Справа № 22ц-1099 2010 р.
Головуючий у 1-й інст. Цюмрак М.Д.
Доповідач Юхименко А.Г.
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Юхименка А.Г.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Курій Н.М.,

секретаря Балюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 31 грудня 2009 року; -

встановила:

Оскаржуваним рішенням в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ЗАТ «Єврофінанс» про визнання недійсними трьох договорів фінансовог лізингу, які укладені 21 січня 2008 р. і 07 травня 2008 р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 і ЗАТ «Єврофінанс», та застосування правових наслідків їх недійсності відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржила позивач ОСОБА_1, просить його скасувати та ухвалити нове яким повністю задовольнити її вимоги. При цьому зазначає, що висновки суду не відповідають нормам матеріального те процесуального права, оскільки не враховано, що оспорювані договори фінансового лізингу укладено її чоловіком ОСОБА_2 без її згоди, за умовами договорів чоловік зобов*язаний проводити оплату (лізингові платежі), які є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ст.ст.60,61 Сімейного кодексу України, бо набуті ними за час перебування в шлюбі незалежно від того, що чоловік є підприємцем, тому що їх частки не виділялись. Вона згоди на укладення договорів не давала, тому відповідно до вимог ст.ст.203,215 ЦК України їх слід було визнати недійсними. Покликання суду на рішення господарського суду Львівської області не носить преюдиційний характер, оскільки цим рішенням законність договорів не переглядалась.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта та відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити з наступних мотивів.

Оспорювані договори укладено відповідачем ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем (а.с.117) в процесі своєї підприємницької діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутків. На їх виконання ним оплачено частину лізингових коштів з його поточного банківського рахунку, відкритого для здійснення розрахунків підприємницької діяльності.

Відповідно до норм ст.52 ЦК України відповідач ОСОБА_2 відповідає за

зобов*язаннями, пов*язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, тому цс майно згідно положень статей 57,61 СК України не є об*єктом спільної сумісної власності подружжя (п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Згідно положень ст.806 ЦК України договір лізингу обов'язковому нотаріальному посвідченню не підлягає, тому суд прийшов до правильного висновку, що для укладення оспорюваних договорів письмова згода позивачки по справі є необов»язковою, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Покликання апелянта на те, що суд не мав підстав посилатись на рішення господарського суду Львівської області від 22 липня 2009 р., яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2009 р.(а.с.109-115), не заслуговують на увагу, вони не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного ним рішення, оскільки зазначеними вище судовими рішеннями лише встановлено факт порушення грошових зобов*язань по оплаті лізингових платежів ОСОБА_2 фізичною особою-підприємцем.

Судом правильно визначено правовідносини сторін та матеріальне право, яким регулюються, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів;

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 31 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді