Справа №2-1497/09 18.02.2010 18.02.2010
Провадження №22ц-286/10
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року м.Миколаїв

Колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Данилової О.О.,

суддів Лівійського І.В., Шаманської Н.О.

при секретарі Аніщенко Д.В., за участю прокурора Крупі Т.О., позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Вознесенського міжрайонного прокурора на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2009 року по цивільній справі за позовом

Вознесенського міськрайонного прокурора в інтересах ЖЕЛТИШЕВА ОСОБА_1

Миколайовича до ОСОБА_2 про виселення

УСТАІ1 О В И Л А:

У липні 2009 року Вознесенський міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом про виселення ОСОБА_2 з частини будинку №41 по пров.Українському у м.Вознесенську Миколаївської області.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_1 є власником окремих приміщень спірного будинку, де проживає сім'я його доньки ОСОБА_3, у тому числі її колишній чоловік ОСОБА_2 Шлюб між ними розірвано у травні 2006 року. Відповідач систематично порушує правила співжиття, вчиняє дебоші і бійки, знущається над колишньою дружиною та їх донькою, що стало причиною неодноразових звернень позивача до правоохоронних органів.

Посилаючись на те, що така поведінка відповідача робить неможливим сумісне з ними проживання, а запобіжні заходи виявились безрезультатними, прокурор просив виселити з будинку ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2009 року у задоволенні позову прокурору відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на те, що суд дав невірну оцінку зібраним доказам, не вирішив спір та безпідставно відмовив у позові, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку, а прокурор та позивач не уточнили та не змінили позовні вимоги.

Але з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Справа 22ц-286/10 Категорія - 42

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником частини будинку №41 по пров.Українському у-м.Вознесенську ( а.с.4), де проживає його донька ОСОБА_3, її колишній чоловік ОСОБА_2 та їх неповнолітня донька. У 2006 році шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано ( а.с.8), але відповідач залишився проживати у спірному будинку. ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

У період 2008-2009 років ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_1 неодноразово звертались до органів внутрішніх справ зі скаргами на протиправну поведінку відповідача ( а.с. 12, 16).

У червні 2009 року позивач звертався до прокурора зі скаргою, в якій посилався на залякування та знущання ОСОБА_2 над колишньою дружиною та неповнолітньою внучкою (а.с.6).

За довідками сільради та вуличного комітету (а.с. 27,37) з липня 2009 року ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає.

Але з пояснень сторін вбачається, що у період липня-листопада 2009 року ОСОБА_2 неодноразово приходив до спірного будинку, ночував там. У будинку знаходяться його речі, спільне майно.

До того ж, у судовому засіданні ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що проживав у будинку 9 років, своїм трудом та коштами приймав участь у його облаштуванні, та виказав наміри користуватися житлом разом з колишньою дружиною ( а.с. 17 зворот, 31 зворот,38-39). Про такий намір відповідач зазначив і в заяві до апеляційного суду.

Отже, незважаючи на те, що ОСОБА_2 постійно не проживає у спірному приміщенні, він вважає свою відсутність тимчасовою і продовжує відноситись до цього житла як до свого постійного місця проживання.

Таким чином, висновок суду про те, що не проживання ОСОБА_2 у будинку на час розгляду справи є остаточним вирішенням спору та достатньою підставою для відмови у позові, є помилковим.

При цьому, суд не дослідив та не дав оцінку тим обставинам, які зазначено у статтях 157,116 ЖК України та на які посилався прокурор, як підстави свого позову про виселення.

Отже суд першої інстанції фактично не розглянув вимоги в межах заявленого позову і цей недолік не може бути усунений ухваленням додаткового рішення.

Допущені судом порушення є підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 311,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вознесенського міжрайонного прокурора задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2009 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до того ж суду в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена -в^шсаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: