Справа № 2-1246/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 року

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.

при секретарях с/з ОСОБА_1, ОСОБА_2

за участю адвокатів ОСОБА_3, Прудиуса 0.0.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4, яка діє в інтересах онука ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третьої особи органу опіки і піклування Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ПАТ «УкрСиббанк» про визнання права власності на 1/2 частину квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою, -

установив:

у січні 2010 року позивач предявила суду позов в інтересах неповнолітнього онука ОСОБА_5 до відповідача про визнання права власності на частину квартири, вселення та про усунення перешкод у користуванні квартирою 14 на вул.Клепарівській,4 у м.Львові.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2005 року відповідач стала власником даної квартири, яка складається з двох житлових кімнат площею 28,6 кв.м. кухні з комунальними вигодами, загальною площею 47,8 кв.м. До 2005 року з відповідачем, що є її донькою і внуком вони проживали в однокімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_1.

16.03.2006 року відповідач та її син ОСОБА_7 зареєструвалися у придбаній квартирі. Своєю поведінкою донька створила нестерпні умови для свого сина. Рішенням Шевченківського суду м.Львова від 12.0б/2009 року відповідач позбавлена батьківських прав щодо свого сина ОСОБА_7, а розпорядженням райадмінстрації від 20.07.2009 року № 507 її призначено піклувальником неповнолітнього ОСОБА_5.

Дану квартиру вона придбала за власні кошти, так як довший час перебувала на заробітках за кордоном та просить визнати право власності половини квартири за внуком, так як придбавала дану квартиру для них двох.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві та додатково пояснила, що їй стало відомо тільки тепер, після позбавлення батьківських прав про те, що внук не був вписаний у договір купівлі-продажу, коли вона придбавала квартиру на двох Квартира була придбана за 31 тис. дол.США, з яких 5 тис.дол.США надала відповідач, а решта коштів то її. Вона неодноразово зверталася до органів міліції щодо протиправної поведінки відповідача та її співмешканця щодо малолітнього внука. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила та пояснила, що вона придбала квартиру за кошти що позичила у знайомих, свої кошти, які заробила, так як працювала постійно та взяла кредит у банку 5 тис.дол.США, а решта дала позивач. При купівлі квартири оформлення документів проводилося на неї, в подальшому за власні кошти проводила ремонт квартири. На той час відносини з мамою були нормальні. З часу вселення у квартиру з сином були добрі відносини, але в подальшому він почав не

слухатися, втікати до бабці, сидів до 03.00 год. ночі за компютером, не приділяв уваг*' навчанню, виносив речі з квартири, а тому з травня 2008 року не проживає разом. Вонж також зверталася до органів міліції про неправомірні дії мами та її сина, а тому у 2008 рош забрала у сина ключі від квартири. Опікунська рада у 2009 році зобовязала надати ключі і такі вона надала, а осінню 2009 року поміняла замки, а ключів сину не передала. Просить у позові відмовити.

Представник органу позов підтримав та пояснив, що мама позбавлена батьківських прав і піклувальником неповнолітнього є бабця, яка як вбачається з пояснень та документів придбала квартиру на двох: доньку і внука, а тому позов слід задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи, а тому суд вважає, що відповідно до ст.169 ЦПК України розгляд справи слід проводити без участі представника.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково з таких мотив.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04.04.2005 року відповідач стала власником квартири 14 на вуд,Клепарівській,4 у м.Львові, яка складається з двох житлових кімнат площею 28,6 квди<йухні з комунальними вигодами, загальна площа квартири становить 47,8 кв.м. (а^5Г

16.03.2006 року відповідач та її син ОСОБА_7 зареєструвалися у придбаній квартирі, що вбачається з довідки ЛКП «Добробут-401»(а.с.9) та ЛКП «Янів-405» від 11.02.2010 року (а.с. ).

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З пояснень сторін у судовому засіданні та матеріалів справи вбачається, що придбання квартири 14 на вул. Клепарівській, 4 у м.Львові ОСОБА_6 відбулося за волевиявленням сторін правочину. Позивач у судовому засіданні пояснила, що на час придбання даної квартири у них були нормальні відносини з донькою і вона бажала її забезпечити житлом, з метою розїхатись з однокімнатної квартири. Будь-якого обману або тиску як зі сторони доньки, так і інших осіб на позивача не було. Маючи власні кошти, вона надала їх для придбання квартири. При цьому була у нотаріуса під час укладення договору.

З показань свідка ОСОБА_8А у судовому засіданні вбачається, що спірну квартиру оглядали перед купівлею донька і мама. Разом приходили лдо нотаріуса і були присутні під час укладення договору купівлі-продажу. Позивач давала гроші за квартиру, а ОСОБА_9 в той же день отримала позику у банку на 5 тис.дол.США, так як не вистачало коштів. Відносини між мамою і донькою на час придбання квартири були нормальні. Позивач у розмові сказала, що придбаває квартиру для доньки та внука.

Допитаний свідок ОСОБА_10 показав, що на момент придбання квартири відносини мами з донькою були нормальні. Квартиру, зі слів позивача, придбала ОСОБА_4 для доньки та внука за 25 тис.дол.США. Однак, з 2005 року свідок з позивачкою більше не зустрічалися та спілкувалися тільки телефоном і то у великі свята.

З врахуванням наведеного суд не вбачає підстав щодо задоволення вимог позивача про визнання права власності на 1А частину квартири за ОСОБА_5

Як зазначалося вище у спірній квартирі зареєстрований неповнолітній ОСОБА_5 У судовому засіданні встановлено, що його реєстрація за місцем проживання здійснювалася за згодою власника, а саме ОСОБА_6 Сторони у судовому засіданні визнали, що з травня 2008 року малолітній на той час ОСОБА_5 не проживав разом з мамою, так як ОСОБА_6 забрала від нього ключі від квартири. У звязку з розглядом питання щодо?

позбавлення батьківства, опікунська рада при Шевченківській райадмінстрації у 2009 році зобовязала надати ключі і такі відповдівач надала ОСОБА_5, а осінню 2009 року поміняла замки, а ключів сину не передала.

Згідно ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власного ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 аліментів на неповнолітнього ОСОБА_5 не платить та не приймає участі в утриманні дитини.

Неповнолітній ОСОБА_5 у судовому засіданні виявив бажання проживати за адресою реєстрації, оскільки він є дорослим та не може проживати в одній кімнаті з бабцею.

Відповідно до ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Отже відновлення права неповнолітнього ОСОБА_5 щодо користування житлом відповідає вимогам зазначених законів, а також суд вважає, що є обовязком ОСОБА_6 надати житло для проживання сину ОСОБА_5

Оскільки сторони не заперечили, що на час розгляду справи у спірній квартирі ОСОБА_6 були поміняні замки/ а ключів від них у неповнолітнього ОСОБА_5 немає, то позов в частині зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою 14 на вул.Клепарівській,4 у м.Львові та вселити ОСОБА_5 у дану квартиру підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позовні вимоги задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні квартирою 14 на вул.Клепарівській,4 у м.Львові.

Вселити ОСОБА_5 у квартиру 14 на вул.Клепарівській,4 у м.Львові.

У решті у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя ОСОБА_11