Дата документу 11.11.2010
Справа № 2-2016/10
Справа №2-2016/2010р.
РІШЕНЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2010 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі: головуючого судці - Семенова O.A., при секретарі - Кравченко М.А., за участю:
позивача - ОСОБА_1, представника позивача - ҐІам О.В.,
відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про захист честі та гідності, ділової репутації,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, стверджуючі, що відповідачі звернулися з колективними зверненнями до Міністерства охорони здоров'я України, Секретаріату Президента України, Головного управління МВС України в Одеській області, Управління СБУ України в Одеській області, Прокуратури Одеської області в яких виклали відомості про нібито наявність з його боку порушень діючого законодавства, зловживання посадовими обов'язками. Вважає, що відповідачі при поширенні зазначеної інформації, мали мету опорочити його честь, гідність та ділову репутацію. Просить визнати відомості викладені у вказаних зверненнях недостовірними, такими що не відповідають дійсності, порушують права, свободи, ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідачів спростувати вказані відомості; стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди 200000,00грн. в солідарному порядку.
В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали в повному обсязі, не надали доказів отримання Головним управлінням МВС України в Одеській області колективного звернення відповідачів. Крім того, вважають, що звернення були за змістом образливі, допускаючи неприпустимі особові вирази, та, будучи колишніми працівниками, своїм зверненням намагалися поширити недостовірну інформацію, а не виконати громадський обов'язок.
Відповідачі, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 та представник ОСОБА_6, ОСОБА_5, позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючи на своє конституційне право на звернення до органів державної влади для реагування на виявлені порушення або про факти які мають певні ознаки порушень, користуючись громадським обов'язком.
Дослідивши матеріали справи, вислухав сторони, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі за наступними підставами.
Судом встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в червні 2010 року звернулися з колективними зверненнями до Міністерства охорони здоров'я України, Секретаріату Президента України, в яких викладена критика діяльності ОСОБА_1, як головного лікаря Центральної ССС на водному транспорті, відомості про порушення ним службових обов'язків, зокрема в сфері фінансово-господарської дисципліни, трудового законодавства та інше. Крім того, з аналогічним змістом, звернення від ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в червні 2010 року надійшли до Управління СБУ України в Одеській області, Прокуратури Одеської області (а.с.12-13,77-80). ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 колишні заступники головного лікаря Центральної ССС на водному транспорті, ОСОБА_4 - колишній заступник головного лікаря Чорноморської басейнової ССС.
Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів.
Заява, згідно ст.З Закону України «Про звернення громадян», звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.
Згідно ст.47 Закону України «Про інформацію» відповідальність за порушення
законодавства про інформацію несуть особи, винні у поширення відомостей, що не відповідають
дійсності, ганьблять честь і гідність особи.
Згідно чч.1,2 ст.471 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, є висловлювання,
які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не
можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання
мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх правдивості.
За результатами перевірок Прокуратурою Одеської області факти, які були викладені у
вказаних зверненнях, частково підтвердилися (а.с.87-91,92-93,140-142).
За результатами перевірки Мінздравсм України окремих питань господарської діяльності
Центральної СЕС на водному транспорті встановлено порушення фінансово-господарської
дисципліни та за неналежне виконання службових обов'язків позивача притягнуто до
дисциплінарної відповідальності (а.с..66) .
Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що у відповідачів були
підстави для звернення до вказаних органів і це викликано наміром виконати свій громадський
обов'язок. У зв'зку з чим, та враховуючи, що звернення частково підтвердилися, судом критично
оцінюється твердження позивача, щодо намірів відповідачів його опорочити.
Те що в ході перевірки певна інформація не знайшла свого підтвердження, вказана
обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки відповідачі
своїм зверненням реалізовували своє конституційне право, яке викликано наміром виконати
свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, а не
поширення недостовірної інформації, на що вказується у Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та
честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».
За практикою Європейського суду з прав людини, сама можливість громадян інформувати
органи державної влади про поведінку державних службовців, яка розглядається ними как
неправільна або незаконна, є одною із складових принципа верховенства права, а рамки такої
критики значно ширше ніж у відношенні звичайних громадян (справи «Захаров проти Російської
Федерації», «Касталлс проти Іспанії»).
Встановлення винними у певних порушеннях підлеглих позивача, а не його самого, не може
обмежувати критику його як керівника (а.с.137-139).
Також не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам посадовими чи службовими особами цього органу при
виконанні функціональних обов'язків, які викладені у листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу, що зазаначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня
2003 року №8-рп/2003.
Використання відповідачами виразів, таких як «один з місцевих царьків», «за своїми
моральними якостями не може обіймати таку відповідальну посаду», є оціночними судженнями, які
представляють собою суб'єктивну оцінку заявника морального аспекту поведінки та достовірність
цих оціночних суджень не підлягає доказуванню. Таку позицію з цього питання займає
Європейський суд з прав людини, зокрема, за справою «Захаров проти Російської Федерації».
Та обставина, що відповідачі на час звернення не працювали в Центральної СЕС на
водному транспорті не може обмежувати їх право на відповідні звернення.
Таким чином, позовні вимоги не підлягають задовленню.
Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 215, 218, 294 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Нарушкєвича
ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 гро
захист честі та гідності, ділової репутації, залишати без задоволення.
Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський
міський суд Одеської області на протязі десяти днів з дня наступного за проголошенням
рішення.

Суддя (підпис)

Ї