Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-289/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2010 року смт. Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської

області в складі:

головуючої судді: Круль І.В.

секретаря: Карабінович О.С.

з участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Богородчани справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дзвиняцької сільської ОСОБА_2, треті особи на стороні позивачки орган опіки та піклування Дзвиняцької сільської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконними виселення з квартири; вселення в квартиру; визнання незаконним договір купівлі-продажу квартири та повернення квартири у власність Дзвиняцької сільської ради,

встановив:

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4, Дзвиняцької сільської ОСОБА_2 про визнання незаконними виселення з квартири; вселення; визнання незаконним договір купівлі-продажу квартири; повернення квартири у власність Дзвиняцької сільської ради.

На стороні позивачки залучено в якості третіх осіб: орган опіки та піклування Дзвиняцької сільської ради та ОСОБА_5.

Представник позивача позовні вимоги мотивує тим, що в 1971 році позивачці з чоловіком та сімєю, Солотвинський лісокомбінат надав квартиру в житловому будинку по вул. Волочія №13 в с. Дзвиняч Богородчанського району. Будучи хворою, з 1968 року, ОСОБА_3 починаючи з лютого 1973 року періодично знаходилась на лікуванні в с. Підмихайлівці Рогатинського району. Під час перебування в лікарні її чоловік в лютому 1974 року, всупереч вимогам ст.71 ЖК України виписав з спірної квартири. Після виписки з квартири ОСОБА_3 була позбавлена житла та приписки. 02.06.1975 р. за заявою чоловіка позивачку було визнано недієздатною, а 19.02.1975 р. шлюб розірвано. 12.08.1975 р. ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, яку 06.10.1975 року вселив в спірну квартиру, всупереч вимогам ст.69 ЖК України. 23.02.2009 року позивачці стало відомо, що 02.02.1990 року без її згоди ОСОБА_6 викупив квартиру в Солотвинського лісокомбінату.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просить постановити рішення, яким: визнати неправомірною виписку ОСОБА_3 з квартири в житловому будинку по вул. Волочія (Івано-Франківська) № 13 в с. Дзвиняч Богородчанського району та зобовязати Дзвиняцьку сільську раду зареєструвати позивачку в квартирі з часу її незаконної виписки з лютого 1974 року; визнати незаконним вселення ОСОБА_4 в квартиру №13 по вул. Волочія (Івано-Франківська) в с. Дзвиняч Богородчанського району та висилити її з цієї квартири; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 02.02.1990 року; та повернути квартиру у власність Дзвиняцької сільської ради, а також визнати поважною причину пропуску строку позовної давності.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнала, просить врахувати, що пропущені всі строки позовної давності та представник позивачки посилається на нормативно- правові акти, які введені в дію після виникнення правовідносин. Ним також не представлено докази, що дія по виписці ОСОБА_3 вчинена саме її чоловіком. Позивачка станом на початку лютого 1974 року була дієздатна, на власний розсуд визначала місце проживання. Вона визнана недієздатною рішенням суду від 02.06.1975 р. Місце її проживання визначалося місцем проживання її опікуна. Будучи в шлюбі з відповідачкою, ОСОБА_6 вправі був її вселити в спірне житло, яке відносилося до житлового фонду Солотвинського лісокомбінату, а не було приватною власністю позивачки. Заявлена вимога про визнання недійсним договору купівлі- продажу, який вчинено всупереч вимог ст.48 ЦК України, не є підставою визнання його недійсним. Дана стаття регулює правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою. Крім того, позивачка була забезпечена житлом, яке відчужене в 1999 році.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до статті 80 Цивільного Кодексу України 1963 року, закінчення строку позовної давності для предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Як встановлено в судовому засіданні, в 1971 році позивачці з чоловіком та сімєю, Солотвинський лісокомбінат надав квартиру в житловому будинку по вул. Волочія № 13 в с. Дзвиняч Богородчанського району. Будучи хворою, з 1968 року, ОСОБА_3, починаючи з лютого 1973 року періодично знаходилась на лікуванні в с. Підмихайлівці Рогатинського району. В лютому 1974 року вона виписана з спірної квартири. 02.06.1975 р. за заявою чоловіка позивачку було визнано недієздатною, а 19.02.1975 р. шлюб з нею розірвано. 12.08.1975 р. ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_7, яку 06.10.1975 року вселив в спірну квартиру. З 1977 р. по 1979 рік ОСОБА_3 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 в господарстві ОСОБА_8, як квартирант, а з 1980 р. по 1982 р. проживала в господарстві ОСОБА_9. звідки вибула 23.07.1985 р. в Івано-Франківську область. В 1986 р. повернулась в даний будинок та зареєстрована, як голова двору. 23.04.1999 р. вона знову, вибула з села, виїхавши знову в Івано-Франківську область (а.с.113-114). 28 січня 1987 р. ОСОБА_5, син позивачки, призначений її опікуном (а.с.4), а ОСОБА_6, батько опікуна, 02.02.1990 року викупив квартиру в Солотвинського ЛК, а 16.07.2008 року помер.

Ст.71 ЦК України 1963 р. вказує, що загальний строк для захисту права за позовом особи право, якої порушено встановлено 3 роки.

Представник позивачки звернувся з позовною заявою до суду 12.02.2010 року. Посилання, що позивачці стало відомо про купівлю-продаж спірної квартири 23.02.2009 р. нічим не підтверджено, не представлено доказів, що ОСОБА_3, з цього часу дієздатна, могла в цей час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними або її опікун з 1987 року, син, дізнався про порушення права тільки в 2009 році та був позбавлений можливості захистити права матері та представляти її інтереси, чи діяв недобросовісно. Також не представлено доказів, про призначення опікуна позивачки в червні 1975 року, після визнання її недієздатною.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представником позивачки ні в поданій заяві, ні в судовому засіданні не наведено переконливих поважних підстав пропуску строку позовної давності, а тому в позові слід відмовити за закінченням строку позовної давності.

На підставі ст.76 ч.2, ст.80 ЦК України (1964 р.), керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Дзвиняцької сільської ради Богородчанського району, треті особи на стороні: позивачки орган опіки та піклування Дзвиняцької сільської ради, ОСОБА_5 про визнання незаконними виселення з квартири; вселення в квартиру; визнання незаконним договір купівлі-продажу квартири та повернення квартири у власність Дзвиняцької сільської ради за закінченням строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області через Богородчанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або отримання копії.

Головуюча