Справа № 22-1877/10 р.
Головуючий у 1 інстанції: Береза В.І.
Доповідач: Мікуш Ю.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Курій Н.М.

Суддів: Мікуш Ю.Р., Зверхановська Л.Д.

При секретарі: Балюк О.С.

З участю: адвоката ОСОБА_1 на стороні

відповідача, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року, -

встановила:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 березня 2010 року частково задоволено позов ОСОБА_4

Визнано незаконним розпорядження виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.04.1996 року № 25 „Про передачу у приватну власність квартир житлового фонду м. Миколаєва в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5 квартири у м. Миколаєві Львівської області по вул. Д.Галицького, 13 б кв. 38.

Визнати незаконним свідоцтво про право власності на квартиру по вул. Д. Галицького, 13 б кв.38 належної по 14 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 09 квітня 1996 року, виданого виконкомом Миколаївської міської ради на підставі розпорядження № 25 від 09.04.1996 року, зареєстрованому за № 876 від 24.05.1996 р. у Стрийському МБТІ.

Рішення суду оскаржила відповідачка по справі ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Вважає, що судом було допущено порушення норм матеріального та процесуального законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що підставою для приватизації спірної квартири у її та її покійного чоловіка власність була довідка від 31.01.1996 р. про склад сімї наймача, видана УБ м. Миколаєва, правонаступниками якого є МКУ „ЖКу.

В матеріалах колишнього УБ зазначено, що позивач вибув із спірної квартири.

Вважає, що вищезгадана нею довідка від 31.01.1996 р. № 42 на даний час є дійсною, ніхто її не спростував, не скасував.

Судом не зясовано обставину щодо використання позивачем належного йому житлового чеку.

Судом не зясовано, що спірна квартира на даний час збільшена у своїй вартості, ніж була у 1996 році, оскільки вона з допомогою дочки провела її євроремонт.

Судом не задоволено його клопотання щодо виклику свідка ОСОБА_6 та щоб суд визнав обовязковою явку самого позивача ОСОБА_3 і.В.

Судом не відшкодовано вартість двох житлових чеків: її і її покійного чоловіка.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду, справу передати на новий судовий розгляд.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_1 на стороні відповідача ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_7, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.8 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду, - передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, я постійно проживають в даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за яким зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири.

Матеріалами справи встановлено та судом належно проаналізовано, що квартира по вул. Д.Галицького, 13 б/38 є приватизованою та згідно свідоцтва про право власності, виданого Миколаївською міською радою на підставі розпорядження № 25 від 09.04.1996 р. належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частині відповідачці ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - такі є батьками позивача ОСОБА_5 помер у 2007 році.

Вирішуючи спір, суд підставно взяв до уваги рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 16 вересня 2008 року та ухвалу коле суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2008 року згідно яких позивач ОСОБА_4 визнаний таким, що і втратив право на житлову площу в квартирі АДРЕСА_1 „б в Миколаєві та рахується зареєстрований у спірній квартирі з моменту видачі матері ордеру на заселення спірної квартири, тобто з 1981 року.

За таких обставин, правильним є висновок суду, що приватизація спірної квартири проведена з порушенням Закону України „Про приватизацію державне житлового фонду.

Рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307 ч,1 п. 1, 314 ч,1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 вересня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційну інстанцію на протязі 20 днів.

Головуючий:

Судді:

1