Справа № 2-3305/2009р.
8 квітня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бабкової Т.В.,
при секретарі - Ріяко Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, стягнення моральної шкоди, 3-тя особа: 7-ма Харківська державна нотаріальна контора ,-
В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. При цьому пояснила суду , що вона є самотньою людиною похилого віку, потребує допомоги та догляду. На підставі зазначеного на протязі декількох років таку допомогу їй надавала працівник органів соцзахисту, в якості вдячності за це позивачка заповідала її дочці свою квартиру. В подальшому вона скасувала цей заповіт та звернулася за допомогою до гр. ОСОБА_3, з яким 28.01.2008р. уклала договір довічного утримання. 02.07.2008р. вони розірвали цей договір і 05.09.2008р. позивачка уклала договір довічного утримання з відповідачем ОСОБА_2 Позивачка не заперечувала , що з боку відповідача щомісяця систематично здійснювалася оплата комунальних послуг за її квартиру , послуг кабельного телебачення та телефону. Крім того позивачка не заперечувала, що позивач забезпечив її телевізором , на її прохання возив на кладовище , для відвідування могил її родичів, возив до лікаря. Крім того , позивачка підтвердила, що мати відповідача - ОСОБА_4, регулярно приходила до неї , відвідувала та приносила їжу і продукти харчування, на її прохання придбала ліки, відвідувала у лікарні, виконувала її доручення по господарству під час знаходження позивачки у лікарні. Проте позивачка зазначає, що вказані відвідування спочатку були кожного дню, потім відбувалися через день-два , ОСОБА_4 стала відмовлятися надовго залишатися у позивачки , посилаючись на втому після роботи та необхідність виконувати власні сімейні справи. За таких обставин, позивачка, яка потребувала не стільки допомоги, як потреби у спілкуванні, вирішила прийняти квартирантку, що і стало причиною сварки з ОСОБА_4 Після цього позивачка запропонувала відповідачу розірвати договір довічного утримання мирним шляхом, від чого той відмовився , а тому 21.06.2009р. вона змінила замок на вхідній двері у свою квартиру, від спілкування з відповідачем та його матір'ю відмовилася , запропоновані ними допомогу та грошові перекази не приймає. Проте небажані візити та телефонні дзвінки з боку відповідача та його оточення завдають позивачці душевних хвилювань, моральних страждань та приводять до нервового напруження і погіршення стану здоров'я.
Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував. При цьому зазначив, що відповідно до умов договору довічного утримання він регулярно та систематично здійснював свій обов'язок щодо забезпечення позивачки харчуванням , одягом та необхідною допомогою. За домовленістю з ОСОБА_1 кожного місяця за власний рахунок він здійснював оплату комунальних послуг за її квартиру , послуг кабельного телебачення та телефону, на прохання позивачки забезпечив її телевізором, возив до лікаря та на кладовище до могил її родичів. Крім того за його дорученням мати відповідача кожного дня привозила позивачці їжу та продукти харчування, необхідні ліки, відвідувала під час знаходження у лікарні, підтримувала господарство в квартирі за часи знаходження позивачки на лікуванні. Той факт, що раптово у червні 2009р. позивачка вирішила відмовитися від договору довічного утримання, ОСОБА_2 пояснює особливостями її характеру, про який свідчить тотожність її дій відносно і інших осіб, які раніш також надавали їй допомогу.
Представник 7-мої Харківської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням проводити розгляд справи за їх відсутністю.
Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 11.01.2010р. позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання , посвідченого 05.09.2008р. 7-ю Харківською державною нотаріальною конторою, були залишені без задоволення.

Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17.03.2010р. справу повернуто до суду першої інстанції для винесення додаткового рішення з приводу позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали по справі, надані в обґрунтування позовних вимог та заперечень за позовом - вважає, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають по наступним підставам.

Судовим розглядом встановлено, що 5 вересня 2008р. між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання , якій було посвідчено 7-ю Харківською державною нотаріальною конторою. Відповідно до умов договору відчужувач - непрацездатна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, передавала ОСОБА_2 у власність двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_1, взамін чого набувач ОСОБА_2 зобов'язувався довічно повністю утримувати ОСОБА_1 , забезпечувати її харчуванням , одягом та необхідною допомогою.

Відповідно до положень п.1) ч. 1І ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків , незалежно від його вини.

На підставі оцінки усіх обставин справи та наданих сторонами доказів суд приходить до переконання , що факти невиконання або неналежного виконання з боку ОСОБА_2 обовязків за договором довічного утримання від 05.09.2008р. свого обєктивного підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Відповідно до положень ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення , а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача ; якщо обовязки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

Судовим розглядом встановлено, що під час укладення договору довічного утримання конкретний вид і кількість харчування , скільки разів на добу, калорійність та окремі елементи харчів, сторонами визначені не були. У договорі визначені загальні форми та способи матеріального забезпечення з боку ОСОБА_2 у вигляді харчування, одягу та необхідної допомоги , проте не конкретизована його періодичність, якість та зміст. Потреба позивачки у медичному обслуговуванні, якому саме загальному чи спеціальному, які ліки їй необхідні , їх кількість і приблизна вартість, договором не обумовлювалися.

Проте сторонами було визначено вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу та необхідної допомоги) у розмірі мінімальної пенсії щомісячно.

Законодавством України визначений мінімальний розмір пенсії за віком з 01.07.2008р.- 482.00 грн., з 01.10.2008р. по 31.10.2009р. - 498.00 грн.

В судовому засіданні було встановлено, що за взаємною згодою сторін щомісяця систематично з боку відповідача ОСОБА_2 здійснювалася оплата комунальних послуг , які споживалися позивачкою ОСОБА_1 за місцем її проживання у ІНФОРМАЦІЯ_3, а також оплата спожитих позивачкою послуг кабельного телебачення та телефону. На підтвердження вказаного факту з боку відповідача були надані суду квитанції.

Крім того у судовому засіданні з боку позивачки ОСОБА_1 не заперечувалися доводи відповідача , що за його дорученням на виконання укладеного договору довічного утримання систематично її відвідувала мати відповідача - ОСОБА_4, регулярно приносила їжу і продукти харчування, на її прохання придбала ліки, приносила у лікарню передачі , виконувала її доручення по господарству під час знаходження позивачки у лікарні.

На підтвердження факту регулярного придбання для потреб позивачки продуктів харчування, а також лікарських препаратів, з боку відповідача був наданий зошит з фіксуванням періодичності придбання продуктів , ліків та їхньої вартості. Поряд з цим суду були надані фіскальні чеки торгівельних організацій та аптечних установ з часу укладення договору довічного утримання. Вказані обставини були підтверджені у судовому засіданні також поясненнями свідка ОСОБА_5 Факт того , що лікарські препарати , зазначені у фіскальних чеках , придбалися саме для споживання позивачки, у суді позивачкою не заперечувався.

Надані з боку відповідача записки , складені позивачкою ОСОБА_1, служать підтвердженням факту виконання за дорученням позивачки різноманітних господарських справ та доручень матірю відповідача.

Крім того позивачка підтвердила у судовому засіданні, що за її вимогою ОСОБА_2 забезпечив її телевізором , на її прохання на автомобілі возив на кладовище , для відвідування могил її родичів, а також возив її до лікаря.

З врахуванням перелічених вище доказів суд прийшов до переконання про дотримання з боку відповідача ОСОБА_2 обовязків згідно з договором в частині розміру щомісячної вартості матеріального забезпечення позивачки, та належного виконання умов договору в частині обовязків щодо утримання та надання необхідної допомоги позивачці , виходячи з засад справедливості та розумності при врахуванні видів та потреби такої допомоги.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа фізична (чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе , що остання заподіяна не з її вини.

В зв'язку з тим, що суд приходить до висновку , що під час виконання умов договору довічного утримання відповідач діяв правомірно , доказів на підтвердження факту завдання позивачці моральної шкоди якими-небудь неправомірними діями відповідача суду не надано, у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди суд також відмовляє.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 23,749,751,755,1167 ЦК України , ст.ст.10, 11, 212-215, 220 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

На вказане рішення через Фрунзенський районний суд м.Харкова може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а також внесена апеляційна скарга протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий суддя -