АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія право власності Доповідач Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів ТАБАЧНОЇ Н.Г., ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі Шпарага О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності , -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на жилий будинок.

Зазначала, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15 лютого 2002 року вона придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями по Данилевському спуску,15 в місті Харкові. Договір купівлі-продажу зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 01 березня 2002 року за № 39069

До 2004 року вона здійснила реконструкцію придбаного будинку, підвела до будинку комунікації, внаслідок чого поліпшила свої житлові умови і з часу реконструкції використовує будинок загальною площею 172,5 кв.м. за призначенням.

У червні 2010 року науковими співробітниками Харківської національної академії міського господарства було здійснено обстеження будинку та надано висновок щодо його технічного стану та можливості експлуатації.

За вказаним висновком:

1. Реконструйований житловий садибний будинок по спуску Данилевському,15 в місті Харкові і його конструктивні елементи знаходяться у задовільному стані і придатні до експлуатації за призначенням;

2.Будівельне вирішення будинку в цілому відповідає архітектурним, протипожежним і санітарним нормам для житлових будівель;

Між ним і суміжними будинками маються нормативні розриви ( більше 8 м.), надвірні будівлі на ділянці відсутні, крім старої дворової вбиральні. Будинок забезпечено необхідним складом інженерного обладнання і підключено до міських інженерних мереж.

Будівельні конструкції будинку капітальні, мають необхідну несущу придатність.

На її звернення до КП « Харківське районне бюро технічної інвентаризації» був виготовлений технічний план на будинок, де він зазначений як самовільне будівництво.

Вважала, що до неї з придбанням житлового будинку перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій він був розміщений і вона як власник ділянки вправі була зводити на ній будівлі і споруди, здійснювати перебудову.

На підставі наведеного та ст. ст. 328, ч.2 ст.331, ст..375, ч.5 ст.376, ст..ст.377,379,380,381 ЦК України ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок № 15 по Данилевському спуску в місті Харкові, загальною площею 172,5 кв.м.

Харківська міська рада, в особі представника за довіреністю, проти позову заперечувала. При цьому посилалася на те, що позивачці не надавалася земельна ділянка під реконструкцію існуючого будинку № 15 по Данилівському спуску; нею не дотримані вимоги ЦК України , ЗК України та « Порядку вирішення питань, пов»язаних з самочинним будівництвом», затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 23.06.04 року за № 90/04, Закону України « Про основи містобудування» та Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ від 08.10.2008 року за № 923 ( зі змінами)

Крім того, представник відповідача зазначав, що всупереч вимогам ст.15 ЦПК України позивачем не зазначено в позові які її права були порушені міською радою, до якої вона не зверталася з клопотанням про збереження об»єкту самочинного будівництва і не отримувала відмови у задоволенні такого клопотання.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2010 року в задоволенні

позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення по суті позовних вимог. При цьому посилається на неповне з»ясування судом обставин справи, невідповідність його висновків обставинам справи, що потягло ухвалення незаконного рішення з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді; перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судовим розглядом за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 15.02.2002 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по спуску Данилевському, 15 в місті Харкові і розташований на земельній ділянці площею 536 кв.м.

В своєму позові ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на житловий будинок за вказаною адресою, загальна площа якого внаслідок реконструкції переобладнань та прибудов становить 172,5 кв.м.

При цьому в обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що з придбанням житлового будинку до неї відповідно до ст. 377 ЦК України перейшло право власності чи право користування земельною ділянкою, на який розміщений придбаний будинок, а здійснене нею самочинне будівництво на порушує прав інших осіб.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що нею не надано доказів того, що земельна ділянка , на якій розташований житловий будинок, належить їй на праві власності чи знаходиться у її користуванні; посилання на відповідність будинку санітарним та протипожежним нормам не підтверджено висновками компетентним органів; реконструкція будинку та прибудова до нього здійснені з порушенням норм земе6льного та містобудівного законодавства.

Вказані висновки відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Відповідно до ст.ст.125,120 Земельного Кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, на набуває права власності на нього ( ч.2 ст.376 ЦК України).

Право власності на самочинно побудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч.3 ); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує прав інших осіб ( ч.5 ).

Відповідно до ст. 30-1 Закону України від 20.04.2000 року № 1699-Ш « Про планування та забудову територій», ст..18 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-ХП « Про основи містобудування» будівництво об»єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об»єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ від 08.10 2008 року № 923 ( зі змінами від 20.05.2009 року), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Державною інспекцією архітектурно-будівельного контролю та її територіальними органами. Сертифікат відповідності документ, що посвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Між тим, позивач не надала суду доказів належності їй на праві власності чи знаходженні у користуванні земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво; відведення їй земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно та прийняття його в експлуатацію у встановленому законом порядку.

Не надано нею і доказів звернення до відповідача у відповідності до « Порядку вирішення питань, пов»язаних з самочинним будівництвом», затвердженого рішенням 22 сесії Харківської міської ради 4 скликання від 23.06.2004 року з проханням про збереження об»єкту самочинного будівництва та надання земельної ділянки для його експлуатації. Зазначивши Харківську міську раду відповідачем, ОСОБА_2, всупереч вимогам ст. 15 ЦПК УК України, в своєму позові не вказала які її права порушені, оспорені чи не визнані міською радою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачкою реконструйовано житловий будинок та здійснено до нього прибудову з порушенням земельного та містобудівного законодавства і правомірно відмовив в задоволенні її позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1ч.1 ст.307, ст.ст.308,313,314,315,319,324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Київського районного суду міста Харкова від 29 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді -