АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: угоди Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Коваленко І.П.

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду м. Харкова апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2010року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства „Автомар, відкритого акціонерного товариства комерційного банку „Надра, в особі Харківської філії, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, виконавчого напису нотаріуса та у зобовязанні зняти заборону на відчуження нерухомого майна, і за позовом третьої особи: ОСОБА_3 до приватного підприємства „Автомар, відкритого акціонерного товариства комерційного банку „Надра, в особі Харківської філії, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1, про визнання договору іпотеки недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2007 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до приватного підприємства „Автомар (далі ПП „Автомар), відкритого акціонерного товариства комерційного банку „Надра, в особі Харківської філії (далі Харківська філія ВАТ КБ „Надра), в якому просила визнати недійсними: 1.кредитний договір №6/3/2004/840/К/260 від 13.05.2004р., укладений між ПП „Автомар і Харківською філією ВАТ КБ „Надра з тих підстав, що він суперечить ч.2 ст.203 ЦК України, оскільки ця угода підписана директором підприємства ОСОБА_4, який на той час не мав відповідних повноважень, оскільки з ним не укладався контракт (трудовий договір); 2.договір іпотеки №6/32004/980/З/332 від 07.07.2004р., укладений між нею і Харківською філією ВАТ КБ „Надра з тих підстав, що він суперечить ч.1 ст.546, ч.1 ст.575 ЦК України, ст.1 Закону України „Про іпотеку, а саме в ньому не вказано строк виконання основного зобовязання, зокрема, строк виконання договору про відкриття акредитивної лінії від 06.07.2004р.; 3.виконавчий напис приватного нотаріуса ОСОБА_5 №3515 від 20.07.2005р. про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.19 Закону України „Про виконавче провадження з тих підстав, що в ньому не зазначено дата набрання ним чинності та інші додаткові вимоги встановлені законодавством.

У подальшому ОСОБА_2 уточнила і доповнила позов, зокрема, залучила до участі у справі в якості третього відповідача - приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу ОСОБА_1, яку просила зобовязати зняти заборону на відчуження нерухомого майна на квартиру №29, загальною площею 84,8кв.м., що знаходиться у будинку №86 по вул. Чернишевського у м. Харкові, та вилучити її з реєстру іпотек.

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, визначивши себе в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, в якому просив визнати недійсним договір іпотеки №6/32004/980/З/332 від 07.07.2004р., укладений між його дружиною ОСОБА_2 і Харківською філією ВАТ КБ „Надра з тих підстав, що спірна квартира, яка стала предметом іпотеки, придбана ними у 1994році в період шлюбу, а тому є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст.65 СК України розпоряджатися спільним майном вони повинні за взаємною згодою, але він ні усної, ні письмової згоди на укладання договору іпотеки дружині не давав.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2009 року вищевказані позови обєднані в одне провадження.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_1 надала суду письмові заперечення, в яких позовні вимоги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вважає безпідставними і, такими, що не відповідають фактичним обставинам, зазначивши, що при посвідченні спірного договору іпотеки від 07.07.2004р. нею були дотримані вимоги чинного законодавства, а саме отримано письмову заяву від ОСОБА_3, яка була нотаріально посвідчена і в якій він давав згоду дружині на передачу спільної сумісної квартири в іпотеку.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 і третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_6 підтримала заявлені ними вимоги, з підстав визначених у їхніх позовних заявах.

Представник відповідача ПП „Автомар ОСОБА_7 подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу по суті за його відсутністю в судовому засіданні.

Відповідачі Харківської філії ВАТ КБ „Надра і приватний нотаріус ОСОБА_1 в судове засідання не зявилися.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір іпотеки №6/32004/980/З/332 від 07.07.2004р. укладений між ОСОБА_2 і Харківською філією ВАТ КБ „Надра. Визнано недійсним виконавчий напис №3515 від 20.07.2005р., виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотечного договору квартиру АДРЕСА_1. Зобовязано приватного нотаріуса зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору №6/3/2004/840/К/260 від 13.05.2004р. відмовлено.

Не погодившись з цим заочним рішенням, в апеляційній скарзі приватний нотаріус ОСОБА_1 просить його скасувати у частині задоволених вимог і ухвали в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні обох позовів в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну правову оцінку наданим доказам. Зокрема, посилається на те, що виконавчий напис №3515 від 20.07.2005року було зроблено з дотриманням вимог чинного законодавства України, а саме ст.89 Закону України „Про нотаріат (в редакції чинній на момент здійснення виконавчого напису) та п.287 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 не передбачали, так само як і зараз не передбачають, зазначення в ньому дати його чинності. Крім того, відповідно до ст.52 Закону України „Про нотаріат запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Датою набрання чинності виконавчим написом нотаріуса слід вважати дату його реєстрації в реєстрі нотаріальних дій.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення в частині відмови у визнанні недійсним кредитного договору не оскаржується, а тому колегією суддів не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у частині визнання недійсними: договору іпотеки №6/32004/980/З/332 від 07.07.2004р., укладеного між ОСОБА_2 і Харківською філією ВАТ КБ „Надра, виконавчого напису №3515 від 20.07.2005р., виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотечного договору квартиру АДРЕСА_1 та, зобовязуючи приватного нотаріуса зняти заборону на відчуження вказаної квартири, суд виходив з того, що ОСОБА_3 надав нотаріально посвідчену згоду своєї дружині ОСОБА_2 на укладання договору іпотеки у забезпечення виконання іншого кредитного договору, який його дружина повинна була укласти з ВАТ КБ „Надра на суму 10000дол.США для здійснення ремонту в належній їм квартирі. При цьому судом за підставу взято те, що заяву ОСОБА_3 було нотаріально посвідчено 13.05.2004року, а іпотечний договір №6/32004/980/З/332 між ОСОБА_2 і Харківською філією ВАТ КБ „Надра укладався значно пізніше - 07.07.2004року.

З такими висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх без повного, всебічного та обєктивного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах, з неправильним тлумаченням норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1967року. Під час шлюбу ними на сумісні кошти на імя ОСОБА_2 була придбана чотирьохкімнатна ізольована квартира, загальною площею 84,8кв.м, яка розташована за адресою: м. Харків вул. Чернишевського,86 кв.№29.

Як убачається з матеріалів справи, 13 травня 2004 року між Харківською філією ВАТ КБ „Надра та ПП „Автомар було укладено кредитний договір №6/3/2004/840/К/260 на суму 350 000дол.США. Власником ПП „Автомар на той момент являвся ОСОБА_8, який приходиться ОСОБА_2 і ОСОБА_3 сином. У цей же день, тобто 13.05.2004року ОСОБА_3 написав письмову заяву у приватного нотаріуса ОСОБА_9 про наданням ним згоди на укладання його дружиною ОСОБА_2 іпотечного договору. Предметом іпотечного договору стала вищеназвана квартира, яку було оцінено в 414 666грн.

07.07.2004року між ОСОБА_2 і ВАТ КБ „Надра укладено іпотечний договір, який підписано вказаними сторонами.

Згідно положень ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

При укладанні договору іпотеки сторонами дотримані вищезазначені вимоги закону, зокрема, цей правочин не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, його вчинено особами, які мали повний обсяг цивільної дієздатності, він укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений, і відповідає волевиявленню обох сторін.

Оскільки ПП „Автомар взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, утворилася заборгованість по основному зобовязанню, в тому числі по сплаті відсотків за його користування, пені та штрафних санкцій, тому ВАТ КБ „Надра змушений був звернутися до нотаріуса за видачею виконавчого напису на стягнення предмету іпотеки.

20 липня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 видано виконавчий напис №3515 на звернення стягнення предмету іпотеки спірної квартири.

Мотивуючи заявлені вимоги про визнання недійсним виконавчого напису, позивачі вказують на те, що при здійсненні виконавчого напису нотаріусом не дотримані вимоги ст.19 Закону України „Про виконавче провадження щодо зазначення у виконавчому документі - дати набранням ним чинності. Між тим, дана вимога стосується рішень судів, передбачених ст.18-1 цього Закону. При вчиненні нотаріальних дій нотаріус перш за все керується спеціальними нормами, регламентуючими його діяльність, а саме Законом України „Про нотаріат та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004року №20/5, які не передбачали і зараз не передбачують зазначення у виконавчому листі дати набранням ним чинності. Крім того, відповідно до ст.52 Закону „Про нотаріат запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії, а тому датою набранням виконавчим написом чинності слід вважати дату його реєстрації в реєстрі нотаріальних дій.

Також, позивачем та третьою особою з самостійними вимогами не надано доказів ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції на підтвердження того факту, що між ОСОБА_2 та ВАТ КБ „Надра мав бути укладений кредитний договір на суму 10000дол.США, оскільки ніяких звернень до Харківської філії ВАТ КБ „Надра з відмітками банку про їх отримання, про можливість отримання такого кредиту, будь-які рішення кредитного комітету банку чи іншого уповноваженого органу банку про розгляд питання про надання такого кредиту не має.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсними іпотечного договору та виконавчого напису і, як наслідок, зобовязувати нотаріуса виключити їх з реєстрів правочинів і нотаріальних дій.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає зміні, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1 п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2010 року змінити: у частині визнання недійсним договору іпотеки №6/32004/980/З/332 від 07.07.2004р. укладеного між ОСОБА_2 і Харківською філією ВАТ КБ „Надра скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовити; у частині визнання недійсним виконавчого напису приватного нотаріуса №3515 від 20.07.2005р. скасувати і в цій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення про відмову у визнання недійсним кредитного договору №6/3/2004/840/К/260 від 13.05.2004р., укладеного між ПП „Автомар і Харківською філією ВАТ КБ „Надра залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -