АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Омельченко Л.М.

Суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

При секретарі: Буряк С-М.

З участю позивача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства фірми «Віннер Форд Полтава ЛТД» ТОВ фірми «Еколог» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки зарплати, відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1

Л.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Посилався на те, що з 1.03.1998 року по 11.02.2005 року працював у Дочірньому підприємстві фірмі «Віннер Форд Полтава ЛТД» товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Еколог» на різних посадах.

Наказом №76 від 11.02.2005 року його було звільнено з роботи з останньої посади - генерального менеджера за власним бажанням.

У період роботи на підприємстві з 2001 по 2005 роки йому не повністю було виплачено заробітну плату, а в день звільнення з роботи відповідач також не провів з ним повного розрахунку.

Просив стягнути з ДП фірми «Віннер Форд Полтава ЛТД» ТОВ фірми «Еколог» на його користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 5000 грн.00коп., середній заробіток за невиплату остаточного розрахунку в день

звільнення у розмірі 10000 грн.00коп. та моральну шкоду за понесені моральні страждання у зв»язку з невиплатою заборгованості по зарплаті в сумі 3000 грн.

В ході розгляду справи судом ОСОБА_2 подав заяву про зменшення позовних

вимог.

Просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі станом на 1 січня 2001 року в сумі 3756 грн.21коп., заборгованість по заробітній платі за період з січня 2001 року по лютий 2005 року у розмірі 5100 грн. 57 коп., середній заробіток за невиплату остаточного розрахунку в день звільнення у розмірі 21000 грн.00 коп. та моральну шкоду в сумі 3000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Пстановлено стягнути з Дочірнього підприємства фірми «Віннер Форд Долтава ЛТД» товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Еколог» на користь ОСОБА_2 4508 грн.21 коп. заборгованості по заробітній платі.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 2 вересня 2010 року виправлено арифметичну помилку та описку у вищевказаному судовому рішенні.

Постановлено в описовій та в резолютивній частині рішення суду цифри та слова «752 грн.» виправити на «899 грн.62 коп.», «4508 грн.21 коп.» виправити на «4655 грн.83 коп.»

Рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення всіх позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ДП «Віннер Форд Полтава ЛТД» в особі представника за дорученням ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на її необгрунтованість.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.309 ч.І п.п.З, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача в період з 1 березня 1998 року по 11 лютого 2005 року та був звільнений з роботи за власним бажанням згідно наказу №76 від 11.02.2005 року (а.с.5).

Також правильно з»ясовано, що станом на 1 січня 2001 року ДП «Віннер Форд Полтава ЛТД» не виплатило ОСОБА_2 заробітну плату у розмірі 3756 грн.21 коп., а за січень-лютий 2005 року йому не виплачено 899 грн.62 коп., в тому числі 591 грн.55 коп. компенсації за невикористану відпустку. Всього заборгованість на день звільнення становить 4655 грн.83 коп.

Тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4655 грн.83 коп. є законним, обгрунтованим, постановленим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, і колегія суддів не знаходить підстав для його скасування в даній частині.

Разом з тим, висновки суду про відмову ОСОБА_2 у стягненні на його користю середнього заробітку за час затримки розрахунку і моральної шкоди не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Згідно ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235),

орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування в даній частині рішення місцевого суду з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і стягнення на його користь з ДП «Віннер Форд Полтава ЛТД» 5000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки дана грошова сума є співмірною з сумою стягнутого на його користь боргу по заробітній платі.До того ж, врахуванню підлягає факт звернення позивача з даними вимогами в суд через 5 років після його звільнення з роботи.

Крім того, відмовляючи позивачу в задоволенні його вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не надано доказів у підтвердження його моральних страждань чи переживань через неправомірні дії відповідача.

З таким висновком колегія суддів не може повністю погодитися, оскільки позивач надав докази та обгрунтування заподіяної йому моральної шкоди у зв»язку з невиплатою заробітної плати.

Тому рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в сумі 300 грн. При цьому враховуються характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань та характер немайнових втрат.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.І п.2, 309 ч.І п.п.З, 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія

суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 01 квітня 2010 року скасувати в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове рішення про часкове задоволення даних позовних вимог.

Стягнути з Дочірнього підприємства фірми «Віннер форд Полтава ЛТД» товариства з обмеженою відповідальністю «Еколог» на користь ОСОБА_2 5000 грн.00 коп. (п»ять тисяч гривень 00 коп.) середнього заробітку за час затримки розрахунку та 300 грн. (триста гривень) моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді