АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7814/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Приходченко А.П.

суддів - Лаченкової О.В., Волошина М.П.

при секретарі - Керімової Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Павлоградському районі Дніпропетровської області на постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до УПФ України в Павлоградському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій, стягнення заборгованості, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2009 року позов задоволено частково.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводи апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач віднесений до першої категорії як особа, які потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи і має право на основну та додаткову пенсію, крім того є інвалідом третьої групи з 08 січня 1998 року, а з 22 квітня 2009 року інвалід другої групи. З 1998 року позивачу відповідачем призначена пенсія за віком ш пільгових підставах із щомісячною виплатою додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АБС першої категорії.

Стаття 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що особам, віднесеним до першої категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірах: інвалідам третьої групи у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, а інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком. Виплата зазначеної пенсії відповідно до ст.53 цього Закону здійснюється повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу особи.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, яки постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначені підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до 1 категорії.

Суд вірно вказав, що зазначені норми розповсюджуються на позивача як віднесеного до першої категорії.

Згідно ч.4 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів третьої групи щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчим - мінімальних пенсій за віком, а для інвалідів другої групи - 8 мінімальних пенсій за віком.

Суд дійшов до вірного висновку, що оскільки відповідно до вказаного Закону порядок обчислення пенсії з інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання і пенсія у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України, то надання такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав позивача встановлених цим же Законом, а тому посилання представника відповідача на постанову КМУ «Про підвищені пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок державного бюджету» згідно з якою розрахунок пенсій, призначених відповідно до ч.4 ст.54 «Про статус і соціальний захист громадян яки постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» провадиться виходячи з розміру 19 грн. 91 коп. є необгрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Отже суд вірно зазначив, що для позивача як інваліда первинно третьої групи, а потім другої та особи постраждало внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії, нижчий розмір державної додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи з наведених розмірів.

Відповідно до ч. З ст.67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян яки постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, яки втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю особам, у тому числі віднесеним до 1 категорії. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік», що набрав чинності з 01 січня 2001 року, був затверджений прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність з 01 січня 2001 року - 380 грн., з 01 квітня 2007 року 387 грн. 00 коп., з 01 жовтня 2001 року - 395 грн.

Зазначена стаття була змінена Законом України від 15 березня 2007 року № 749-5 та існує в новій редакції з 28 березня 2007 року, якою прожитковий мінімум для особи, яка втратила працездатність, визначений з 01 січня 2007 року - 380грн., з 01 квітня 2007 року 406 грн., з 1 жовтня 2007 року - 411,00 грн., при цьому зазначена стаття доповнена абзацом, яким передбачено встановити, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно абзацу 1 ч.І ст.28 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01 квітня та жовтня 2007 року застосовуються прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність визначений абзацом 5 ч. 1 цієї статті, збільшений на одив відсоток, що складає відповідно 410 грн. 0 6 коп., 415 грн. 11 коп.

Статтею 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік про внесення змін до деяких законодавчих актів України» прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність на 2008 рік затверджений у наступному розмірі: з 01 січня 2008 року - 410 грн., з 01 квітня 2008 року - 481 грн., з 01 липня 2008 року - 48^ грн., з 01 жовтня 2008 року - 4 98 грн.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року було визнане неконституційним положення Закону України «Про Державний бюджет України на 200* рік» від 28 грудня 2007 року, яким було передбачено обмеження гарантованого розміру пенсійних виплат.

Відповідно до ст.54 Закону України «Про державний бюджет на 2009 рік», розмір мінімальної пенсії за віком у 2009 році дорівнює - 498 грн.

Отже суд дійшов до вірного висновку, що дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу пенсійних виплат за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 травня 2009 року є неправомірними.

Також суд правильно вказав, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, так як позивачем не надано доказів наявності такої шкоди.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції необгрунтованими є вимоги позивача, щодо зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплачувати позивачу у майбутньому пенсію у розмірі восьми мінімальних пенсій, оскільки суди не вправі вирішувати спори на майбутній час.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідача не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необгрунтовані, а постанова суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Павлоградському районі Дніпропетровської області - відхилити.

Постанову Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду остаточна і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: