АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
№ 22-ц-997/10. Головуючий 1 інстанції -
ОСОБА_1
Категорія:спадкові Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді: Міненкової Н. О.

суддів: Гальянової І.Г.

ОСОБА_2

За участю секретарів судового засідання:

ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , в особі свого представника ОСОБА_6, на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5,ОСОБА_8 про встановлення факту смерті, визнання права власності у порядку спадкування за законом, визнання права власності на обов»язкову частку в спадщини,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2007 року позивач звернувся у суд позовом, в якому , з урахуванням його уточнень та змін, просив встановити юридичний факт, що його батько ОСОБА_9загинув на фронті під час Великої Вітчизняної війни у 1943 році, визнати за його матір»ю ОСОБА_10 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 102 по вул..Железнякова в м.Харкові в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9, визнати за ним право власності на 4/18 частини зазначеного домоволодіння в порядку обов»язкової частки в спадщині після смерті матері ОСОБА_10, яка померла 03 травня 1999 року.

Свої вимоги ОСОБА_7 обґрунтовував тим, що вказане домоволодіння було придбане його батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ще до війни та належало кожному по 1/2 його частині. Після загибелі його батька під час війни, спадщину прийняли його дружина , та його діти: він та його сестра ОСОБА_8, оскільки всі проживали в спірному будинку та були в ньому зареєстровані, а він був неповнолітнім, а тому вважається таким,що безумовно прийняв спадщину. Позивач вважає, що кожним із спадкоємців після смерті батька було успадковано по 1/6 частині спірного будинку, виходячи з того, що його батько мав право власності на 1/2 частину спірного будинку.

Після смерті його матері, ОСОБА_11, її спадкоємцями 1 черги , є її діти: він та його сестра, відповідачка ОСОБА_8 . Вони не звертались до нотаріальної контори про прийняття спадщини, але поховали матір та фактично прийняли спадщину, успадкували її речі, продовжували користуватись спільними господарчими спорудами, підтримували їх належний стан. Тільки після звернення до суду з позовом, він дізнавсяпро існування заповіту, посвідченого 01 березня 1999 року ,згідно до якого, ОСОБА_10К .заповідала все належне їй майно своєму онуку, відповідачу ОСОБА_5. Позивач зазначає, що ОСОБА_12 згідно до заповіту могла розпоряджатись тільки тим майном, яке їй належало на день смерті, що становить 4/6 частини спірного домоволодіння. Він на момент смерті матері був непрацездатним, тому мав право на обов»язкову частку в спадщині, яка складає 4/18 частини, тобто 2/3 від 2/6 частин домоволодіння, які належали їй на час смерті.

У судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги та просив встановити юридичний факт, що його батько загинув під час ВВВ у жовтня 1941 року, в іншій частині позивач та його представники позовні вимоги підтримали з зазначених вище підстав. Крім того, позивач пояснив, що у 1957 році з дозволу матері на її земельній ділянці побудував житловий будинок № 102-а, та він знаходиться поруч з спірним будинком, він також приймав участь у побудові літньої кухні, сараю та гаражу, надавав матеріальну допомогу матері, допомагав обробляти земельну ділянку, завжди користувався гаражем та сараєм, але через кілька років після смерті матері, ОСОБА_5 викотив з гаражу його автомобіль та з льоху - продукти харчування .

Відповідач ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги позивача не визнали та не заперечуючи того факту, що спірний будинок та будинок № 102 -а за зазначеною вище адресою, знаходяться на одній земельній ділянці, та того факту ,що до зіпсування з позивачем стосунків вони спільно користувались льохом ,однак будинок, в якому раніше проживала ОСОБА_12 знесено та на його місці збудований новий будинок, інших споруд , які належали ОСОБА_12 та ОСОБА_9 в дворі не було. В сараї речей позивача ніколи не було, також ним, а не позивачем побудований гараж.

ОСОБА_5 в процесі слухання справи звертався з позовами про встановлення факту смері ОСОБА_9, визнання недійсним рішення виконкому, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом , а також про визнання права власності на самочинне будівництво.

Ухвалою Червонозаводського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2009 року , уточнена позовна заява ОСОБА_5 до Харківськоїміської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_14, ОСОБА_7 про оголошення фізичної особи померлою та визнання права власності на житловий будинок, виділена в окреме провадження (т.2 а.с.63-64).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2009 року,за клопотанням ОСОБА_5, його позовна заява до ОСОБА_7, ОСОБА_8 третьої особи : Харківської державної нотаріальної контори про встановлення факту смерті, визнання частково недійсним рішення виконкому, визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, залишено без розгляду ( т.2 а.с.71-72).

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 04 грудня 2009 року, вказаний позов ОСОБА_7,задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_9 загинув на фронті під час Великої Вітчизняної війни у жовтня 1941 року. Визнано за ОСОБА_12 право власності на 1/6 частину спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_9 Визнано за ОСОБА_7 право власності на 4/18 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями у порядку обо»язкової частки спадщини після смерті матері ОСОБА_12

Додатковим рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 грудня 2009 року. З ОСОБА_7 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 191 грн.( т.2 а.с. 137)

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, в особі свого представника ОСОБА_6, просить скасувати вказане рішення суду на повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наданим доказам. Порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає,що позивачем не сплачено судовий збір, а тому суд безпідставно прийняв його позовну заяву до розгляду, вважає, що ОСОБА_9 має бути оголошеним померлим не раніше 09 травня 1947 року, також зазначає, що встановлення факту смерті не є підставою для визнання права власності. Апелянт також зазначає на те,що право на спадщину у позивача виникає лише з моменту отримання ним свідоцтва про смерть, а також на те, що судом не вірно визначені підстави виникнення права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та суд необгрунтовано відмовив йому у залученні до матеріалів справи рішення суду від 23.01.2008 року та матеріали справи про визнання за ОСОБА_5 права власності на садибний житловий будинок № 102 А-1, А1-1, А-м, а-1,а-4, а-5, площею 207,8 кв.м.,що знаходиться за адресою м. Харкові ,по вул. Железняковій 102 як самовільно збудований .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7 в частині встановлення факту смерті, загибелі ОСОБА_9 на фронті під час Великої Вітчизняної війни у жовтні 1941 року, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний факт підтверджується повідомленням Харківського рай воєнкому та не заперечується сторонами.

Вказаний висновок суду відповідає вимогам п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України та наявним у справі доказам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку. Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі в цій частині вказаний висновок суду не спростовують та не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду в цій частині.

Визнаючи за ОСОБА_12 право власності на 1/6 частину житлового будинку № 102, розташованого по вул. Железнякова у м. Харкові в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_9 та визнаючи за ОСОБА_7 право власності на 1/6 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 та на 4/18 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями у порядку обов»язкової частки спадщини після смерті матері, ОСОБА_12, яка померла 03 травня 1999 року, суд виходив з фактичного прийняття як позивачем, так і його матір»ю зазначеного спадкового майна після смерті ОСОБА_9, який загинув у жовтня 1941 року, так і з того, що після смерті матері ОСОБА_12, позивач також фактично прийняв спадщину.

В частині фактичного прийняття спадщини матір»ю позивача після смерті чоловіка, ОСОБА_9, який загинув у жовтні 1941 року, а також позивачем, судова колегія погоджується з висновком суду, оскільки як матір, так і позивач на час смерті ОСОБА_9 проживали в житловому будинку за вказаною адресою, а тому зазначений висновок суду відповідає вимогам статті 429 ЦК України в редакції 1922 року.

Судова колегія також погоджується з висновком суду про фактичне прийняття спадщини позивачем після смерті його матері ОСОБА_12, яка померла 03 травня 1999 року, оскільки судом встановлено, що після її смерті позивач частково прийняв спадщину, користуючись льохом , який розташований за вказаною адресою.

При цьому судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується, що житловий будинок із надвірними будівлями № 102 по вул. Железнякова ( колишні вул. Артема та вул. Кагановича № 48) в м. Харковізареєстровано за ОСОБА_9 та ОСОБА_12 по 1/2 частині за кожним на підставі свідоцтва про право власності від 12 липня 1949 року , виданого рішенням Жихорського виконкому ( а с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги позивача в частині визнання за ОСОБА_12 права власності на 1/6 частину спірного будинку у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_9., а також визнання за позивачем права власності на 4/18 частини спірного житлового будинку з надвірними будівлями у порядку обо»язкової частки спадщини після смерті матері ОСОБА_12, суд першої інстанції, виходив з наявності житлового будинку літ. А-1 , житлової прибудови літ. А-1-1, прибудови а1, які були збудовані у 1912 році, льоха, побудованого у 1945 році, літньої кухні літ Д, гаражу літ Е, сараю літ Ж, побудованих у 1955 році, тобто з наявності спадкового майна, при цьому як на доказ наявності такого майна суд вказує на технічний паспорт спірного домоволодіння , виданий 20 лютого 2007 року, в якому вказано, що житловий будинок літ А-1 має цегляний стрічковий фундамент, дерев»яні стіни, обкладені цеглою, шиферну покрівлю, прибудови літ А-1 та а-1 мають бетонний фундамент, цегляні стіни, залізне та шиферне покриття. При цьому, посилаючись на вказані обставини, суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача про те, що житловий будинок, в якому проживала ОСОБА_12 знесено , замість старого будинку збудований новий, а тому спадкове майно, відсутнє.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та сторонами не заперечується , що позивач ОСОБА_7 у 1959 році на земельній ділянці, виділеній під будівництво спірного будинку, збудував житловий будинок № 102- а, однак земельна ділянка знаходилась у спільному користуванню , оскільки такий порядок користування земельною ділянкою, сторонами не визначений.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_5 є сином рідної сестри позивача, ОСОБА_8 та разом з нею та матір»ю позивача з дня свого народження до теперішнього часу мешкають разом з ОСОБА_8 у спірному домоволодінні. 01 березня 1999 року ОСОБА_12 залишила на їм»я ОСОБА_5 заповіт, за яким весь належний їй спірний житловий будинок заповідала йому ( т.1 а.с. 66). Після смерті ОСОБА_12 , яка померла

03.05.1999року, відповідач ОСОБА_5 23 жовтня 1999 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини . При цьому, відповідно до повідомлення завідуючої першої Харківської державної нотаріальної контори, на17.07.2007 року, відомості про надходження інших заяв у спадковій справі, відсутні ( т. 1 а.с. 85). Вказані обставини свідчать про те, що відповідач у справі ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї бабусі ще в жовтні 1999 року, тобто ще у жовтні 1999 року відповідності до вимог ч.2 ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, з 03.05.1999 року, як спадкоємець за заповітом після смерті спадкодавця, придбав спірний будинок у користування та володіння ним.

З позовною заявою про встановлення зазначеного вище факту та визнання права власності на спірне домоволодіння позивач звернувся до суду 19.01.2007 року, тобто через сім років та 08 місяців після відкриття спадщини, та як пояснив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, підставою для такого звернення був виниклий між ним та відповідачами конфлікт щодо користування господарськими будівлями.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи відповідач ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про визнання за ним права власності на спірне домоволодіння, як самочинно збудоване та ухвалою Червонозаводського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2009 року , уточнена позовна заява ОСОБА_5 до Харківської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_14, ОСОБА_7 про оголошення фізичної особи померлою та визнання права власності на житловий будинок, виділена в окреме провадження (т.2 а.с.63-64) та знаходиться в провадженні суду

Відповідно ж до технічного паспорту від 06 березня 2008 року, виготовленого до ухвалення судом першої інстанції зазначеного рішення у справі, спірне домоволодіння , складається із житлового будинку літ. А-1 побудованого у 2002-2007 роках, прибудови літ. а1 , побудованої у 2002 році, житлової прибудови літ.А1-1 , побудованої у 2002-2007 роках, масандри Ам -побудованої у 2006 році сіней побудови 2002 року, прибудови 2006 року побудови, ганка 2002 року побудови з бетонним фундаментом ( т.2 а.с.172-175).

При цьому, судовою колегією у виїзному судовому засіданні 08.04.2010 року, з метою усунення протиріч в поясненнях сторін, було оглянуто спірне домоволодіння та оглядом встановлено наявність за адресою м. Харків , вул. Железнякова 102 житлового будинку, який має цілісну споруду з білої цегли, зверху з мансандрою та з бетонним фундаментом і цілосною шиферною крівлею за виключенням невеликого фрагменту старої кладки цегли та фрагментом старих дерев»ятих дверей, які знаходиться з боку домоволодіння позивача по вул. Железнякова 102-а, тобто встановлена наявність самочинного будівництва,здійсненого відповідачем ОСОБА_5. Факт самочинного будівництва ОСОБА_5 не заперечується і позивачем, в особі свого представника ОСОБА_15, про що свідчить заявлене нею при апеляційному розгляді справи клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції в частині визнання наявним спадкового майна у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями № 102, яке розташоване за вказаною вище адресою, після загибелі у жовтні 1941 року ОСОБА_9 та смерті ОСОБА_12, яка померла 03 травня 1999 року, не відповідає обставинам справи та зазначеним вище доказам.

Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням наявності самочинно збудованого, відповідачем житлового будинку з мансандрою, підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання за ОСОБА_12 права власності на 1/6 частину житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого в м.Харкові по вул. Железнякова № 102 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_9 , а за ним- права власності на 1/6 частину зазначеного будинку із надвірними будівлями у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який загинув у жовтні 1941 року під час Великої Вітчизняної війни та визнання за ним права власності на 4/18 частини вказаного будинку із надвірними будівлями у порядку обо»язкової частки спадщини після смерті матері ОСОБА_12, яка померла 03 травня 1999 року, відсутні, оскільки право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, у відповідності до вимог частин 1 та 2 ст. 376 ЦК України, не виникає.

З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачеві в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених вище підставю

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303,304,309, 313,316,317,319, 209,218 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в особі його представника ОСОБА_6, задовольнити частково.

Змінити рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2009 року, скасувавши його в частині визнання за ОСОБА_12 права власності на 1/6 частину житлового будинку із надвірними будівлями, розташованого в м.Харкові по вул. Железнякова № 102 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_9 , визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/6 частину зазначеного будинку із надвірними будівлями у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9, який загинув у жовтні 1941 року під час Великої Вітчизняної війни та визнання за ним права власності на 4/18 частини вказаного будинку із надвірними будівлями у порядку обо»язкової частки спадщини після смерті матері ОСОБА_12, яка померла 03 травня 1999 року .

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: