Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-2663/10
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 жовтня 2010 року Київський районний суд міста ОСОБА_1 у складі: головуючого судді Реви С.В., при секретарі Ганєві А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, за участю третіх осіб ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними та зобов'язання усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою, а також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, посилаючись на те, що їх батьки були власниками жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

15 жовтня 2001 року померла їх мати ОСОБА_6, після її смерті відкрилась спадщина на ХА частину жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

10 грудня 2002 року їх батько ОСОБА_4, який є відповідачем у справі, подарував їм у рівних частках 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

10 листопада 2003 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували чоловіку ОСОБА_2 - ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Однак, позивачі вважали, що кожному з них належить по Уг частині від частки матері на жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, а саме по У* частині.

У зв'язку з вказаним, позивачі просили суд визнати за ними право власності по 1/4 частині за кожним у жилому будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Під час розгляду справи ОСОБА_2, ОСОБА_3 змінили позовні вимоги та просять суд визнати за ними та за відповідачем ОСОБА_4 право власності по 1/6 частині за кожним на жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, що складає частку 18/100 частин кожному у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка померла 15 жовтня 2001 року ( Том № 2, а. с. 8-9).

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив суд визнати недійсним договір дарування від 10 грудня 2002 року, відповідно до яких він подарував позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, а також визнати недійсним договір дарування від 10 листопада 2003 року,

відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, відповідно до яких просить суд визнати недійсним договір дарування від 10 грудня 2002 року, відповідно до яких він подарував позивачам ОСОБА_2, ОСОБА_1 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, а також визнати недійсним договір дарування від 10 листопада 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку й місті ОСОБА_1.

Крім того, ОСОБА_4 просить суд зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3 усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою шляхом демонтування забору між будівлями, які у технічному паспорті зазначені під літ. «А» та літ. «Г» та знаходяться за адресою: м. Одеса, Другий Китобійний провулок, 13, (Том №2, а. с. 6, 7).

ОСОБА_5 також звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що згідно договору дарування від 10 листопада 2003 року він є власником 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

З липня 2006 року ОСОБА_4 без затвердженого проекту, без згоди ОСОБА_5 прорубав дверний отвір з приміщення, яке зазначене у технічному паспорті як 1-2 в приміщення, яке зазначене в технічному паспорті як 1-5, а потім з приміщення, яке зазначене в технічному паспорті як 1-5 - двері на вулицю.

У зв'язку з вказаним позивач вважає, що ОСОБА_4 порушив його права як власника, а тому просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме 46/100 частинами жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, зобов'язати ОСОБА_4 поновити шляхом демонтажу дверні отвори, які в технічному паспорті вказані під літ. 1-2, під літ. 1-5 та з літ. 1-6 в двір, а також дверний отвір, який закладений з приміщення літ. 1-1 в приміщення під літ. 1-2, що відображені у технічному паспорті, що знаходяться за адресою: м. Одеса, Другий Китобійний провулок, 13.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3 позов підтримали та просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові. У задоволенні зустрічного позову представник позивачки ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3 просили суд відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки на його думку позов необгрунтований та незаконний; зустрічний позов підтримав та просив суд зустрічний позов задовольнити, посилаючись на те, що після смерті дружини ОСОБА_6 відповідач ОСОБА_4 перебував у післяопераційному стані та не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними, а крім того, представник відповідача вказав, що ОСОБА_4 помилився, оскільки вважав, що після смерті ОСОБА_6 жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі належить тільки йому і дітям слід виділити частки після смерті матері, у зв'язку з чим, ОСОБА_4 подарував дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Більше того, представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснив, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 ввели ОСОБА_4 в оману, у

зв'язку з чим договір дарування від 10 грудня 2002 року просить суд визнати недійсним.

Крім того, представник відповідача ОСОБА_4 просить суд визнати недійсним договір дарування від 10 листопада 2003 року, відповідного до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, оскільки у разі визнання договору дарування від 10 грудня 2002 року недійсним послідуючі угоди визнаються недійсними.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 підтримав та просив суд визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності по 1/6 частині за кожним на жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Крім того, ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав свій позов та просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що він необгрунтований та незаконний.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Народного суду Київського району м. Одеси від 07 травня 1974 року ОСОБА_4 належав жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

ОСОБА_4 знаходився у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Від шлюбу у них є діти ОСОБА_7, ОСОБА_3, які є позивачами у справі.

28 лютого 1987 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище «Михеєнко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане Палацом урочистих подій м. Одеси. ( Том № 1, а. с. 8).

15 жовтня 2001 року померла ОСОБА_6, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 8872, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції ( Том № 1, а. с. 10 ).

Після смерті ОСОБА_6, відкрилась спадщина на 1/2 частину жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 вважав, що після смерті дружини ОСОБА_6

він є єдиним власником будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, він 10 грудня 2002 року подарував дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, що підтверджується договором дарування від 10 грудня 2002 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі № 2799 (Том № 1, а. с. 13), так як вважав, що діти мають отримати кожний свою частину у вказаному жилому будинку після смерті матері ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги у рівних частках є діти, чоловік та батьки померлого.

Згідно з діючим законодавством після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на 1/2 частину жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, яку мали отримати в рівних частках 3 спадкоємця: діти та чоловік померлої по 1/6 частині кожний, а крім того, суд вважає, що ОСОБА_4, який

пережив дружину ОСОБА_6 ще належить 1/2 частина жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Після укладення договору дарування ОСОБА_4 вважав, що вирішені всі майнові питання відносно будинку, однак дітям - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 цього здалося мало і вони вирішили відібрати у батька ще частину будинку, подарувавши свої частки ОСОБА_5, який є чоловіком ОСОБА_2, що підтверджується договором дарування від 10 листопада 2003 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований у реєстрі № 3357 (Том № 1, а. с. 12).

При вирішення даного спору, суд виходить з вимог розумності' та справедливості у зв'язку з чим вважає, що ОСОБА_4 дійсно помилився, подарувавши 10 грудня 2002 року дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі, вважаючи, що він розпорядився частиною спадкового майна після смерті дружини ОСОБА_6, так як кожному з них виділив частку з спадкової маси майна.

Відповідно до ст. 56 ЦК України (в редакції 1963 року), угода, яка укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки .

Таким чином, суд вважає, що договір дарування від 10 грудня 2002 року, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі слід визнати недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 57 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо угода визнана недійсною, то потерпілому повертається другою стороною все що вона отримала за угодою.

Таким чином, суд вважає, що угода, яка визнана недійсною тягне за собою недійсність всіх послідуючих укладених угод, а саме недійсність договору дарування від 10 листопада 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що діти - позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, чоловік -відповідач ОСОБА_4 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6, у зв'язку з чим на думку суду, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 мають право на 1/6 частину кожний жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі. Однак, у зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не заявив позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті дружини ОСОБА_6, суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 1/4 частині за кожним на жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 про зобов'язання усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою, які створили ОСОБА_2, ОСОБА_3 у вигляді забору між будівлями позначеними у технічному паспорті від 25 жовтня 2003 року на жилий будинок № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі під літ. « А» та літ. « Г», суд вважає, що слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, під час розгляду справи ОСОБА_4 не довів суду ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог про зобов'язання усунути перешкоди у праві користування земельною ділянкою.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, суд вважає, що у задоволенні вказаних позовних вимог слід відмовити, оскільки договір дарування від 10 листопада 2003 року, відповідно до якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 подарували ОСОБА_5 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі судом визнаний недійсним, у зв'язку з чим ОСОБА_5 не є власником 46/100 частин жилого будинку № 13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213 ЦПК України, на підставі ст. ст. 55, 56, 57 ЦК України ( в редакції 1963 року) суд , -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування на 1/4 частину жилого будинку №13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Визнати за ОСОБА_3 право власності у порядку спадкування на 1/4 частину жилого будинку №13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування від 10 грудня 2002 року, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 на 46/100 часток жилого будинку №13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

Визнати недійсним договір дарування від 10 грудня 2003 року, який укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на 46/100 часток жилого будинку №13 по Другому Китобійному провулку в місті Одесі.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

У задоволені позову ОСОБА_5 про усунення перешкод - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду міста ОСОБА_1 апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення