Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

іменем України

09 червня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі

судового засідання ОСОБА_2, з участю представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на постанову Лугинського районного суду від 22 квітня 2010 року справі за позовом ОСОБА_3 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними та .тягнення коштів, передбачених Законом України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,

встановив:

У березні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування йому підвищення до пенсії та додаткової пенсії за шкоду здоровю, передбачених ст.ст.39,51 Закону України „Про :татус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Закону) та стягнути з відповідача кошти, передбачені вказаним Законом. При цьому посилався на те, що є непрацюючим пенсіонером, потерпілим наслідок Чорнобильської катастрофи. Всупереч вимогам Закону, який повязує розмір лих виплат із мінімальною заробітною платою, соціальні виплати у вказаний період виплачувались йому в розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836.

Постановою Луганського районного суду від 22 квітня 2010 року позов задоволено частково. Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зобов'язано провести нарахування та виплату ОСОБА_3 підвищення до пенсії, передбаченого ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 5 березня 2009 року по 31 грудня 2009 року та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоровю, передбачену ст.51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", за період з 5 березня 2009 року по 31 грудня 2009 року. Дії відповідача щодо відмови у перерахуванні та виплаті цих коштів визнані неправомірними.

У поданій апеляційній скарзі Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить скасувати вказану постанову. Апелянт посилається на те, що кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України, він керується положеннями чинної Постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи. Також зазначає, що до Пенсійного фонду не надходять кошти з державного бюджету для надання пільг та компенсацій для постраждалих від Чорнобильської катастрофи і Пенсійний фонд не є розпорядником таких коштів та не є належним відповідачем у справі.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є пенсіонером МВС України, має статус потерпілого 3 категорії внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 1,7-9).

Частиною 2 ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на радіоактивно забрудненій території підвищуються у розмірах, визначених ч.1 ст.39 Закону.

Проте, всупереч вимогам Закону за спірний період позивачеві нараховувалось і виплачувалось зазначене підвищення в розмірі 10,5 грн. щомісяця.

Крім того, Статтею 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до 3 категорії, передбачено призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Проте за спірний період вказана додаткова пенсія призначалась та виплачувалась позивачеві у розмірі 49,80 та 57,3 грн.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про пенсійне забезпечення виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Крім того, відповідно до Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2007 року №1261 та з урахуванням Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року №8-2 (з відповідними змінами), управління Пенсійного фонду в районах, містах, районах у містах забезпечують своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства, а отже, є відповідачами у спорах щодо здійснення перерахунку підвищення до пенсій. З огляду на викладене не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності притягнення до участі у справі в якості відповідача управління праці та соціального захисту населення Овруцької райдержадміністрації.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру спірних виплат застосуванню підлягають саме ст.ст. 39,51 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України від 26 липня 1996 року за № 836, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав та правильно вирішив спір.

Спосіб, у який судом відновлено порушені права позивача, узгоджується з положеннями ст.162 КАС України (в порядку якого розглянуто справу).

Оскаржувану постанову ухвалено судом із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відхилити.

Постанову Луганського районного суду від 22 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: