Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-2921/2009
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2010 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді Левченка А.В.

при секретарі Банасько І.В., Лесик І.Ю.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації, про виділення в натурі ? частини квартири та усунення перешкод в користуванні власністю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Бориспільського бюро технічної інвентаризації про визнання свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно недійсними, -

встановив:

18.03.2009 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду і в своєму уточненому позові вказала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона набула права власності на ? частину будинку, що розташований за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Тургенєва, 46. Даний житловий будинок має два окремих виходи, складається з 2 квартир загальною площею 115,3 кв.м жилою площею 66,8 кв.м. Перша частина будинку - квартира позначена на плані літерою «А» і за порядком, що склався, знаходилась у користуванні сім'ї позивача, складається з: веранди площею 6,8 кв.м, кухні площею 5,5 кв.м, коридору площею 2,4 кв.м, ванної кімнати площею 3,8 кв.м, житлової кімнати площею 14,9 кв.м, житлової кімнати площею 9,0 кв.м, житлової кімнати площею 12,8 кв.м, загальна площа цієї квартири становить 55,2 кв.м. Друга частина будинку-квартира використовується відповідачем та членами його сім'ї, позначена на плані літерою «Б», складається з: веранди площею 3,7 кв.м, веранди площею 14,5 кв.м, житлової кімнати площею 16,6 кв.м, житлової кімнати площею 13,5 кв.м, сан.вузол площею 1,7 кв.м, кухня площею 10,1 кв.м загальна площа становить 60,1 кв.м. Обидві квартири житлового будинку обладнані окремими входами, приміщеннями кухні, санвузлами та іншими підсобними приміщеннями, що дозволяють їх використовувати як окремі об'єкти. Розмір частки позивача складає 1/2 спірного майна, а тому виділення їй в натурі квартири «А» спірного житлового будинку є технічно можливим та відповідає порядку користування майном, що склався між сторонами протягом значного проміжку часу. Крім того, заявлена вимога ОСОБА_1 не порушить права відповідача на його частку, так як розмір квартири «А» спірного житлового будинку, яку позивач просить виділити їй складає 55,2 кв.м., а розмір квартири «Б», яка залишиться відповідачу - 60,1 кв.м. На даний момент відповідач користується обома частинами будинку, що позначені на плані літерами «А» та «Б». Позивач зазначає, що квартира «А» потребує проведення ремонтних робіт і відповідних витрат. Однак, в зв"язку з тим, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні даним майном, вона не може здійснити свої права співвласника. Добровільної згоди про поділ спірного майна сторони не дійшли, тому позивач звернулась до суду з проханням виділити їй у натурі із житлового будинку № 46 по вул.. Тургенєва у м. Бориспіль, Київської області, що знаходиться у спільній частковій власності, ? частину житлового будинку у вигляді квартири, що позначена в інвентаризаційній справі на вказаний житловий будинок літерою "А" , розмір якої складає 55,2 кв.м та до якої входить: веранда 1-1 площею 6,8 кв.м, кухня 1-2 площею 5,5 кв.м, коридор 1-3 площею 2,4 кв.м, ванна кімната 1-4 площею 3,8 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 14,9 кв.м, житлова кімната 1-6 площею 9,0 кв.м, житлова кімната 1-7 площею 12,8 кв.м., зобов"язати ОСОБА_2 звільнити квартиру під літерою "А" у вказаному вище будинку, не чинити перешкод у здійсненні її права власності на частину даної квартири, а також стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн., завдану його протиправними діями. Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали повністю, проти зустрічного позову заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник проти позову заперечили, натомість подали зустрічний позов, обґрунтовуючи його тим, що після смерті батька ОСОБА_3, який помер 15.05.2003р., відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння за адресою: вул. Тургенєвська, 46, м. Бориспіль Київської області. ОСОБА_1 свою долю у спадковому майні успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_4 За життя спадкодавець ОСОБА_3 не оформив належні документи на право власності на вказане домоволодіння, а тому Свідоцтво про право власності та ОСОБА_5 про реєстрацію про право власності на спадкове майно було видане 20.09.2004 року після його (ОСОБА_2М.) звернення до Бориспільського БТІ. Тобто право власності на спільне володіння було видане та зареєстроване після смерті власника, що є грубим порушенням норм цивільного законодавства. Крім того, добудову до спадкового домоволодіння він здійснив за власні кошти по домовленості зі своєю матір"ю ОСОБА_6, яка була співвласником будинку. Дана добудова в експлуатацію не приймалась, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане на все спадкове майно. З цих підстав відповідач просить визнати Свідоцтво про право власності № 761 від 31.08.2004 року та ОСОБА_5 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4788419 від 20.09.2004 року недійсними. Також ОСОБА_2 просить продовжити строк подання позову про визнання вказаних документів недійсним, посилаючись на те, що про порушення своїх прав він дізнався в липні 2009 року. В задоволенні первинного позову відповідач та його представник просили відмовити повністю, їх зустрічний позов задовольнити.

Третя особа по первинному позову та відповідач по зустрічному позову Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві просить слухати справу без участі їх представника, при винесенні рішення покладається на думку суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона проживає по сусідству з даним домоволодінням вже більше 20 років. З квітня 2009 року позивачка не може попасти в даний будинок і вимушена переодіватись в неї вдома, щоб попрацювати на городі. Відповідача вона практично не бачила на цій садибі.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є сестрою матері відповідача. Проживала в даному домоволодінні до 1961 року. Проживали вони в спірній хаті, яка є предметом даного спору. Будувати пристройку почали з 1985 року з приводу установки газового котла, тоді і проводився ремонт в хаті. Позивачка приїздила рідко, мала там частину городу, яку обробляла. Відповідач з матірю проживав однією сімєю, робив ремонт, будував пристройку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що в даному домоволодінні проживав відповідач разом з матірю, робив ремонт, обкладав кирпичем хату з 1985 року. Позивачка приїздила в цей будинок і приїздить зараз, обробляють город.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що живе по сусідству. Мати відповідача померла в 1992 році. З 1985 року відповідач разом з братами робив ремонт та прибудову до хати. Після смерті матері вони між собою поділили город та обробляли свої частини. Вони користувались домоволодінням, де і проживали їх батьки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що відповідач є її чоловік. В даному домоволодінні добудову робив її чоловік при житті його матері, як для своєї матері. Город поділили після смерті матері і кожен обробляв свої частки. Будинком нащадки також користувались. Відповідач пропонував вибір позивачці частину будинку, але вона не погодилась, оскільки хоче забрати все.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, вважає, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом П"ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори від 05.06.2008 року за № 8-1233 та зареєстрованого Бориспільським бюро технічної інвентаризації від 16.07.2008 року за № 7520298, належить ? частина житлового будинку № 46 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Бориспіль, Київської області, який належав померлому ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину. (а.с.9)

Згідно вказаного свідоцтва на ім"я ОСОБА_1, вказаний житловий будинок дерев"яний, обкладений цеглою, позначений на плані під літерою "А-1", житловою площею 66,80 кв.м. Даний будинок має господарські та побутові споруди: сарай під літ "Г", літня кухня під літ "И", сарай (льох під сараєм) під літ "Ж" "Е", літній душ під літ"З", вбиральня під літ "М", огорожа під №1-4, криниця під літ "К".

Інша частина будинку № 46 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться в м. Бориспіль, Київської області, належить ОСОБА_2.(а.с.11-19)

ОСОБА_2 чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, належному їй на праві приватної власності, а саме, без узгодження здійснює переобладнання приміщень житлового будинку, зайняв для особистого проживання жилі кімнати та інші приміщення, що за порядком, який склався за усною домовленістю з попереднім власником померлим батьком позивача протягом значного проміжку часу використовувалась їх сім"єю, розмістив там свої особисті речі, при цьому продовжуючи використовувати й ті приміщення будинку, що раніше були виділені йому у користування за домовленістю між співвласниками. На спроби позивача врегулювати спір мирним шляхом, відповідач не реагує. Дане підтверджується самими вимогами позивача, поясненнями свідків , оглянутими в судовому засіданні фото.

Під час розгляду справи відповідачем ОСОБА_2 був заявлений зустрічний позов, в якому він вказав, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та ОСОБА_5 про реєстрацію про право власності на нерухоме майно, датовані 20.09.2004 р., були видані тільки після його звернення до Бориспільського виробничого комунального господарства та Бориспільського БТІ. При цьому відповідач констатує, що право власності на спільне володіння було видано та зареєстровано 20.09.2004 р. після смерті власника ОСОБА_3, який помер 15.05.2003 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3. Л.М. посилається на норми ст. ст.. 346, 316 ЦК України, які регулюють відносини власності: підстави припинення права власності (смерть власника) та поняття права власності, відповідач вказує, що правом власності є право особи, яке вона здійснює за законом. Застосовуючи вказані норми, ОСОБА_2 фактично визнає за ОСОБА_3 право власності на спірне майно, яке припинилось зі смертю останнього. Тому нелогічно виглядає вимога про визнання недійсними Свідоцтва та Витягу. Із смертю ОСОБА_3 його права та обов'язки припинились, а у його спадкоємців виникли спадкові права та обов'язки. На день смерті спадкодавця діяли норми ЦК УРСР, які повинні застосовуватись до відносин власності на спадковий житловий будинок. В даному нормативно-правововому акті не містилось норм, які б пов'язували момент виникнення права власності на нерухоме майно з державною реєстрацією. Тому факт належності житлового будинку справедливо не викликав сумнівів ні в Бориспільському БТІ, ні в державній нотаріальній конторі, яка здійснювала оформлення права на спадщину, адже права спадкодавця ОСОБА_3 на будинок цілком законні.

Як було з"ясовано в судовому засіданні та підтверджується наявними матеріалами Бориспільського БТІ, ОСОБА_2 сам ініціював розробку технічної та правовстановлюючої документації на ім'я ОСОБА_3, а тому не міг не знати про відповідні дії уповноважених органів та організацій. Однак він не скористався встановленими для цього строками позовної давності. Крім цього, ОСОБА_2 вважає, що Свідоцтво було видано безпідставно, так як у 2008 р. було виявлено самочинно побудовану у 2003 році веранду і побудована частина будинку А-2 в технічному паспорті вказана темним кольором. З технічного паспорту на житловий будинок № 46 по вул. Тургенєва в м. Борисполі вбачається, що самочинно побудовано тільки веранду «а4», про що БТІ повідомило в установленому порядку, а інших порушень не зафіксовано.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач проживав в даному домоволодінні з початку 80-х років разом зі своєю матірю та батьком, який в той час пішов до іншої сімї. В той період відповідач разом з матірю та покійним братом батьком позивачки зробили переобладнання , ремонт та прибудову до існуючого будинку. Після смерті їх матері вони розділили домоволодіння та город, якими користувались до виникнення спору . Після смерті батька він оформив техдокументацію на існуючий будинок.

При вирішенні даного спору, суд також керується розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду СРСР за №4 від 31.07.1981 року Про судову практику по вирішенню спорів , повязаних з правом власності на житловий будинок, дія якого поширювалась на правовідносини того часу стосовно участі відповідача в ремонті, будівництві прибудови даного домоволодіння. Пунктом 5 даної постанови врегульовано, що сам по собі факт сприяння забудовнику зі сторони членів його сімї чи родичів в будівництві будинку не може бути підставою для задоволення їх претензій до забудовника про визнання права власності на частину будинку. Такий позов може бути задоволений судом лише в тих випадках, коли між цими особами та забудовником була домовленість про створення сумісної власності на житловий будинок і саме з цією метою вони вкладали свою працю та засоби в будівництво житлового будинку.

В судовому засіданні відповідачем не надано жодних доказів про його намір створити свою власність на початку 80-х років в домоволодінні його батька та матері, з якими він проживав на той час.

Відповідно до положень ст.. 187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, веранда не є окремим об'єктом раніше нерухомого майна, це складова частина речі і є частиною житлового будинку, а саме його прибудовою: прибудовою є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо).

Тому в даному випадку не можуть бути застосовані положення ст. 376 ЦК України, оскільки в ній мова йде про нерухоме майно в цілому, а не про його частини.

Окрім того, судом не встановлено порушень Бориспільським бюро технічної інвентаризації вимог п. 3.1., 3.2. вказаної інструкції, а саме, про об'єкти, які підлягають технічній інвентаризації та про порядок проведення обмірювальних робіт, згідно якого виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові матеріали. В разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. З матеріалів справи вбачається, що Бориспільське БТІ, як вимагається зазначеною Інструкцією, про виявлення самочинного будівництва повідомило орган місцевого самоврядування. Тобто виконало покладений на нього обов"язок.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та на чому наполягає позивач , ОСОБА_2 пропустив встановлений законодавством строк позовної давності, оскільки не лише знав про сам факт виготовлення Свідоцтва, а й приймав безпосередню участь у необхідних для цього діях: був присутній при проведенні державної прийомки в експлуатацію індивідуального домоволодіння, подавав відповідні документи, ставив свій підпис тощо. Належних доказів на підтвердження своїх доводів про поважність пропуску причини звернення до суду ОСОБА_2 не надав. З огляду на викладене, суд вважає, що зустрічний позов з заявленими ОСОБА_2 позовними вимогами лише свідчить про його намір затягнути розгляд справи.

Положеннями ст.. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частки спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Тобто зміст права спільної часткової власності складають належні співвласникам правомочності щодо володіння, користування і розпорядження спільною річчю. Володіння, користування і розпорядження майном при частковій власності проводиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди спір може бути переданий на розгляд суду.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення тощо.

Частина 1 ст. 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм відповідну правову оцінку, приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача по первинному позову слід задовольнити частково, а саме, виділити ОСОБА_1 у натурі із житлового будинку № 46 по вул.. Тургенєва у м. Бориспіль, Київської області, що знаходиться у спільній частковій власності, ? частину житлового будинку у вигляді квартири, що позначена в інвентаризаційній справі на вказаний житловий будинок літерою "А", розмір якої складає 55,2 кв.м та яка має приміщення: веранда 1-1 площею 6,8 кв.м, кухня 1-2 площею 5,5 кв.м, коридор 1-3 площею 2,4 кв.м, ванна кімната 1-4 площею 3,8 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 14,9 кв.м, житлова кімната площею 1-6 9,0 кв.м, житлова кімната 1-7 площею 12,8 кв.м., зобов"язати ОСОБА_2 звільнити квартиру під літерою "А" у житловому будинку № 46 по вул.. Тургенєва у м. Бориспіль, Київської області, яка складається з веранди 1-1 площею 6,8 кв.м, кухні 1-2 площею 5,5 кв.м, коридору 1-3 площею 2,4 кв.м, ванної кімнати 1-4 площею 3,8 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 14,9 кв.м, житлової кімнати 1-6 площею 9,0 кв.м, житлової кімнати 1-7 площею 12,8 кв.м, та не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні її права власності. В задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. слід відмовити, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Оскільки позивач оплатила судовий збір, а рішення виноситься на її користь, відповідно до ст. 88 ЦПК України, розмір такого збору в сумі 830 грн. необхідно стягнути з відповідача на її користь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 358, 361, 369, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Бориспільське міське бюро технічної інвентаризації, про виділення в натурі ? частини квартири та усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 у натурі із житлового будинку № 46 по вул.. Тургенєва у м. Бориспіль, Київської області, що знаходиться у спільній частковій власності, ? частину житлового будинку у вигляді квартири, що позначена в інвентаризаційній справі на вказаний житловий будинок літерою "А", розмір якої складає 55,2 кв.м, а саме, веранду 1-1 площею 6,8 кв.м, кухню 1-2 площею 5,5 кв.м, коридор 1-3 площею 2,4 кв.м, ванну кімнату 1-4 площею 3,8 кв.м, житлову кімнату 1-5 площею 14,9 кв.м, житлову кімнату 1-6 площею 9,0 кв.м та житлову кімнату 1-7 площею 12,8 кв.м.

Зобов"язати ОСОБА_2 звільнити квартиру під літерою "А" у житловому будинку № 46 по вул.. Тургенєва у м. Бориспіль, Київської області, яка складається з веранди 1-1 площею 6,8 кв.м, кухні 1-2 площею 5,5 кв.м, коридору 1-3 площею 2,4 кв.м, ванної кімнати 1-4 площею 3,8 кв.м, житлової кімнати 1-5 площею 14,9 кв.м, житлової кімнати 1-6 площею 9,0 кв.м, житлової кімнати 1-7 площею 12,8 кв.м та не чинити перешкод ОСОБА_1 у здійсненні її права власності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 830 грн. В решті частині відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Бориспільського бюро технічної інвентаризації про визнання свідоцтва про право власності та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно недійсними відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та наступної подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.В. Левченко