Комсомольський міський суд Полтавської області
СПРАВА № 2-650/10
Рішення

Іменем України

23 березня 2010 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства садоводів Мічурінець про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої неправомірними діями фізичної особи,

встановив:

В травні 2009 року ОСОБА_1, посилаючись на положення ст.ст.1166, 1167 ЦК України, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2, як голови садового товариства Мічурінець, завдану матеріальну та моральну шкоду, яка за посиланням позивача стала наслідком неправомірних дій та наступної відмови відповідача виплатити відповідну компенсацію в зязку із його виключенням із членів товариства. Стверджуючи, що розрахунки з особами, що вибули з членів товариства або були виключені з нього, проводяться через касу правління товариства, просить стягнути завдану шкоду із ОСОБА_2, як голови товариства, оскільки вважає, що виключення його /ОСОБА_1Х./ з членів товариства було ініційоване саме головою товариства з мотивів неприязних з ним стосунків.

Ухвалою суду від 17 лютого 2010 року до участі в справі в якості співвідповідача було залучене Товариство садоводів Мічуринець.

В судовому засіданнні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 завдану його неправомірними діями матеріальну шкоду в розмірі 17 933 грн. 28 коп. та компенсацію моральних збитків в розмірі 10 000 грн.

Відповідач позов не визнав. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_2 зазначив, що позов предявлено з надуманих мотивів, що має на меті штучне збагачення під приводом незаконного виключення, яке ніби-то мало місце з його /ОСОБА_2В./ ініціативи. Через відсутність власної вини, як підстави для покладення обовязку відшкодувати шкоду, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник Товариства Мічурінець в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 142).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши інші докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких мотивів:

Судом встановлено, що 22 квітня 1967 року ОСОБА_1 був прийнятий в члени садівницького товариства Мічурінець ПГЗК, правонаступником якого з 1996 року стало товариство садоводів Мічурінець/далі по тексту Товариство/. Згідно із статутом Товариство є місцевим добровільним обєднанням громадян, має статус юридичної особи і в установленому законом порядку занесене до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб (а.с.87-99, 151-153).

11 грудня 1997 року на підставі рішення виконкому Комсомольської міської ради народних депутатів від 27 листопада 1997 року № 278 садівничому товариству Мічурінець було видано Державний акт на право постійного користування землею загальною площею 93,58 га в межах згідно з планом землекористування ( а.с. 107-108).

Рішенням конференції Товариства від 17.02.2007 року ОСОБА_1 був виключений із членів товариства в звязку із заборгованістю по сплаті членських внесків понад два роки (а.с. 115-121). Після подання ОСОБА_1 відповідної заяви та оплати ним заборгованості, позивач був прийнятий до членів товариства, але рік потому, рішенням конференції від 23.02.2008 року був повторно виключений із членів товариства за використання земельної ділянки не за призначенням (необробка землі більш ніж 2 роки (а.с. 109-113).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач, не заперечив тієї обставини, що, починаючи з 2006 року вдавався до неодноразових спроб продати земельну ділянку, оскільки за станом здоровя не міг її обробляти. Не заперечував також і тієї обставини, що ділянку протягом згаданого часу не обробляв, на ділянці росли садові дерева та трава, яку періодично косив сусід. Станом на час розгляду справи судом спірна земельна ділянка ним не приватизована. Не ставлячи під сумнів і не оскаржуючи в установленому законом порядку рішення конференції про його виключення з членів товариства, позивач посилається на неправомірність дій ОСОБА_2, як голови товариства /рішенням конференції від 13.02.2010 року на посаду голови товариства обрано ОСОБА_3 /а.с. 123-131/, який за посиланням позивача, користуючись своїм становищем, передав його дачну ділянку своєму знайомому, і заволодів його особистим майном, зірвавши замки на садовому будинку, що підпадає під ознаки ст.191 КК України.

В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України.

Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 відшкодувати завдану його неправомірними діями матеріальну та моральну шкоду.

Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність факту порушення права позивача внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 з таких мотивів:

Окрім посилання на неправомірні дії ОСОБА_2, як наслідку неприязного відношення голови товариства, позивач, без надання будь-яких доказів послався на ту обставину, що внаслідок зриву замку на дверях садового будинку та передачі ОСОБА_2 його ділянки іншій особі, йому, позивачу було завдано матеріальної шкоди, яка складається із вартості садового будинку, дерев та витрат, понесених ним на покращення вартості землі.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, ОСОБА_2 в якості доказу по справі надав суду фотознімки садової ділянки ОСОБА_1 /дійсність яких не заперечив сам позивач (а.с. 133-136)/, із змісту яких не вбачається наявності будь-яких візуальних ознак користування земельною ділянкою іншою особою. Відповідач також пояснив суду, що ділянка ОСОБА_1 знаходиться в такому захаращеному стані, що ніхто із членів товариства не бажає брати її в користування. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 наголосив також на тому, що замість того, щоби привести земельну ділянку в порядок, як того вимагають норми ЗК України та положення Статуту товариства, позивач обрав інший шлях шлях чисельних скарг, які відповідач називає нічим іншим, як спробою скаржника отримати майнову компенсацію за дачну ділянку, яку він мав намір відчужити ще в 2006 році.

Вирішуючи спір за засадах диспозитивності, суд, приймаючи до уваги положення ст.59 ЦПК України щодо допустимості доказів, та враховуючи, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування /в даній ситуації ознаки в діях ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого ст.191 КК України, як на тому наполягає позивач/, і не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, враховуючи положення ст.1166, 1167 ЦК України, наведені позивачем, як підставу для задоволення заявлених ним вимог, вважає, що самі по собі пояснення позивача стосовно неправомірності дій відповідача не є тими доказами, які дають суду підставу дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог і задоволення предявленого позову по відношенню до ОСОБА_2 через недоведеність неправомірності його дій, як підставу для застосування ст.ст.1166, 1167 ЦК України..

Не може відповідати за позовом також Товариство, оскільки приймаючи рішення про виключення ОСОБА_1 з членів товариства, юридична особа діяла в межах та у спосіб, визначений Статутом, відповідно до п.3.9 якого в разі вибуття члена товариства незалежно від причин, товариство ніяких компенсаційних виплат не здійснює.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,16 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Комсомольський міський суд Полтавської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя підпис ОСОБА_4

З оригіналом вірно:

Суддя Т.В.Окунь