Справа №2-46/10 16.11.2010 16.11.2010 16.11.2010
Провадження №22ц-8411/10
Справа № 22ц-8411/10 Головуючий у 1-й інстанції Янчук С.В.
Категорія 24 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Данилової О.О., Самчишиної Н.В.,

при секретарі Шпонарській О.Ю.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про розірвання договору, стягнення коштів переданих за оформлення документів, витребування закордонного паспорта та трудової книжки, стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2009 р. ОСОБА_2 предявив до ОСОБА_4 зазначений позов, який обґрунтував наступним.

2 червня 2006 р. з відповідачем була досягнута домовленість про прийняття його на роботу водієм для здійснення ним рейсів за кордон.

У звязку з цим, він передав ОСОБА_4 для оформлення необхідних документів для виїзду за кордон по квитанції 3 795 грн.

Оскільки до теперішнього часу відповідач свої зобовязання не виконав і добровільно відмовляється повернути сплачені ним кошти, тому просив стягнути з нього вказану суму та судові витрати.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги і остаточно просив, посилаючись на те, що між ними укладений усний договір про оформлення документів і надання роботи, просив розірвати цей договір, стягнути суму переданих ним коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6 846 грн.

Крім того, посилаючись на те, що трудова книжка і закордонний паспорт знаходяться у незаконному володінні відповідача просив витребувати у останнього зазначені документи та стягнути не отриману ним заробітну плату в розмірі 72 084 грн.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2010 року позов задоволений частково.

Договір укладений 2 червня 2006 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 розірваний.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму переданих коштів з урахування індексу інфляції 6 846 грн. та 250 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 51 грн. судового збору, 1040 грн. витрат на правову допомогу, 238 грн. витрат повязаних з проїздом на судові засідання, всього на загальну суму 8 425 грн.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

ОСОБА_4 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить, виходячи з її змісту, скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволеній частині позову.

В обґрунтування скарги посилається на безпідставність вимог позивача саме до нього, оскільки з позивачем ніякі договори він не укладав, кошти були передані позивачем за квитанцією не йому особисто, а ПП «СВ-ТранАвто».

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов в частині вимог про розірвання договору між сторонами та стягнення коштів, суд послався на виникнення між ними договірних зобовязань, за якими відповідач зобовязався надати позивачу послуги по працевлаштуванню, а позивач оплатив ці послуги, на виконання чого 2 червня 2006 р. сплатив по квитанції 3 795 грн., а тому вимоги позивача вважав доведеними.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Згідно положення ст. 626, 638, 639, 651 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певні формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, цивільне законодавство визначає виникнення договорених правовідносин з домовленості між сторонами, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків та можливість розірвання договору судом на вимогу сторони у разі істотного порушення договору іншою стороною.

Як вбачається з матеріалів справи, і підтверджено позивачем в суді апеляційної інстанції, позивач мав намір працевлаштуватись в ПП «СВ ТрансАвто» водієм для здійснення перевезень закордон.

У з звязку з цим, 2 червня 2006 р. по квитанції до прибуткового касового ордеру він для оформлення документів сплатив ПП «СВ - ТрансАвто» кошти в сумі 3 795 грн. (а.с.4).

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що між сторонами по справі були відсутні будь-які домовленості спрямовані на встановлення цивільних прав та обовязків, а відтак і договірні правовідносини, оскільки позивачем для оформлення документів 2 червня 2006 р. були перераховані кошти по квитанції саме ПП «СВ - ТрансАвто», з яким він мав намір укласти трудовий договір, а не особисто відповідачу.

Будь-яких вимог з цього приводу позивач по даній справі до ПП «СВ - ТрансАвто» не предявляв.

Іншого позивач допустимими та належними доказами не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України, то є його обовязком.

За таких обставин, у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору і стягнення коштів слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки і розірвав договір та стягнув грошові кошти, то у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційною інстанцією нового рішення про відмову у позові в цій частині, з розподіленням судових витрат.

Проте, відмова у задоволенні позову до ОСОБА_4 не позбавляє права позивача предявити відповідний позов до ПП «СВ - ТрансАвто».

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача не підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Керуючись статей 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 16 вересня 2010 року в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору та стягнення коштів і судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів переданих за оформлення документів і судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і з цього часу протягом 20 днів може бути оскаржено безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді