Справа 2-8/10
Номер провадження 2-8/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.10 року.Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Тулик І.І,

при секретарі - Шемота М.І.

з участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представників відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за позовом

ОСОБА_1

до

Рахівської держнотконтори,

ОСОБА_5

про

визнання договору дарування недійсним та визнання права власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

позовної заяви вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого, 05.02.2007 року виконкомом Лазещинської сільської ради Рахівського району, батьки позивачки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 являлися співвласниками в рівних частинах на праві спільної часткової власності житлового будинку №393, що розташований у с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області. 17 лютого 2007 року помер батько позивачки, а 24.03.2007 року померла мати. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок №393 разом з надвірними спорудами у с.Лазещина. Позивачка, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, 08.08.2007 року подала до нотаріальної контори за місцем свого проживання заяву про прийняття спадщини після смерті батьків, де було зазначено інших спадкоємців. Однак, у грудні 2007 року при оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачці стало відомо, що відповідно до договору дарування, укладеного 07.02.2007 року між батьками та представником відповідача - ОСОБА_8, та посвідченого державним нотаріусом Рахівської держнотконтори ОСОБА_3, гр.ОСОБА_5 стала власником спадкового майна в цілій частині. Позивачка вважає, що даний договір являється недійсним, оскільки не підписаний дарувальниками та складений із порушеннями норм 203 статті Цивільного кодексу України. Підпис у договорі від імені ОСОБА_6 вчинено не ним, а третьою особою, одним із дарувальників у договорі дарування зазначено ОСОБА_9, як особу, яка не могла бути стороною даного правочину, оскільки майно, яке відчужувалося, не являлося її власністю. Відомості про хворобу її матері, зазначені у договорі, яка стала неможливістю особисто вчинити підпис, не відповідають дійсності. Відповідно до довідки 12 від 13.02.2008 року, виданої лікарською амбулаторією загальної практики сімейної медицини с.Лазещина, дарувальник ОСОБА_7, на час посвідчення договору дарування знаходилася у важкому стані після перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу, з порушенням мови і функцій органів нижнього тазу. Аналізуючи наведене позивачка просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку №393, що розташований у с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області, укладений 07 лютого 2007 року між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що діяла від імені ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Рахівської держнотконтори. Визнати за нею право власності на 1/2 частину всього спадкового майна, що належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у тому числі на 1/2 частину житлового будинку №393 разом з надвірними спорудами, що розташований у с.Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Пояснили, що 10 січня 2007 року ОСОБА_5 виїхала за межі України, а доручення, яке вона надала ОСОБА_10 було посвідчене виконкомом Лазещинської сільської ради 11 січня 2007 року. Крім того, стверджують, що ОСОБА_7 не могла вчиняти договір дарування 07 лютого 2007 року, оскільки вже тоді вона знаходилася у вкрай важкому стані, була не адекватною, а отже договір дарування через хворобу вона вчинити не могла, тому договір має бути визнаний сум не дійним.

Державний нотаріус Рахівської держнотконтори ОСОБА_3 позов не визнала, пояснила, що дійсно договір дарування завчасно був надрукований у нотаріальній конторі, у вписано було ОСОБА_9 замість ОСОБА_7 Договір підписала ОСОБА_11, оскільки ОСОБА_7 була хворою, не. могла підписати договір. ОСОБА_7 погано говорила, однак зміст документу розуміла. Просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, вважає, що договір укладено у відповідності до чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона являється внучкою покійних ОСОБА_7 та постійно знала, що 1/2 частка будинку належить ОСОБА_1. Останні дні свого життя бабуся була дуже хворою, не впізнавала нікого і нічого не говорила. Вона та її мати - ОСОБА_13 не бажають отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона являється дочкою ОСОБА_5, вважає, що бабуся розуміла значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що була присутня при підписанні договору дарування, та чула, що ОСОБА_6 хоче подарувати дочці ОСОБА_16 будинок, а ОСОБА_7 нічого не розмовляла лише махала головою. За ОСОБА_7 підписала договір ОСОБА_9, а чи оглядав лікар ОСОБА_7 не знає.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона була на роботі і її запросила ОСОБА_10 для того щоб підписати договір дарування від імені ОСОБА_7, вона підписувала договір за ОСОБА_7, оскільки остання була паралізованою, тому самостійно договір підписати не могла. ОСОБА_6 сказав, що хоче подарувати будинок тій дочці, що у Італії (на той час це була ОСОБА_5Д.).

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що працює лікарем Лазещинської амбулаторії, вона ставила засвідчувальний підпис як лікар у амбулаторії, вдома у ОСОБА_6 вона не була, підтвердити факт, що ОСОБА_7 розуміла значення своїх дій не може. Відомості, які зазначені у договорі щодо хвороби кисті руки ОСОБА_7 не відповідають дійсності, оскільки відповідно до історії хвороби у покійної було захворювання нижніх кінцівок, яке було наслідком гострого мозкового кровообігу, а отже, якщо б ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх дій, то могла б і самостійно підписати договір дарування. Даний договір дарування вона як лікар підписала та поставила печатку не в присутності сторін, які вчиняли правочин, а в лікарській амбулаторії, після того як був підписаний всіма сторонами.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про визнання угод недійсними" від 28.04.1978 року із наступними змінами і доповненнями угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками передбачених законом.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до положень ЦК України підставою для визнання недійсності договору (правочину) є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені законодавством. Статтею 203 ЦК України встановлені наступні загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має здійснюватися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що здійснюється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Також договір може бути визнаний судом недійсним у випадку укладення договору під впливом помилки, обману, тяжкої обставини, якщо договір було укладено недієздатною особою або з метою приховати інший правочин тощо.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.02.2007 року гр.ОСОБА_6 та ОСОБА_7 належав на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами №393 у селі Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області.

Свідоцтвом про смерть серії 1-ФМ №0339933 стверджено, що ОСОБА_6 17 лютого 2007 року помер, про що виконкомом Лазещинської сільської ради зроблено відповідний актовий запис за №03 від 19.02.2007 року, а з свідоцтва про смерть серії 1-ФМ №038978 слідує, що ОСОБА_7 24.03.2007 року померла, про що виконкомом Лазещинської сільської ради зроблено запис у Книзі реєстрації смертей за №07 від 26 березня 2007 року.

Згідно договору дарування від 07 лютого 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з однієї сторони та ОСОБА_10, що діє від імені ОСОБА_5 по довіреності, посвідченій виконкомом Лазещинської сільської ради 11 січня 2007 року, з другої сторони, уклали договір, за яким дарувальники подарували житловий будинок №393, що знаходиться у селі Лазещина, Рахівського району, а обдарована прийняла в дар вказане майно. Як вбачається, із-за хвороби, на прохання дарувальників, договір посвідчено на дому у гр..ОСОБА_6 та ОСОБА_7. Із-за хвороби кісті руки за ОСОБА_7 договір підписала ОСОБА_9. Вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Рахівської держнотконтори - ОСОБА_3 зареєстровано у реєстрі за № 2113.

В судовому засіданні було встановлено, що при посвідченні договору дарування, який є предметом позову гр. ОСОБА_7 перебувала у важкому стані через хворобу. Довідки про те, що дарувальник могла усвідомлювати значення своїх дій та волевиявлення її відповідає внутрішній волі на момент укладання договору лікарем не видавалося, а така була надана лише через декілька днів.

З медичної картки ОСОБА_7 слідує, що лікарем здійснювався огляд ОСОБА_7 на дому 06.02.2007 року, де було встановлено, що хвора не адекватна, не говорить і не ходить.

Показами свідків ОСОБА_17, ОСОБА_15 та ОСОБА_9, які не являються особами зацікавленими у даній справі, не було спросовано той факт, що ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх дій, більше того, свідок ОСОБА_17- стверджувала, що причиною для підписання договору ОСОБА_9 за ОСОБА_7 - хвороба кисті руки, яка зазначена у договорі дарування, не відповідає дійсності, оскільки вона, як лікар, який оглядав та лікував хвору, знає, що в останньої було захворювання нижніх кінцівок.

Крім того, відповідачкою не спростовано докази того, що вона 11 січня 2007 року, тобто у день надання довіреності ОСОБА_10, перебувала на території України. На неодноразові вимоги суду надати копію закордонного паспорта, такий документ суду надано не було.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що договір дарування не відповідав внутрішній волі ОСОБА_7, а отже його слід визнати недійсним.

На підтвердження родинних зв'язків ОСОБА_1 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивачка надала свідоцтво про народження, згідно якого останні являлися її батьками, отже ОСОБА_1, у відповідності до статті 1261 ЦК України, являється спадкоємцем першої черги спадкування за законом.

У заяві, поданій позивачкою Рахівській держнотконторі 08 серпня 2007 року, ОСОБА_1 заявила про те, що вона приймає спадщину, яка залишилася після смерті її матері ОСОБА_7, зокрема житловий будинок. Також зазначила спадкоємців померлої - ОСОБА_5 та ОСОБА_13

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_13 заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері, до нотаріальної контори не подавала, оскільки не бажає отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. Таким чином є два спадкоємці, що претендують на спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_7

Отже, позивачка у встановленому порядку та з додержанням строків, встановлених цивільним кодексом України, звернулася до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яке залишилося після смерті її матері. Враховуючи, що ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги спадкування за законом, має право на спадкування майна, яке залишилося після смерті її матері, частки у спадковому майні є рівними, тому позов про визнання за нею права власності на '/г частину всього спадкового майна, що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у тому числі на Уі частину житлового будинку №393 в селі Лазещина, є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10,58,60,209,212,213,223 Цивільного процесуального кодексу України ст.ст.202,203,215,1216,1217,1222,1258,1261,1269,1270,1278 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку №393, що розташований у с. Лазешина, Рахівського району, Закарпатської області, укладений 07 лютого 2007 року між ОСОБА_18, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що діяла від імені ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Рахівської держнотконтори.

Визнати за ОСОБА_1, мешканкою м. Рахова, вул. Б.Хмелвшщького, 9, Закарпатської області, право власності на 1/2 частину всього спадкового майна, що належало на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_7, у тому числі на 1/2 частину житлового будинку №393 разом з надвірними спорудами, що розташований у с. Лазещина, Рахівського району, Закарпатської області.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 155 гривень судових витрат.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження у судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Тулик І.І.