Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-8027/10
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне, в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року ОСОБА_2 звернувся з вищезазначеною позовною заявою, в якій просив суд усунути перешкоди у користуванні домоволодінням №81 по вул. В.Дубиніна в м. Дніпропетровську, зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні цим домоволодінням, а також передати позивачу ключі від замка калитки при вході в це домоволодіння та від вхідних дверей в дім, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 50 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання 28 квітня 2010 року та 28 травня 2010 року не зявилася, від отримання судової повістки відмовилася (а.с. 18-21), у звязку з чим згідно ч. 8 ст. 76 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, що є підставою для заочного розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить домоволодіння по вул. В. Дубиніна, 81 у м. Дніпропетровську на підставі договору дарування від 26 лютого 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстрованого у реєстрі № 5-1688 (а.с. 6, 7). В даному домоволодінні окрім нього також мешкає та зареєстрована ОСОБА_1 (а.с. 4).

З початку 2002 року відносини між подружжям почали погіршуватися, а згодом відповідачка позбавила позивача ключів від вхідних дверей дому та калитки у домоволодінні і з цього часу чинить йому перешкоди у користуванні цим житлом.

12.12.2007 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.5).

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Будучи власником спірного домоволодіння, позивач згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЦК України має право використовувати його зокрема для власного проживання, а отже має право користування ним у розумінні житлового законодавства, що випливає з належного йому права власності, і відповідно до ст. 9 ЖК України не може бути виселений з цього приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Оскільки позивач у встановленому законом порядку не був позбавлений права користування спірним домоволодінням або обмежений у цьому праві, а також відповідно до ст. 391 ЦК України він як власник майна має право вимаганні усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд вважає заявлені вимоги в частині усунення позивачеві перешкод у користуванні спірним домоволодінням обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до положень чинного цивільного законодавства, що знайшли узагальнене відображення у Постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під такою шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди суд повинен зокрема зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, а отже згадані обставини підлягають доведенню позивачем.

Таким чином, сам по собі факт порушення права, за відсутності доведеного факту наявності вищезазначених втрат немайнового характеру, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки тягне спеціальні правові наслідки, передбачені законодавством, зокрема у спірних правовідносинах поновлення порушеного права. Наявність такої шкоди відповідно до загальних засад змагальності цивільного процесу, закріплених у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, підлягає доведенню особою, що порушує питання про її відшкодування, на загальних підставах.

Згідно матеріалам справи позивач, обґрунтовано посилаючись на порушення його права власності та житлового права, що випливає з нього, одночасно не підтвердив будь-якими доказами наявність у нього втрат нематеріального характеру, з якими цивільне законодавство повязує виникнення права на відшкодування моральної шкоди. Фактично на її обґрунтування наведені лише пояснення відповідача та його міркування загального характеру, які не є доказом у цивільній справі у розумінні ст. 57 ЦПК України.

За викладених обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову у цій частині відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 169, 212, 213, 215, 224-226 ЦПК України, ст.23, 391, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 9, 156 ЖК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_1 утриматися від перешкоджання ОСОБА_2 у користуванні домоволодінням № 81 по вул. В. Дубиніна у м. Дніпропетровську.

Зобовязати ОСОБА_1 передати ОСОБА_2 ключі від замку калитки у домоволодінням № 81 по вул. В. Дубиніна у м. Дніпропетровську та від видних дверей до жилого будинку у тому ж домоволодінні.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 16, 00 грн. судових витрат.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.А. Мазниця