Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-5170/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2010 року Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Черновського Г.В.

при секретарі Вобліковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, виконавчого комітету Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради, треті особи - Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2009 року позивачі звернулися з вищезазначеним позовом, в якому просили суд: припинити право спільної сумісної власності на підставі якої співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 та визначити, що частки співвласників у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_2 є рівними та складають: частка ОСОБА_4 1/4; частка ОСОБА_1 1/4; частка ОСОБА_2 1/4, частка ОСОБА_3 1/4.

В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі, на задоволенні позову наполягали.

Відповідачі в судове засідання по справі своїх представників не направили, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. За таких обставин, на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими про день та час судового засідання і такими, що відсутні без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення.

Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, про день та час його проведення повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти:

06.03.2000 р. на підставі розпорядження виконкому Дніпропетровської міської ради була приватизована квартира АДРЕСА_2. Співвласниками даної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло були подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_1 та їх діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Дана квартира була приватизована членами сім ї, а тому відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» належить вказаним особам на підставі спільної сумісної власності. Частина 1 ст.368 ЦК України передбачає, що розмір частки в праві власності кожного зі співвласників не визначений. Відповідно до вимог статті 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України вважається, що частки кожного зі співвласників в спільному майні є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Договорів про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності між ними укладено не було, а тому слід вважати, що частки, які ним належали в спільному сумісному майні, є рівними. Отже кожному із співвласників в даній квартирі фактично належало по 1/4 частки зазначеної квартири, але документально частки в спільній сумісній власності визначені не були.

19.04.2009 р. помер ОСОБА_4 Спадкоємцями після його смерті були дружина та діти. На момент смерті всі спадкоємці проживали разом із спадкодавцем, а тому прийняли спадщину на підставі статті 1268 ЦК України, яка передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не заявив про відмову від неї.

Двоє спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини на користь своєї матері, про що ними були подані відповідні заяви.

Згідно із частинами 1, 3 ст.372 ЦК України майно, що перебуває в спільній сумісній власності, може бути за згодою співвласників поділене між ними. При цьому право спільної сумісної власності припиняється. Але у відносинах, які виникли після смерті ОСОБА_4, поділ спільного майна у позасудовому порядку шляхом укладення відповідної угоди між співвласниками неможливий у зв'язку із його смертю.

Крім того, при зверненні до нотаріуса позивачам було роз'яснено, що оскільки квартира належала співвласникам на підставі права спільної сумісної власності, то згідно із Інструкцією про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину лише після визначення (виділення) частки померлою в спільному майні, а тому видати свідоцтво про право на спадщину можливо лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Отже, без визначення часток співвласників в спільному майні ми не маємо можливості оформити спадщину після смерті батьків.

Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а це означає, що він має право користуватися, управляти спадковим майном. Відповідно до п.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, суд вважає можливим задовольнити позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Припинити право спільної сумісної власності на підставі якої співвласникам ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_2.

Визначити, що частки співвласників у спільній частковій власності на квартиру АДРЕСА_2 є рівними та складають: частка ОСОБА_4 1/4; частка ОСОБА_1 1/4; частка ОСОБА_2 1/4; частка ОСОБА_3 1/4.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної силі після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: