Оболонський районний суд міста Києва
Справа №2-265б/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2010 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді Таргоній Д.О.,

при секретарі Фоменко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва цивільну справу зи позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зміну умов кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 у лютому 2010 року звернулась до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про зміну умов кредитного договору, обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним.

15.06.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» був укладений кредитний договір № 03-554/07-А про надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 15 383,00 доларів США строком до 14.06.2014 року.

Позивачка зазначає, що під час укладання договору відповідачем було порушене чинне законодавство України, так як умови кредитного договору щодо видачі кредиту в іноземній валюті не відповідають вимогам законодавства України, оскільки відповідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути визначене у грошовій одиниці України - гривні, а вона змушена погашати кредит та сплачувати відсотки за його користування відповідно до умов кредитного договору в доларах США.

Вважає, що умови кредитного договору передбачають відповідальність лише позивачки та захищає інтереси лише відповідача, що є несправедливим відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем включено в договір пункти, які значно погіршують її становище, перекладають на неї всі фінансові ризики, які пов'язані з коливанням курсу долару США та можливі свої збитки. Зазначає, що відповідач, як професійний надавач послуг увів її в оману стосовно дійсного характеру та змісту правочину, включивши в договір пункти, які значно погіршують становище позивачки порівняно з відповідачем.

Позивачка також вказує на те, що не має наміру відмовлятися від своїх договірних зобовязань, однак зростання курсу долара США впливає на здатність відповідно до умов договору сплачувати платежі, визначені у ньому. Внаслідок фінансової кризи прибуткова діяльність позивачки по відношенню курсу доллара до гривні значно зменшилася, прибуток вона отримує в гривні та змушена купувати за постійно зростаючим курсом долари США по комерційному курсу банків для внесення оплати по договору.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просить суд внести зміни до кредитного договору № 03-554/07-А від 15.06.2007 року, а саме: змінити пункт 2.1, виклавши його в такій редакції: «Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15 383 долари США з оплатою по процентній ставці 9,3 процентів річних, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ в розмірі 5,05 грн./дол. США станом на 15.06.2007 року складає 77 684,15 гривень»; пункт 3.3 кредитного договору № 03-554/07-А від 15.06.2007 року викласти в такій редації: «Позичальник зобовязується щомісчяно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця , здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 184 долари США в національній валюті в гривневому еквіваленті по курсу НБУ, що діяв на момент укладення договору, визначений п. 2.1 цього договору»; пункт 4.1 кредитного договору № 03-554/07-А від 15.06.2007 року викласти в такій редакції: «Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у гривнях по курсу 1 долар США І 5,05 грн. за ставкою, установленою в п. 2.1 цього договору».

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне,

15.06.2007 року між ОСОБА_1М, та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 03-554/07-А про надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 15 383 доларів CШA на споживчі цілі, а саме придбання автомобіля марки Volkswagen Polo.

Відповідно до п. 2.1 Договору, банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 15 383 долари США з оплатою по кредитній ставці 9,3 процентів річних.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка скористалася грошовими коштами, отриманими за кредитним договором N8 03-554/07-А від 15.06.2007 року та придбала автомобіль.

Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» найменування юридичної особи ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» було змінено на ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є правонаступником ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» з усіма його правами та зобов'язаннями.

Суд вважає посилання позивачки на невідповідність умов кредитного договору щодо видачі кредиту в іноземній валюті вимогам чинного законодавтсва України необгрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму фошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У своїй діяльності банки керуються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п. З ч. 1 ст. 47 вказаного Закону.

Згідно з п. З ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким чином, операції з розміщення коштів є кредитними операціями, які можуть здійснюватись на підставі банківської ліцензії.

Статтею 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» також визначено, що під коштами розуміється: гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

При цьому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в іноземній валюті, банківські метали.

Валютними операціями є, серед іншого, операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком оепрацій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки повязана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту.

Відповідно до п. 2.1 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції, зокрема, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик.

Пунктом 2.3 Постанови правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій» передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу НБУ банки, серед іншого, мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до п. 5.3 вказаної вище Постанови правління НБУ, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Суд вважає, що посилання позивача на п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15- 93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» щодо обовязкової наявності у Банка при здійсненні кредитування індивідуальної ліцензії НБУ не грунтується на Законі.

Так, ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що для здійснення валлютних операцій Національний банк видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Відповідно до п. «в» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Проте, чинним законодавством України не встановлено будь-яких обмежень щодо сум та термінів надання кредитів в іноземній валюті, таким чином, з урахуванням положень ст. ст. 2, 47, 49 ЗУ «про банки і банківську діяльність», суд вважає, що банки мають право здіснювати кредитні операції в іноземній валюті при наявності банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ, що відповідає вимогам законодавства України.

Судом встановлено, що 20.01.2003 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» отримано банківську ліцензію № 28 на здійснення операцій, визначених частиною 1 та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Судом встановлено, що 20.01.2003 року ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» отримано дозвіл НБУ № 28-1 на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини 2 та частиною 4 ст. 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що відповідач має право на здійснення кредитних операцій в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч. 4 цієї статті - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

-в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не

настане;

-зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

-виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

-із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суд вважає, що виконання договору не порушує співвідношення майнових інтересів сторін, оскільки предметом кредитного договору є саме іноземна валюта, яку банк надавав, яку отримав позичальник та яку банк повинен отримати від позичальника на засадах платності.

Крім того, умовами кредитного договору не передбачено, з яких джерел позичальник буде отримувати грошові кошти для повернення позики: будь-то із своїх власних заощаджень, доходів від діяльності, заробітної плати, взаємовідносин з контрагентами, фінансової допомоги зовнішньоекономічної діяльності, тощо.

Тому суд вважає, що посилання позивачки на зростання курсу долару США як на істотну зміну обставин та як на підставу внесення змін до кредитного договору є необгрунтованими.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Суд вважає необгрунтованими посилання позивачки на зміст вказаної статті ЗУ «Про захист прав споживачів» як на підставу для визнання умов кредитного договору, які визначають валюту договору, недійсними та як на підставу для зміни вказаних умов

При укладанні кредитного договору позивачка сама обирала в якій валюті отримувати кредитні кошти, могла передбачити настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті в звязку з виникненням курсових різниць (коливань) валюти кредиту при поверненні кредитних коштів, а тому курсові ризики при поверненні кредитних коштів, згідно з умовами кредитного договору, несе позичальник.

На підставі всього вищевикладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про внесення змін до кредитного договору задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 209. 211-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 524, 533, 652, 1046, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України № 15-93 від 19.02.1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 2.1, 2.3, 5.3 Постанови Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року «Про затвердження положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій», ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про зміну умов кредитного договору - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається протягом 10 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: Таргоній Д.О.