УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.

суддів : Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

при секретарі - Качмар М.Я.,

за участю: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2010 року, -

встановила:

оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Держівської виправної колонії №110 управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Львівській області (далі - Держівська ВК №110) про визнання недійсним трудового договору та зобов'язання виправити неправильність запису в трудовій книжці.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Вважає, що суд прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає про порушення судом норм процесуального права, так як у позові відмовлено у зв'язку із пропуском строку звернення до суду, хоч відповідач не звертався із відповідною заявою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає рішення суду законним, а апеляційну скаргу безпідставною з огляду на викладені нижче мотиви.

За матеріалами справи ОСОБА_2 23.01.1986 року була прийнята на роботу до Держівської ВК №110 за безстроковим трудовим договором. Відповідно наказу начальника установи №68 від 06.05.1997 року відбулися зміни в організації виробництва і праці - робота котельні переведена на посезонний режим роботи, а ОСОБА_2 - переведена на роботу за строковим трудовим договором на час опалювального сезону. До 01.05.2008 року із ОСОБА_2 щоразу укладався строковий трудовий договір на час опалювального сезону, після закінчення якого вона була звільнена відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України. У період міжсезоння після звільнень позивач перебувала у Центрі зайнятості на обліку та отримувала допомогу по безробіттю.

Статтею 23 КЗпП України передбачено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк,встановлений за погодженням сторін; 3) таки, що укладається на час виконання певної роботи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Держівською ВК №110 режим роботи котельні визначено посезонно і тому ОСОБА_2, оператор котельні, з 1999 року до 2008 року приймалась на цю роботу за строковим трудовим договором на час опалювального сезону, по закінченні якого вона була кожен раз звільнена відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Отже, підстав вважати недійсними ці трудові договори суд першої інстанції не мав, а відтак відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 по суті.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення у зв'язку із тим, що суд відмовив у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду при відсутності такої заяви відповідача не відповідають матеріалам справи та мотивам прийнятого рішення, оскільки, як зазначено вище, суд ухвалив рішення по суті позовних вимог і визнав позов безпідставним.

За таких обставин строки звернення до суду не застосовуються.

Таким чином, оскільки суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права то його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 липня 2010 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: