АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: «із соціальних виплат» інстанції: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07» вересня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Маміної О.В.,

Суддів: Бурлака І.В., Цвірюка В.О.,

при секретарі: Єщенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації на постанову Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про зобовязання призначення недоотриманих сум соціальних виплат,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, Харківського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Харківської обласної державної адміністрації, Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації про зобовязання призначення недоотриманих сум соціальних виплат. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що він є інвалідом другої групи, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і має статус інваліда війни, оскільки інвалідність повязана з перебуванням на військовій службі. Згідно діючого законодавства він має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних заробітних плат та право на отримання щорічно до 05 травня разової грошової допомоги в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Проте, таку допомогу у 2008 та 2009 роках він отримав у меншому розмірі. Просив суд визнати протиправними дії відповідачів, зобовязати відповідачів перерахувати та виплатити йому недоотримані щорічну допомогу на оздоровлення та разову грошову допомогу за 2008, 2009 рік та стягнути ці суми на користь позивача.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2010 року адміністративний позов позивача задоволено частково; зобовязано Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області призначити позивачу недоотриману одноразову щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік в розмірі 2505,00 грн., за 2009 рік- в розмірі 2905,00 грн., а також недоотриману разову грошову допомогу до 05 травня за 2009 рік у розмірі 3554,00 грн; в задоволенні іншої частини вимог- відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду, Управлінням праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області подано апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. При цьому посилався на порушення норм матеріального права. Вважав, що суд не звернув увагу на те, що виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2008, 2009 роки здійснено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, виплату разової допомоги до 05 травня відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів зі змінами.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає за необхідне апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області задовольнити частково, постанову суду змінити з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з вимог ч. 2 ст. 1 ЦК України суд може не тільки зобовязати перерахувати (нарахувати) та виплатити належні суми відповідно до закону, а й ухвалити рішення про стягнення конкретних сум.

Між тим повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. ч. 4, 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, щорічна допомога на оздоровлення виплачується інвалідам ІІ групи в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року із змінами та доповненнями, які діяли на час виникнення спірних відносин, щорічно до 05 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам І групи десять мінімальних пенсій за віком; ІІ групи-вісім мінімальних пенсій за віком; ІІІ групи-сім мінімальних пенсій за віком.

Судом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області, являється учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катасторофи і йому встановлено другу групу інвалідності, має право на пільги для ветеранів війни-інваділів війни.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 836 Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у липні 2008 року ОСОБА_3 виплачено щорічну грошову допомогу на оздоровлення в розмірі 120,00 грн.за 2008 рік та у лютому 2009 року у розмірі 120,00 грн. - за 2009 рік, разову грошову допомогу за 2008 рік - у квітні 2008 року у розмірі 400,00 грн., за 2009 рік у квітні 2009 року 430,00 грн., розмір якої встановлювався Законами про державний бюджет на відповідний рік, (а.с.9,10). Проте, розмір соціальних виплат значно менший, ніж передбачено ч. ч. 4, 7 ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 13 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Зобовязуючи відповідача нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 та 2009 роки та разову грошову допомогу до 05 травня за 2009 рік, суд першої інстанції, з висновком якого погодилася судова колегія, правильно виходив з того, що при нарахуванні та виплаті ОСОБА_3 щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2008 рік, 2009 рік та разової грошової допомоги за 2009 рік необхідно керуватися Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року зі змінами та доповненнями, Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року із змінами та доповненнями та рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 році, яким зміну в вищевказані закони щодо надання права Кабінету Міністрів України визначати розміри соціальних виплат, визнано неконституційною і обгрунтовано зазначив, що оскільки ОСОБА_3 щорічну допомогу на оздоровлення за 2008 рік та 2009 рік та разову грошову допомогу за 2009 рік сплачено після 22.05.2008 року, тобто після ухвалення рішення Конституційного Суду України, він має право на ії отримання у розмірах, встановлених цими законами..

Проте, судова колегія не погоджується з висновком суду стосовно визначення суми стягнення недоотриманої щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2505,00 грн., за 2009 рік у розмірі 2905,00 грн. та недоотриманої разової грошової допомоги до 05 травня за 2009 рік у розмірі 3554,00 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи з наведеного суд може визнати дії (бездіяльність) відповідача законними чи не законними та в разі їх незаконності зобовязати перерахувати (нарахувати) та виплатити належні суми відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

У звязку з чим судова колегія зазначає, що висновок суду щодо визначення суми стягнення недоотриманої одноразової допомоги на оздоровлення за 2008 рік у розмірі 2505,00 грн., за 2009 рік у розмірі 2905,00 грн. та недоотриманої разової грошової допомоги до 05 травня за 2009 рік у розмірі 3554,00 грн. не ґрунтується на законі і вважає за необхідне виключити з резолютивної частини постанови вказівку на ці суми.

Посилання відповідача на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення та разова грошова допомога проводиться в порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, судовою колегією не приймаються, оскільки встановлення розміру соціальних виплат є виключною компетенцією законодавця.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303,304, 304-1, п.3.ч.1.ст. 307, п.3.ч.1.ст. 309, ст. 313, ч.2. ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації Харківської області задовольнити частково.

Постанову Харківського районного суду Харківської області від 11 червня 2010 року змінити.

Виключити з абзацу другого резолютивної частини постанови наступне в розмірі 2505,00 грн., в розмірі 2905,00 грн. та в розмірі 3554,00 грн..

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і в силу ч. 2 ст. 304-1 ЦПК України є остаточним і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :

Судді: