АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: земельне Доповідач - Черкасов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Кукліної Н.О.

суддів - Черкасова В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя особа Мереф'янська міська рада Харківського району Харківської області про знесення самовільної будівлі, виділ частки будинку і встановлення порядку користування земельною ділянкою

по апеляційній скарзі ОСОБА_3

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

18 квітня 2005 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поновлення порушеного права і знесення самовільної споруди. В зв'язку зі смертю ОСОБА_4 4 січня 2008 року, судом притягнуто до участі у справі правонаступника ОСОБА_3.

Уточнюючи та доповнюючи позовні вимоги ОСОБА_2 в обгрунтування своїх вимог просила суд знести самовільно побудовану відповідачкою прибудову, виділити позивачу 1/2 частину будинку №32 по вул. Привокзальній в м. Мерефа, Харківського району Харківської області, а саме виділити кімнати «1-3», «1-4», «1-1», «1-2», прибудови «А1-1», «а1», сараї літ. «Г», «Ж» і надати їй у користування 1/2 частину земельної ділянки.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, пояснила, що не відмовлялась від жодної позовної вимоги і просила при визначення порядок користування земельною ділянкою просила суд керуватися висновками судової експертизи і визначити такий порядок відповідно до 2-го варіанту судової експертизи.

Відповідачка заперечувала проти позову, пояснивши, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19.01.1979 року визначені розміри земельної ділянки між попередніми співвласниками за фактичним користуванням, а тому відсутні підстави для виділу позивачу у користування 1/2 частину ділянки. Що до позовної вимоги про знесення самовільної споруди відповідач не надала пояснень і заперечень.

Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області подана суду заява про розгляд справи за відсутності представника ради.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2010 рок позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Самовільно побудовану прибудову, що зведена на місці знесеної веранди літ. «а» у будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул Привокзальна, буд 32. - знести за рахунок ОСОБА_3.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, що розташована в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Привокзальна, буд 32 відповідно до 2-го варіант судової будівельно-технічної експертизи № 6854/9923 від 28 березня 2006 року, а саме:

-ОСОБА_2 виділено у користування земельну ділянку при будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Привокзальна,32 розміром 616 кв. м.;

-ОСОБА_3 виділено у користування земельну ділянку при будинку, що

розташований в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Привокзальна, 32 розміром 616 кв. м.

Проведено межу користування земельною ділянкою при будинку, що розташований в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Привокзальна, 32 в точках, «А», «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «Ж», «З», «И», «К», «Л», при цьому точка «А» розташована не межі вул. Привокзальної (червона лінія), і ділить межу на два відрізки довжиною 18,2 м. і 13,0 м., а точка «З» розташовується на тильній межі земельної ділянки і ділить межу на два відрізки довжиною 13.1 і 17.0 метрів відповідно до додатку № 1 судової будівельно-технічної експертизи № 6854/9923 від 28 березня 2006 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове, у задоволені позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги її доводи, розглянув справу в порушення вимог матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, наданих заперечень на апеляційну скаргу, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того що в натурі порядок користування земельною ділянкою за рішенням суду на протязі 31 року не визначався, межа між колишніми співвласниками не встановлювалася. Спірна земельна ділянка у сторін, як нових співвласників перебуває у сумісному користуванні на загальних підставах без визначення будь-якого іншого порядку користування. Відповідачкою належних доказів на підтвердження своїх заперечень щодо самовільного виконаного будівництва без згоди позивачки з порушенням будівельних норм і правил до суду не надано. Тому самовільна будівля підлягає знесенню за рахунок відповідачки. При цьому позивачкою не надано доказів можливості виділу в натурі її частки і саме тих приміщень, що просить виділити позивачка. Тому в задоволені позову відмовлено за недоведеністю обставин на які посилалась позивачка.

Такі висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає правильними і зробленими у відповідності із зібраними по справі доказами.

Судом встановлено, підтверджено наявними доказами та не заперечується сторонами, що вони є співвласниками житлового будинку №32 по вул. Привокзальній в м. Мерефа Харківського району в Харківській області та кожній із них належить на праві власності його 1/2 частина на земельній ділянці, розмір якої становить 1232 кв.м..

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 серпня 2000 року ОСОБА_2 купила 1/2 частину будинку, що розташований на земельній ділянці в Харківській області, Харківському районі, м. Мерефа, вул. Привокзальна, 32, розмір якої становить 1232 кв. м..

ОСОБА_3 стала спадкоємцем ОСОБА_4, померлої 4 січня 2008 року, відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області.

Статтею 30 Земельного Кодексу України в ред. 1990 року передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Таким чином, до позивачки перейшло за цими правилами право користування 1/2 частиною спірної земельної ділянки.

Судом першої інстанції обґрунтовано визнанні безпідставними посилання відповідача на рішення Харківського районного суду Харківської області від 19.01.1979 року, оскільки відповідно до ст. ст. 16, 22-24 ЗК України в ред. 1970 року, що діяли на час ухваленні цього рішення визначено, що право землекористування надається і в порядку відведення, а користування земельною ділянкою, що раніше перебувала у користуванні іншої особі, надається тільки після вилучення цієї земельної ділянки у встановленому законом порядку.

При цьому, право землекористування посвідчується відповідними актами з обов'язковим встановленням меж ділянки в натурі на місцевості.

Матеріали справи не містять визначення порядку користування спірною земельною ділянкою за рішенням суду від 19.01.1979 року, наявних доказів на підтвердження виконання рішення суду, а саме акту державного виконавця або іншого акту, що визначив межу між земельними ділянками сторони суду не надали.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що на спірній земельній ділянці в натурі порядок користування цією ділянкою за вище вказаним рішенням суду не визначався і межа ніким не встановлювалася.

Судова колегія вважає судом першої інстанції відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 6854/9923 від 28.03.2006 року із запропонованих чотирьох варіантів порядку користування спірною земельною ділянкою, обгрунтовано визначено другий варіант, оскільки кожна із сторін має право користування половиною спірної земельної ділянки, а він найбільш придатний для користування співвласниками цією ділянкою, враховує самовільно зведену прибудову, що надає можливості співвласникам для укладення мирової угоди відносно подальшої долі прибудови навіть на стадії виконання рішення суду

Згідно до вимог ст. 357 ч. 4 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Статтею 318 ч. 5 ЦК України визначено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6854/9923 від 28.03.2006 року також визначено, що прибудова відповідачки не відповідає будівельним нормам правилам. Так експертом встановлено, що на місці веранди літ. «а», яка знесена, самовільно зведена прибудова, яка не закінчена будівництвом. В зв'язку із зведенням такої прибудови у приміщеннях, якими користується позивач, виявлені пошкодження панелей, шпалер, що є результатом руйнування крівлі позивача при проведені будівельних робіт. Крім того, улаштування крівлі самовільної прибудови призводить до попаданням вологи, що може призвести до руйнування конструктивних елементів як самої прибудови, так і приміщень позивача.

Крім того, відсутні дозволи на проведення такого виду робіт, що також є порушенням будівельних норм і правил.

В матеріалах справи відсутнє свідоцтво, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до вимог ст. 16 ч. 1 п. 4 ЦК України встановлено, що одним із засобів захисту порушеного права є відновлення становища, що існувало до такого порушення, а ст. 376 ЦК України передбачено можливість знесення самовільної споруди в разі відмови особи привести самовільне будівництво у відповідність із будівельними нормами і правилами.

Судом першої інстанції обгрунтовано встановлено, що самовільна прибудова призвела до пошкодження майна позивачки і створює реальну загрозу руйнування майна позивачки, то відповідачка, як особа, що стала спадкоємцем прав та обов'язків спадкодавця ОСОБА_4, не має права в подальшому завершувати будівництво такої самовільної споруди.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про знесення самовільної прибудови з підстав ненадання доказів відповідачкою стосовно отримання дозволу на проведення будівельних робіт, на отримання у встановленому порядку проекту на будівництво та прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів на підставі свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, що видається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Судова колегія вважає, що доводи ОСОБА_3 викладені в апеляційній скарзі були предметом ретельного дослідження суду першої інстанції та визнані без підставними.

Виходячи з наведеного судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно та обєктивно встановлені дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам і постановлено законне та обґрунтоване рішення, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду також не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст.307,ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: