки та піклування Комсомольської районної у м.Херсоні ради звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору дарування від 24 лютого 2010 року та визнання права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_5 та поновлення права користування житлом неповнолітнього ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову послалися на те, що без попереднього одержання дозволу органів опіки та піклування був укладений договір дарування від 24.02.2010 року, яким порушені права неповнолітньої дитини на користування житлом, який на час укладення угоди проживав та був зареєстрованим у спірному будинку.

Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 травня 2010 року справи об»єднанні у одне провадження.

Рішенням суду від 31 серпня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_5 та органів опіки та піклування Комсомольської районної у м. Херсоні ради задоволено частково. Ухвалено визнати недійсним договір дарування від 24.02.2010 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 15/100 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського в м. Херсоні, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

Визнано недійсним договір дарування від 18.03.2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 15/200 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського в м. Херсоні, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10

Визнано недійсним договір дарування від 02.03.2010 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 15/200 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського в м.Херсоні, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_10

Зобов»язано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 по 15/200 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського у м. Херсоні.

Зобов»язано ОСОБА_5 поновити право користування вказаним житлом її неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 01 листопада 2004 року належало на праві власності 15/100 частин домоволодіння №26 по вул. Чайковського у м. Херсоні, в якому вона була зареєстрована та проживала разом з неповнолітнім сином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

29 вересня 2009 року ОСОБА_5 видала ОСОБА_6 довіреність на відчуження за договором дарування належної їй частини зазначеного домоволодіння на користь ОСОБА_7

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 не заперечувала, що дійсно мала намір продати належну їй частину будинку, з приводу чого разом з сином знялася з реєстраційного обліку за місцем проживання. Проте вподальшому була ошукана відповідачкою ОСОБА_6

З заяви про зняття з реєстраційного обліку від 18 та 27 листопада 2009 року, адресної довідки ВГІРФО УМВС України в Херсонській області від 02 березня 2010 року вбачається, що ОСОБА_5 разом з дитиною виписана зі спірного домоволодіння та вибула до с.Кірово Білозерського району Херсонської області ( а.с.8, 102-104).

Задовольняючи позовні вимоги частково та визнаючи договори дарування недійсними, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Оскільки згода органів опіки та піклування при укладенні договору дарування спірного нерухомого майна від 24 лютого 2010 року отримана не була, на підставі 203, 215 ЦК України зазначений договір є недійсним.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Абзацом 7 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно з Примірним регламентом з оформлення документів та контролю з питань реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб у Україні, затвердженим наказом МВС від 03.02.2006 р. №96, у разі реєстрації неповнолітніх дітей до 15 років з батьками (одним з батьків) відомості про їх реєстрацію вносяться до талона реєстрації одного з батьків.

Відповідно до п.40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки згідно зі ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону нотаріуси для встановлення факту користування нерухомим майном витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом установлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребовувати згоду органів опіки та піклування на посвідчення такого правочину.

Тобто право користування майном члена сім»ї власника житла пов»язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право на користування жилим приміщенням, що відчужується.

Матеріали справи свідчать, на момент укладення договору дарування від 24 лютого 2010 року спірного будинку неповнолітній ОСОБА_11 в будинку №26 по вул. Чайковського у м. Херсоні зареєстрований не був, право користування ним житлом у оспорюваному будинку шляхом реєстрації за місцем проживання не встановлено.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог органів опіки та піклування Комсомольської районної у м.Херсоні ради та ОСОБА_5 є помилковим.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційних скарг та приходить до висновку, що за обставинами справи згода органів опіки та піклування на відчуження частини спірного будинку під час укладення договору дарування обґрунтовано не була витребувана. Таким чином, зазначене свідчить про те, що під час укладення договору дарування від 24.02.2010 року права власника або інших осіб порушені не були, а відтак відсутні підстави для визнання договорів недійсними, з приводу чого в порядку ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст.203, 215, 224, 405 ч.1 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 31 серпня 2010 року в частині визнання недійсним договору дарування від 24.02.2010 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 15/100 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського в м. Херсоні; визнання недійсним договору дарування від 18.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 15/200 частин зазначеного житлового будинку; визнання недійсним договору дарування від 02.03.2010 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 15/200 частин житлового будинку; зобов»язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 по 15/200 частин житлового будинку №26 по вул. Чайковського у м. Херсоні та зобов»язання ОСОБА_5 поновити право користування вказаним житлом її неповнолітнього сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1,

с к а с у в а т и, ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_5 та органів опіки та піклування Комсомольської районної у м. Херсоні ради відмовити.

В решті частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів місяців шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :