Справа №22-1369 Головуючий у 1-й інстанції Постигач Б.А.
Категорія: 27 Доповідач в апел. Інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Панчук І.С.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2010 року у справі за позовом відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_4» до ОСОБА_2 і ОСОБА_6 про стягнення коштів по договору позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовзадовольнено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в користь відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_5 ОСОБА_4» 37 890,24 грн. і 425,68 грн. судових витрат, а також 73 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду в частині стягнення пені оскаржив відповідач ОСОБА_2

Апелянт вважає рішення в частині стягнення пені незаконним, оскільки, не враховано норми ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою передбачено, що розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Тому судом неправомірно задоволено позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів пені в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Просить рішення суду в цій частині скасувати та постановити нове рішення про відмову позову в частині стягнення пені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, ОСОБА_3 на задоволення апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

В обгрунтування позовних вимог ВАТ «РайффайзенБанк Аваль» покликався на те , що він належним чином виконав взяті на себе зобов'язання по кредитному договору і перерахував ОСОБА_2 кошти в сумі 15 150 грн. на його рахунок.

Відповідач з 28.08.2008 року не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, внаслідок чого прострочена заборгованість відповідача перед банком станом на 23.08.2009 року становила 18 095,07 грн.

Банком таку вимогу про дострокове погашення грошових зобов'язань було направлено відповідачу 30.07.2009 року і строк погашення був визначний до 28.08.2009 року, але він зобов'язання не виконав. Сума боргу на час розгляду позову складала 37 890,24 грн.

Як встановлено із матеріалів цивільної справи 25 січня 2008 року ОСОБА_2 уклав з ВАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_4» кредитний договір по якому позичив у банку 15150 грн. терміном на 36 місяців з сплатою 28% за користування кредитом і зобов'язався по цьому договору повертати кредити щомісячними платежами .

ОСОБА_2 ж між банком і відповідачем ОСОБА_6 був укладений догорів поруки по якому ОСОБА_6 зобов'язався у випадку невиконання ОСОБА_2 взятих зобов'язань по поверненні кредиту, здійснити таке виконання протягом 5 банківських днів з дня письмової вимоги банку.

Копією кредитного договору від 25.01.2008 року стверджено, що ОСОБА_2 отримав в банку позику на суму 15150 грн. Він зобов'язався цю позику погашати щомісячно і сплатити банку 28 % річних за користування кредитом.

Копією договору поруки від 25.01.2008 року № 014/4437/82/55018 підтверджено, що відповідач ОСОБА_6 взяв на себе зобов'язання перед банком нести відповідальність у випадку невиконання своїх зобов'язань по кредитному договору ОСОБА_2

Пункт 13.3 кредитного договору передбачає обов'язок позичальника сплатити банкові пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення.

Однак ОСОБА_2 цієї вимоги не виконав, а тому у відповідності до п.7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником в повному обсязі разом зі сплатою всіх сум належних до сплати на дату пред'явлення вимоги включаючи проценти, пеню відповідно до договору.

Пункт 7.3 договору передбачає, що позичальник зобов'язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов'язань за договором протягом не більш ніж 30 календарних днів з моменті їх пред'явлення.

У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З розрахунку заборгованості по кредиту, які представив банк, встановлено, що борг з врахуванням відсотків і пені становить 37 890,24 грн.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 позов визнали повністю.

Враховуючи наведене суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Доводи апелянта про те, що судом неправомірно задоволено позовні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідачів пені в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення, не заслуговують на увагу, т.я. відповідно до пункту 13.3 кредитного договору пеня встановлена в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення і в судовому засіданні місцевого суду відповідач позов визнав та не оспорював ці умови договору.

Зустрічного позову про визнання цих умов договору недійсними відповідачами не подано.

Покликання на те, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, не заслуговують на увагу, оскільки ця норма не поширюється на дані правовідносини.

З урахування зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ч.1 п.1 ст.307, 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 4 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: