Справа №2-353/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2010 року смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Іванчука В.І.

при секретарі - Антиповій Л.В.

за участю позивачки ОСОБА_1, представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна подружжя, що складається з присадибної земельної ділянки, площею 0,10 та, розташованої по вул. Б.Хмельницького 33 в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області та встановлення порядку користування нею,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2008 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна подружжя, у якому просила суд розділити між нею та відповідачем майно нажите під час шлюбу, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, розташованих по вул. Б. Хмельницького, 33 в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог в позовній заяві вона послалася на те що, 25.04.1987 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У звязку з тим, що сімейне життя з відповідачем у неї не склалося, 05.12.2006 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. За час перебування в шлюбі їм було виділено земельну ділянку площею 0.10га по вул. Б. Хмельницького, 33 в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. Згодом на земельній ділянці ними спільно був побудований будинок з господарськими спорудами. Земельна ділянка належить відповідачу на підставі державного акту серії ЯЕ №667978, виданого Фонтанською сільською радою Комінтернівського районна Одеської області від 28 липня 2007 року. До даного часу згоди щодо розподілу майна між ними не досягнуто, у звязку з чим вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, відмовившись від розподілу недобудованого житлового будинку про що надала до суду заяву. Її відмова прийнята судом, про що 01 лютого 2010 року винесена відповідна ухвала.

Позовні вимоги в частині розподілу земельної ділянки розташованої по вул. Б. Хмельницького, 33 в с. Фонтанка, що є спільною власністю подружжя в судовому засіданні позивачка підтримала та просила їх задовольнити пославшись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що у 1992 р. йому була передана в користування спірна земельна ділянка з того часу і до розлучення та фактичного припинення шлюбних стосунків позивачку ОСОБА_1 спірна земельна ділянка не цікавила, вона її не обробляла, будь-якого будівництва не проводила. Після розлучення з позивачкою він скористався своїм правом на приватизацію земельної ділянки і безоплатно її приватизував та отримав державний акт на право власності на землю, потім оскільки йому не було де проживати він розпочав будівництво житлового будинку яке триває по теперішній час, тому відповідач вважає спірну земельну ділянку своєю особистою власністю і за даних підстав просив відмовити в позовних вимогах.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, оцінивши надані до суду докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно виписки з рішення Комінтернівського районного суду Одеської області № 2-418/03 від 31 січня 2003 року - між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано шлюб, який був зареєстрований 25 квітня 1987 року, (а.с.54)

Відповідно до вимог ст. 44 КпШС УРСР (які діяли на час ухвалення вищевказаного рішення суду) - шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії І - ЖД № 058068 виданого ОСОБА_3 10 червня 2008р. відділом реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області - 05 травня 2006 року, в Книзі реєстрації розірвань шлюбів, актовий запис № 238 зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.55)

Таким чином, незважаючи на ухвалене судом рішення про розірвання шлюбу в 2003 року у встановленому ст. 44 КпШС порядку, розлучення зареєстровано не було, тому суд приходить до висновку що належним моментом розірванні шлюбу слід вважати час реєстрації розлучення в органах РАЦСу.

Відповідно до розяснень, викладених в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд, вирішуючи спір про поділ майна подружжя повинен встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем зареєстровано 25 квітня 1987 року.

Згідно копії архівного витягу № 325 виданого 21.05.2007р. начальником районного державного архіву ОСОБА_4 - Рішенням № 40 виконкому Фонтанської сільської Ради народних депутатів від 15 травня 1992 року - робочому радгоспу «ім. 50-річчя Великого Жовтня» ОСОБА_3 виділено земельну ділянку, площею 1 000 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по ОСОБА_5, 33 в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області, (а.с. 114)

З матеріалів справи вбачається, що після укладення шлюбу в 1987 році ОСОБА_3І та ОСОБА_1 постійно проживали та були зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку № 22, що належить на праві приватної власності матері позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 Після ухвалення рушення суду про розірвання шлюбу від 31 січня 2003 року позивачка та відповідач залишились проживати за вищевказаною адресою.

Як вбачається з копії рішення Комінтернівського районного суду № 2-1422/04 від 30 листопада 2004 року, ОСОБА_6, як власник будинку № 22 по вул. Сонячна в с. Фонтанка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення, у звязку з порушенням відповідачем правил проживання. Її вимоги задоволено в повному обсязі, рішення суду набрало законної сили 30 грудня 2004 року. (а.с.56)

Згідно копії Акта державного виконавця Копієвської А.М. від 09 лютого 2005 року складеного при примусовому виконанні виконавчого листа Комінтернівського районного суду 2-1422 від 10.01.2005 року встановлено, що ОСОБА_3 був виселений з вищевказаної адреси, забрав особисті речі інше майно залишено до вирішення судом спору про розподіл майна.(а.с. 62)

Відповідно до копії Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 667978 від 26 жовтня 2007 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 28 - ОСОБА_3, на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського районну Одеської області № 191 -У від 28 липня 2007 року, являється власником земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області по вул. Б.Хмельницького, 33 в с. Фонтанка. Цільове призначення вищевказаної земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (а.с.53)

Як вбачається з копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 - виготовленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Діва інвест ЛТД», згідно договору № 464 від 09 серпня 2007 року - станом на серпень 2007 року на спірній земельній ділянці забудовані землі відсутні, що свідчить про те що на час виготовлення документації будь-які будівлі або споруди, на спірній земельній ділянці були відсутні.

Згідно копії інвентаризаційної відомості виготовленої ЗО вересня 2009 року Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації - відсоткова готовність будівлі позначеної на плані літ. «Б» - складає 63 %, літ. «В» гаражу - 28 %. рік забудови 2009. (а.с. 99)

Відповідно до вимог ст. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, речі індивідуального користування.

Згідно ч. 2 ст. 373 Цивільного Кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону.

Статтею 40 Земельного Кодексу України передбачено, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, відповідно ст.ст. 81,

116 Земельного Кодексу України.

Відповідно ч. 2 ст. 60 Сімейного Кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні відповідачу безоплатно передано у власність вищезазначену земельну ділянку, яку останній приватизував і вона є його особистим (індивідуальним) майном, крім того з 1992 по 2003-2007 р., тобто на час перебування в шлюбі відповідача та позивачки будь-які дії щодо будівництва житлового будинку родиною вчинено не було, що повністю знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, тому суд вважає, що земельна ділянка, право власності на яку набуто шляхом приватизації є особистою приватною власність відповідача, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Після розлучення та фактичного припинення шлюбу відповідач ОСОБА_3 виготовив технічну документацію на земельну ділянку, рішенням органу місцевого самоврядування використав своє право передбачене ст. 120 ЗК України та отримав безкоштовно у власність вищевказану земельну ділянку про що свідчать наявні в матеріалах справи документи.

Відповідно до ст. 81 ЗК України земельні ділянки, які надавались громадянам у користування, передаються їм у власність безоплатно. Відтак, земельна ділянка, право власності на які набуто шляхом приватизації, є особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона безоплатно передана у власність, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладені обставини вимоги позивачки щодо розподілу земельної ділянки є безпідставними, тому в їх задоволенні належить відмовити.

У відповідності до ст.ст. 15-16, Ч.Ч.2 та 3 ст.325; ст.331; ст.328; ст.ст.373; 375-373; ч.3 ст.386, ст.372 ЦК України, ст. 44 КпШС УРСР; ст. 57, 60 СК України; ст. 81, 121 ЗК України та керуючись 10-11, 15, 60, 212 -215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл сумісного майна подружжя, що складається присадибної земельної ділянки, площею 0,10 га, розташованої по вул. Б.Хмельницького, 33 в с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області та встановлення порядку користування нею - ВІДМОВИТИ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Комінтернівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України

Суддя: