Апеляційний суд Чернігівської області
Справа № 22ц-5998/2010 Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_1 Категорія - цивільна Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

голоеуючого-судді: ОСОБА_3

суддів: ІШУТКО В.М., ОСОБА_4

при секретарі: БИВАЛЬКЕВИЧ Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2010 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного України в Деснянському районі м. Чернігова про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2010 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного України в Деснянському районі ОСОБА_6 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду, а справу направити на новий розгляд, посилаючись на те, що ухвала суперечить вимогам закону. Статтею 205 ЩІК України не передбачено, що зміни підвідомчісті справ є підставою для закриття провадження у справі. Окрім того, ухвала суперечить ст.22 Конституції України, відповідно до якої не допускається звуження прав та свобод громадян, ухвала про закриття провадження у справі перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 04 серпня 2010 року ОСОБА_5 звернулася в порядку, встановленому ЦПК України, з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Чернігова про визнання неправомірними дій УПФ та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2010 року було відкрито провадження у цивільній справі і справу призначено до судового розгляду на 12 жовтня 2010 року.

09 вересня 2010 року Конституційним Судом України було прийнято рішення № 19рп/2010, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України пункт 2 частини 1 статті 15 ЦПК України в редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, пов'язаних із соціальними виплатами" від 18.02.2010 року № 1691-VI.

У зв'язку з прийняттям Конституційним Судом України вищевказаного рішення, суд першої інстанції 12.10.2010 року постановив ухвалу про закриття провадження у даній справі на підставі п.1 ч.і ст. 205 ЦПК України з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов в порушення норм процесуального права.

Право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому ЦПКУкраїни, передбачено ст.ст. 1, З ЦПК України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що при здійсненні правосуддя суд захищає права особи у спосіб.

визначений законами України.

По справі встановлено, що провадження у справі було відкрито в порядку цивільного судочинства та справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 12 жовтня 2010 року.

Закривши провадження у даній справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд послався на рішення Конституційного Суду України, зазначивши, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Проте, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 122 та п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України закриттю підлягають справи, у яких суддя на момент перевірки умов щодо .можливості відкриття провадження у справі допустив помилку у вирішенні питання про віднесення справи до компетенції цивільного судочинства.

У даній справі провадження суддею було відкрито правомірно, оскільки згідно до п. 2 ч.і ст. 15 ЦПК України на час його відкриття, справи наве? ої "категорії належало розглядати в порядку цивільного судочинства.

Оскільки належність справи до розгляду в порядку цивільного судочинства було правильно визначено, подальше винесення ухвали про закриття провадження за п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 09.09.2010 року, не можна визнати законним.

З ухваленням вищенаведеного рішення фактично відбулась зміна виду судочинства в якому підлягають розгляду справи з приводу призначення, обчислення, перерахунку,

здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним тсоціальним страхуванням та інших соціальних виплат, соціальних послуг, проте

наведена підстава не передбачена в переліку підстав для закриття провадження, викладених в ст. 205 ЦПК України, який є вичерпним.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що судочинство визначається виключно законами (п.14) і таким законом у даному випадку є Цивільний процесуальний кодекс України.

Частиною 8 статті 8 наведеного нормативного акту передбачено, що в тому випадку, коли спірні правовідносини не врегульовані законом, суд цивільної юрисдикції застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Оскільки на час постановления судом першої інстанції ухвали про закриття провадження у справі, питання щодо процедури віднесення справ про соціальні виплати у яких було відкрито провадження з цивільної юрисдикції до юрисдикції адміністративного судочинства не було врегульовано в законодавчому порядку, суду необхідно було керуватись ч. 8 ст. 8 та ч. 9 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення" ЦПК України та за аналогією закону після 09 вересня 2010 року розглядати справу в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Закриття провадження у справі є порушенням права людини на судовий захист, що задекларовано в статті 55 Конституції України та статті 6 Європейської 'конвенції з прав людини, яка Конституцією України віднесена до частини національного законодавства України та передбачає право на справедливий судовий розгляд, яке охоплює також і характер законодавства, що регулює спосіб вирішення справи - процесуальний порядок.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України, наведені обставини є підставою для скасування ухвали суду з направленням справи до суду першої інстанції для розгляду справи у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2010 року скасувати, а справу направити до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з . розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді