Апеляційний суд Чернігівської області
Справа №22ц-3293/2010 Головуючий у І інст. - Шляхов В.І.
Доповідач - Зінченко СП.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого- судді ЗІНЧЕНКО СП.

суддів: СМАГЛЮК Р.І., ІШУТКО В.М.

при секретарі Бивалькевич Т.В.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду від 15 червня 2010 року у справі за позовом Любецького сільського споживчого товариства Ріпкинської районної спілки споживчих товариств Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення нестачі, порчі товару,

ВСТАНОВИВ:

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог Любецькому сільському споживчому товариству Ріпкинської районної спілки споживчих товариств Чернігівської області посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Ріпкинського районного суду від 15 червня 2010 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 1209 грн. 06 коп. у відшкодування майнової шкоди завданої нестачею товарів. Решту вимог залишено без задоволення.

Апелянт зазначає, що інвентаризація товару була проведена неналежним чином, весь товар не був перерахований, в відомості не зазначено найменування та кількість товару, якого не вистачало. Крім того, наступного дня після проведення інвентаризації ОСОБА_1 вимагала від позивача прийняти товар, який не був під час інвентаризації перерахований, оскільки знаходився у неї дома. Апелянт також вказує на те, що згідно ст. 130 КЗпГІ України працівники несуть матеріальну відповідальність за пряму дійсну шкоду. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 12.12.2006 року працювала у відповідача на посаді продавця магазину № 27 в с. Мокрі Велички, що підтверджується копією трудової книжки/а.с.26/.

12.12.2006 року з нею був укладений договір про повну матеріальну відповідальність відповідно до вимог ст.135-1 КЗпП України.

25.03.2010 року в магазині було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої виявлено нестачу товарів на суму 1209 грн, 06 коп. та зіпсований товар на суму 729 грн. 66 коп., що підтверджується відповідними накладними /а.с.8-15/.

Розпорядженням голови Любецького сільського споживчого товариства №09 від 26.03.2010 року відповідачка звільнена з роботи за згодою сторін на підставі стЗ6 КЗпП України.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст, 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку, якщо між працівником і підприємством, установою, організацією, згідно ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріаль мої відповідальності за незабезпечення цінності майна та інших цінностей, переданих йому на зберігання або для інших цілей.

Ухвалюючи по справі рішення, суд вірно та обгрунтованно взяв до уваги доводи позивача та надані нею докази, які дійсно свідчать про те, що відповідачка відповідно до вимог трудового законодавства повинна нести матеріальну відповідальність за виявлену недостачу матеріальних цінностей тазобов'язана її погасити. Апеляційний суд погоджується з висновком суду в частині залишення без задоволення позовних вимог щодо зіпсованого товару, оскільки цей товар добровільно було прийнято позивачем на його баланс, крім

того, не було доведено, що зіпсування відбулось через порушення відповідачам покладених на нього трудових обов'язків.

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення посилання апелянта на неналежне проведення інвентаризації, оскільки така інвентаризація була проведена в присутності матеріально-відповідальної особи, про що свідчить її підпис на акті перевірки, заперечень щодо суми нестачі не зазначено.

Щодо бажання відповідача повернути недостатній товар на наступний день після інвентаризації, то відповідно до ч.5 ст. 130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. Однак, передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене працівник може тільки за згодою власника або уповноваженого ним органу, тобто в даному випадку повинна бути згода позивача на повернення товару, а такої згоди на повернення товару відповідач н е давав.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, подані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314-315, 319, 325 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 червня

2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді