Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Матюшенка І.В.

суддів: Малахової Н.М., Худякова A.M.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 9 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Овруцької центральної районної лікарні про зміну підстав звільнення, стягнення вихідної допомоги, компенсації за затримку у виплаті заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні її позову до Овруцької центральної районної лікарні про: зміну формулювання звільнення зі ст. 38 КЗпП України на п.8 ч. 1 ст.36 КЗпП України; нарахування вихідної допомоги при звільненні згідно ст. 21 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон № 796-ХII); стягнення вихідної допомоги при звільненні за ст. 44 КЗпП України в сумі 1996 грн. 50 коп.; стягнення компенсації за затримку у виплаті заробітної плати за період з 01.07.1986 року по 17.06.2009 року в сумі 7933 грн. 75 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про правильність її звільнення за власним бажанням, а відтак не зобов'язав відповідача нарахувати компенсацію при звільненні за ст. 44 КЗпП України, не врахував суд, на думку апелянта, що докази, надані відповідачем сфабриковані та безпідставно не стягнув усієї суми коштів, передбачених ст. 117 КЗпП України, а також безпідставно не поновив строк звернення до суду щодо відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 з 17 лютого 1992 року по 17 липня 2008 року працювала на посаді лікаря-педіатра диспансерного кабінету Овруцької центральної районної лікарні (а.с.52-на звороті), 9 червня 2008 року звернулася з заявою про надання відпустки з послідуючим звільненням з роботи (а.с.58) і наказом відповідача від 11 червня 2008 року № 39-ОС (а.с.59- 60) з 17 липня 2008 року була звільнена з роботи за власним бажанням.

Доводи апелянта про те, що висновок суду першої інстанції про правильність її звільнення не відповідає обставинам справи є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 не представлено суду жодного доказу про написання нею заяви про звільнення у зв'язку з порушенням щодо неї відповідачем трудового законодавства, з наказом про надання відпустки та послідуючим звільненням апелянт ознайомлена (а.с.60) а також апелянтом не представлено суду жодного доказу про її роботу у відповідача за контрактом, що виключає можливість її звільнення за п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Враховуючи, що повний розрахунок з позивачкою при звільненні не був проведений, а саме, 28 грн. 85 коп. підвищеної заробітної плати за роботу в зоні відчуження ОСОБА_2 отримала 17 червня 2009 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП України за період з дня звільнення до дня розрахунку з урахуванням істотності невиплаченої частки заробітку у порівнянні із середнім заробітком. А відтак, доводи апелянта щодо неправильного застосування судом положень ст. 117 КЗпП України, також є безпідставними.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення ОСОБА_2 з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не представлено суду доказів щодо поважності причин пропуску такого строку.

Безпідставними є і доводи апелянта щодо підробки працівниками Овруцької центральної лікарні документів, які були представлені суду, оскільки належних доказів про це ОСОБА_2 суду не надано.

Рішення суду постановлене з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія судців,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 9 червня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: