Справа № 22ц- 4672 Головуючий у І-й інстанції Кобзар В.М.
Категорія: 57 Доповідач в 2-й інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2010 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області

у складі: головуючого Каблака П.І.

суддів Мусіної Т.Г., Шандри М.М.

при секретарі - Стасів М.І.

розглянувши у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Жовківському р-ні Львівської області на постанову Жовківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2009 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною постановою частково задоволено позов ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Жовківському р-ні Львівської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести виплату державної допомоги дитині війни в повному обсязі. Визнано бездіяльність відповідача протиправною, в частині ненарахування підвищення до пенсії, передбаченої ст. 6 Законом України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня по 31 грудня 2007 року. Зобов'язано відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу з підвищенням її на 30 % мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року. В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Відповідач в апеляційній скарзі ставить питання про скасування постанови суду та ухвалення нової про відмову в позові в повному обємі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у видаткову частину не були внесені, тому кошти на виплату підвищень в 2007 році були відсутні, законодавством не визначено мінімальної пенсії за віком, як розрахункової величини для підвищення пенсії. Також вважає, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки позивач просив нарахувати та виплатити недоплачену йому державну соціальну допомогу, а не підвищення до пенсії.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до Положень про Пенсійний фонд України, про управління ПФУ в районах, містах і районах у містах, управління забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, безпосередньо призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Отже, управління є належним відповідачем, оскільки зобовязане було і без звернення пенсіонера (дитини війни) здійснювати перерахунок та виплату підвищення до пенсії після прийняття Конституційним судом України 09.07.2007 року рішення про неконституційність положень Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яким призупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» щодо порядку підвищення до пенсії дітям війни та відновлено їх право на підвищення пенсії до 30 % мінімальної пенсії за віком.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» такий застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Отже, при визначенні розміру підвищення пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» повинен застосовуватися розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Поновлення порушених прав позивача з точки зору вимог Конституції України (ст.ст.8, 19, 22), не може залежати від фінансового становища відповідача та його неналежного фінансування з бюджету.

Щодо доводів апелянта про вихід судом за межі позовних вимог, то такі не заслуговують на доведеність, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 111 КАС України, за правилами якого суд розглядав даний спір, в попередньому судовому засіданні суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються сторонами, а які належать доказувати, вчиняє інші дії, необхідні для підготовки справи до судового розгляду. З врахуванням письмових заперечень та клопотань відповідача судом встановлено характер спірних правовідносин та факти, які необхідно встановити для вирішення спору належність нарахувань та виплата позивачу щомісячної надбавки до пенсії як дитині війни.

В мотивувальній частині постанови, суд вказав, що позивач не пропустив строк позовної давності, однак такий висновок суд є помилковим, оскільки ст. 99 КАС України врегульовано питання строку звернення до суду з адміністративним позовом (а не позовної давності), який встановлено в один рік з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Так як відповідач в процесі розгляду справи не ставив питання про застосування строку звернення до суду, що передбачено ст. 100 КАС України, то суд першої інстанції підставно задоволив позовні вимоги поза річним строком з дня звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, судом повно та обєктивно розглянуто представлені сторонами докази, надана таким вірна оцінка, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому скаргу слід відхилити, а постанову суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.304-1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відхилити.

Постанову Жовківського районного суду Львівської області від 24 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3