Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-524/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

секретаря Соловей Л.П.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника позивача ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, що в смт. Богородчани, укладеного між відповідачами 18 травня 2007 року і посвідченого приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу. Третіми особами на боці позивача є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник позов підтримали та пояснили, що 1/4 частина спірної квартири відповідачу ОСОБА_2 23.05.2006 року передана на виконання рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року, як нереалізоване майно на повторних прилюдних торгах в рахунок відшкодування заподіяної шкоди.

Однак, ухвалою судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 04.04.2007 року рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року було скасоване, а справа направлена на новий розгляд.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.02.2008 року ОСОБА_2 в позові про відшкодування шкоди відмовлено.

Ухвала судової колегії в цивільних справах ВСУ від 04.04.2007 року направлена сторонам 23.04.2007 року. Отже, на момент укладення договору дарування ОСОБА_10 знав, що рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року, на підставі якого він став власником 1/4 частини квартири, скасоване, а справа направлена на новий розгляд.

Не дивлячись на це в п.6 договору дарування вказав, що належна йому частка квартири в спорі чи під забороною не перебуває. Отже, вважає, що такий договір повинен бути визнаний недійсним на підставі ст.230 ЦК України, так як вчинений під впливом обману.

Вимоги позивача підтримала в судовому засіданні третя особа ОСОБА_4

Відповідачі та їх представник позов не визнали та пояснили, що підстав для визнання договору дарування недійсним немає. Про те, що рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року скасоване Верховним Судом України на час укладення договору ОСОБА_10 знав. Однак, в даному випадку відсутні підстави для визнання договору недійсним, передбачені ст. 230 ЦК України. При укладенні договору дарування не вводив в оману обдаровану. Відповідачка ОСОБА_3 є добросовісним набувачем. В даному випадку спір повинен вирішуватися в порядку повороту виконання. На час укладення договору дарування рішення про відмову ОСОБА_2 в позові про відшкодування шкоди ще не було прийнято. Просили в позові відмовити.

Від третіх осіб: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 поступила заява про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить д висновку, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_10 став власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС Богородчанського районного управління юстиції від 23.05.2006 року та акту передачі від цього числа, на виконання рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4 в користь ОСОБА_10 23 тис. грн. заподіяної шкоди. Постанова прийнята відповідно до п.3 ст.61 Закону «Про виконавче провадження», так як ОСОБА_10 виявив бажання залишити за собою непродане з прилюдних торгів арештоване майно. Різницю між вартістю 1/4 частини квартири та сумою боргу ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок ДВС.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах ВСУ від 04.04.2007 року рішення Богородчанського районного суду від 30.12.2003 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.03.2004 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд в суд першої інстанції.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2008 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_11 та ОСОБА_4 про стягнення шкоди відмовлено.

18.05.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/4 частини квартири АДРЕСА_3. Договір посвідчений приватним нотаріусом Богородчанського нотаріального округу.

ОСОБА_3 прийняла дарунок та зареєструвала своє право власності в Івано- Франківському ОБТІ, про що свідчить інформаційна довідка від 13.02.2009 року.

Відповідно до ч.1,2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду в п.20 постанови від 6.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотне значення обставини, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що їй було відомо про всі обставини придбання її батьком квартири. Ніякого обману з його боку при укладенні договору дарування не було допущено.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що в межах заявлених вимог, підстав для задоволення позову немає, так як факт введення дарувальником обдарованого в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину в судовому засіданні не доведено.

На підставі ст.230 ЦК України , керуючись ст.ст. 213- 215 ЦПК України, суд,

вирішив

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування 1/4 частини квартири №

13 по вул. Шевченка, 20 в смт. Богородчани Івано-Франківської області відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області

через Богородчанський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів

дня його проголошення.

Головуючий