Справа №22-ц-3912/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого: Попруги С.В.

суддів: Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційними скаргами: представника відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та представника відповідачки ОСОБА_5 (до шлюбу ОСОБА_3) Н.В. - ОСОБА_6 на рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 02 серпня 2010 року в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1. ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_3 (після шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 серпня 2010 року стягнуто солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_8 на користь Публічного АТ «УкрСиббанк» в особі Центрального регіонального департаменту Публічного АТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором 0 від 27 лютого 2007 року в сумі 179 607, 80 грн.; стягнуто солідарно зі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного АТ «УкрСиббанк» в особі Центрального регіонального департаменту Публічного АТ «УкрСиббанк» (далі - Банк) заборгованість за кредитним договором 0 від 25 вересня 2006 року в сумі 89 054,34 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_9 фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Представник ОСОБА_9 доводить, що спірні кредитні договори (№ 1 та № 2) укладено з порушенням діючого законодавства, без досягнення між сторонами домовленості по істотним умовам договорів, що мас наслідком їх недійсність; Банк не надав відповідачам письмової інформації щодо умов кредитування, орієнтовної середньої вартості кредитів та не попередив їх про валютні ризики; Банк надаючи кредит в іноземній валюті повинен мати індивідуальну ліцензію на здійснення разової валютної операції. Недійсне основне зобов'язання, не підлягає забезпеченню, тому є недійсним і договір поруки.

Суд розглянув справу без участі відповідачів, їхнього представника, який просив відкласти розгляд справи, що унеможливило надавати заперечення проти позову, відповідні докази.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 фактично посилаючись на неповне зясування судом обставин, шо мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_3 'після розірвання шлюбу ОСОБА_5) Н.В. на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 27 лютого 2007 року в солідарному порядку в сумі 179 607. 80 грн. та ухвалити в цій частині рішення про відмову в позові.

Представник ОСОБА_6 доводить, що судом не враховано, що кредитний договір від 27 лютого 2007 року було в першу чергу забезпечено договором застави автомобіля від 27 лютого 2007 року, чкий було куплено за кредитні кошти. У лютому 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

B. В. було припинено подружні стосунки, і вона не знала про ге, що ОСОБА_1 належним чином не зиконує зобов'язання за кредитним договором. Позивач звернувся до суду про стягнення боргу після спливу лести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, про виникнення боргу її тисьмово не повідомляв, шо з урахуванням вимог закону та положень договору поруки не дає підстав для стягнення з неї боргу, оскільки порука за таких умов припинилась.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (кредитний договір № !). за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 34 250 швейцарських франків на строк з 27 лютого 2007 року по 26 лютого 2014 року. Відповідно до умов кредитного договору № 1 відповідач ОСОБА_1 зобовязався сплатити кредит та установлені відсотки за його користування у встановлені терміни, виконувати інші умови договору, проте цих зобов'язань не виконав.

На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № І із ОСОБА_1 було укладено договір застави від 27 лютого 2007 року. Банком прийнято в заставу автомобіль SKODA Oktavia 2007 року випуску, крім того, між Банком та ОСОБА_8 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_8. зобов'язалась перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 1. вимоги Банку також можуть пред'являтись безпосередньо до поручителя.

Станом на 15 липня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором № 1 складає 179 607, 80 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 25 234. 90 швейцарських франка ( 177 623, 06 грн.) в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом згідно графіка 2 401, 62 швейцарських франка (16 904, 49 грн.); прострочена заборгованість за відсотками 209, 41 швейцарських франка (1 473, 99 грн.); пеня за прострочення кредиту 8, 86 грн.; пеня за прострочення відсотків 1, 89 грн.; неустойка за порушення зобов'язань 500 грн.

За таких обставин, вищезгадані відповідачі відповідають перед Банком за невиконання зобов'язань в солідарному порядку.

Крім того, 25 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (кредитний договір № 2), за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 580 швейцарських франків із строком погашення відповідно до графіку погашення кредиту 24 вересня 2013 року. Відповідно до умов кредитного договору № 2 відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені терміни, виконувати інші умови договору, проте цих зобов'язань не виконав.

На забезпечення виконання зобов'язань по договору кредиту № 2 із ОСОБА_3 було укладено договір застави від 25 вересня 2006 року. Банком прийнято в заставу автомобіль SKODA Fabia, 2006 року випуску, крім того між Банком та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено окремі договори поруки, за умовами яких ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов'язались кожен окремо перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 2, вимоги Банку також можуть пред'являтись до кожного з поручителів окремо.

Станом на 15 липня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за кредитним договором № 2 складає 89 054, 34 грн., а саме; заборгованість за кредитом - 12 486, 39 швейцарських франка (87 889, 03 грн.) в т.ч. прострочена заборгованість за кредитом згідно графіка 1 205, 99 швейцарських франка (8 488, 71 грн.); прострочена заборгованість за відсотками 93, 76 швейцарських франка (659, 96 грн.); пеня за прострочення кредиту 4, 79 грн.; пеня за прострочення відсотків 0, 56 грн.; неустойка за порушення зобов'язань 500 грн.

За таких обставин, вищезгадані відповідачі відповідають перед Банком за невиконання зобов'язань в солідарному порядку.

У судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_6 підтримали доводи апеляційних скарг, інші особи повідомлені про розгляд справи в судове засідання не з'явились.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедпиве рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Обставини, якими мотивовано рішення підтверджені належними й допустимими доказами, доведені Банком, тоді як відповідачі не надали доказів, які б спростовували висновки суду.

Висновки суду про те. що відповідач ОСОБА_1 порушив умови зобов'язань за кредитними договорами № 1 та № 2, що має наслідком стягнення з нього на користь Банку сум заборгованості та інших сум, передбачених цими договорами, умови яких відповідають вимогам законодавства, з ним разом несуть солідарну відповідальність, відповідно до договорів поруки, поручителі ОСОБА_8, і відповідно ОСОБА_3 та ОСОБА_2, бо зобов'язання в даному випадку припиняються лише виконанням, проведеним належним чином, відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотриманням та правильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, ст.ст. 11, 526, 527, 543, 546, 553, 554, 1052, 1054 ЦК України та норм процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Статтею 599 ЦК України, передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Ураховуючи встановлені судом обставини, а також вимоги закону га умови кредитних договорів, колегія суддів вважає, що зобов'язання за кредитними договорами № 1 та № 2 не припинено, тому не припинена дія і вищезгаданих договорів поруки.

Банк мав законне право на звернення з позовом саме до поручителів, і не має обов'язку спочатку звертатись з вимогою про звернення стягнення на заставні автомобілі.

Як убачається зі змісту кредитних договорів № 1 та № 2, згаданих договорів поруки між Банком та відповідачами, з кожним окремо, між сторонами було досягнено домовленостей по всіх істотних умовах договорів, передбачених законом і погоджених сторонами цих договорів, відповідачі були обізнані з умовами кредитування, вартістю кредитів, з можливими валютними ризиками. Саме з урахуванням цих всіх обставин ОСОБА_1 на підставі кредитних договорів отримав кредити (грошові кошти), а інші відповідачі виступили поручителями.

Відповідачі не оскаржили в судовому порядку кредитні договори та договори поруки, тому доводи про їх недійсність, поряд з іншими доводами апеляційних скарг, є безпідставними.

Та обставина, що справу розглянуто без участі відповідачів, які і на час перегляду справи в апеляційному порядку, не надали жодного доказу на спростування висновків суду, а також те. що в даному випадку для надання валютних кредитів законодавство не вимагає від Банку наявності індивідуальної ліцензії, дають підстави для висновку про те. що і в цій частині доводи апеляційних скарг не впливають на рішення суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291.303, 304, 307, 308. З 13-3 15, 3 19 ЦПК України, колегія суддів.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідачів ОСОБА_1. ОСОБА_2. ОСОБА_3 - ОСОБА_9 відхилити.

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми Сумської області від 02 серпня 2010 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий

Судді