АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
категорія стягнення суми Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- Кукліної Н.О.,

суддів Черкасова В.В.,Пономаренко Ю.А.

при секретарі Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 14 вересня 2010 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ароф» до ОСОБА_1 про стягнення суми,-

ВСТАНОВИЛА:

09 грудня 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ароф» звернулося до суду із позовом, в якому просило стягнути з відповідача суму неповернутої позики в розмірі 71851,89 грн., а також судові витрати. В обргунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідач 17 липня 2008 року отримав від позивача позику в розмірі 92000 грн., та зобовязався виплачувати її шляхом щомісячного утримання з заробітної плати. Однак з 27.07.2009р. позивач за власним бажанням звільнився, залишок за договором склав 71851 грн. 89 коп., а згідно п.5.3. укладеного між сторонами договору, сума позики підлягає поверненню протягом 3 календарних днів з дня дати оформлення наказу про звільнення.

Між тим, відповідач свої зобовязання не виконав, та позивач був вимушений звернутися за юридичною допомогою для оформлення позовної заяви та звернутися до суду із зазначеним позовом.

В своїх запереченнях відповідач в задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що він ставить під сумнів наказ про звільнення, оскільки, на його думку, він підписаний невідомою особою, однак, в разі винесення рішення про стягнення суми позики просив розстрочити її виплату, бо на теперішній час відповідач не має роботи та на його утриманні знаходиться малолітня дитина.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2010 року позовні вимоги ТОВ «Ароф» були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ароф» суму неповернутою позики в розмірі 71851, 89 грн., судовий збір в сумі 718,52 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. В задоволенні інших позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Ароф» -відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на ті обставини, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, а саме: неповно зясував обставини, що мають значення для вирішення справи та зробив висновкі, які не відповідаюсь обставинам справи.

Вислухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Розглядаючи справу, та частково задовольняючи позовні вимоги, суд обгрунтовано в своєму рішенні посилався на те, що оскільки відповідач своїх зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у розмірі залишку суми боргу в розмірі 71851,89 грн.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони правильні, обґрунтовані та відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі надання сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Матеріали справи містять дані про те, що 17 липня 2008 року між сторонами, за заявою відповідача, було укладено договір безпроцентної позики, з умовами якого сторони були ознайомлені, про що свідчать їх підписи.

Згідно заяви ОСОБА_1П від 15.07.2009 року його було звільнено з 27.07.2009 р. за власним бажанням, про що видано наказ 24.07.2009 р.

Відповідно до наказу від 06.07.2009 р. на час відпустки директора ТОВ «Ароф» ОСОБА_3 її повноваження виконувала ОСОБА_4, яка підписала вказаний наказ. Даний наказ, так само як і факт самого звільнення ОСОБА_1 не було оскаржено та у встановленому законом порядку не скасовано.

Бухгалтерською довідкою підтверджено факт остаточного розрахунку з відповідачем та суму боргу за договором позики в сумі 71851,89 грн. З даним розрахунком ОСОБА_1 був ознайомлений під розпис, претензій не мав.

Відповідно до п.5.3 укладеного між сторонами договору, сума позики підлягає поверненню протягом 3 календарних днів з дня дати оформлення наказу про звільнення.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до умов договору та ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобовязався повернути повну суму позики в порядку, що встановлений договором, але своїх зобовязань не виконав, у звязку з чим суд обґрунтовано стягнув суму боргу в розмірі залишку суми боргу у сумі 71851, 89 грн.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтованно залишив без задоволення заяву представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду, оскільки ним не було надано жодних доказів суду першої інстанції на підтвердження наявності у відповідача на утриманні малолітньої дитини та скрутного майнового стану відповідача. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Відповідач не виконав вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, оскільки не надав суду доказів наявності заявлених обставин.

Розглядаючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та грунтуються на припущеннях.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи, які викладено в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують

В звязку з чим судова колегія не вбачає правових підстав для скасування рішення суду і задоволення апеляційної скарги

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, п.1 ч.1 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом 20 днів з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -