Кузнецовський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2010 року м.Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області в особі: головуючого - судді Горегляд О.І., з участю:

- секретаря судового засідання - Ломази С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Кузнецовськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 1997 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали між собою шлюб у відділі реєстрації актів виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №154 та видано подружжю свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №289185. За час шлюбу у сторін народилася дитина: дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на теперішній час є малолітньою. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №010665, повторно виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 23 червня 2005 року року, актовий запис №151.

26 жовтня 2010 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення в її користь аліментів на утримання малолітньої дитини - дочки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача, в розмірі 1/4 (четвертої) частини його заробітку або іншого доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік'. Позивачка вказала в позовній заяві, що відповідач добровільно не надає належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, хоча є працездатним і фінансовоспроможним. Згідно доводів ОСОБА_1 збереження шлюбу та примирення подружжя є неможливим, оскільки сторони мають різні погляди на права і обов'язки подружжя. Зі змісту позову слідує, що в сім'ї виникають часті сварки та образи в зв'язку із зловживанням відповідачем алкогольними напоями.

У судове засідання сторони не з'явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність.

У письмовій заяві від 24 грудня 2010 року позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила суд розірвати шлюб, залишивши малолітню дитину їй на виховання та стягнути з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно до моменту досягнення дитиною повноліття.

Відповідач повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_1, про що вказав у письмовій заяві від 24 грудня 2010 року. Із змісту даної заяви вбачається, що ОСОБА_2 згідний на розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів в користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).

Дослідивши і оцінивши в сукупності письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Зі змісту позову ОСОБА_1 і доводів сторін слідує, що спільне життя сторін не склалося, подружжя не підтримує сімейно-шлюбні відносини. Відповідач зловживає

алкогольними напоями, що в свою чергу стає причиною сварок та образ в сім'ї. Сторони обоюдно бажають розірвати шлюб, примирення вважають неможливим.

Отже, судом встановлено, що сім'я ОСОБА_1 і ОСОБА_2 фактично не існує, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, так як не суперечить інтересам обох сторін, що має істотне значення.

Згідно з вимогами, передбаченими ч.І ст.24 СК України, шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Ч.ч.І, 4 ст.55 СК України передбачають, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, а також зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї.

Відповідно до ч.ч.З, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, Примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, суд вважає, що в разі небажання, навіть, одного з подружжя проживати спільно у шлюбі - такий шлюб не може бути збереженим.

Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

З наведених підстав суд вирішив розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, оскільки вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам обох сторін.

Суд, враховуючи обставини, зазначені в ст. 182 СК України, прийшов до висновку, що розмір аліментів, що підлягають примусовому стягненню з відповідача ОСОБА_2 в користь позивачки ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини: дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення нею повнолітнього віку повинен становити 1/4 (четверту) частину заробітку або іншого доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

До такого висновку суд прийшов з наступних підстав і мотивів.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ГЮ №010665, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 23 червня 2005 року року, актовий запис №151 у сторін ОСОБА_1 і ОСОБА_2 13 березня 1998 року народилася дочка - ОСОБА_3, яка на момент вирішення спору є малолітньою дитиною.

Свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ №289185, видане відділом реєстрації актів виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області, свідчить, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 22 липня 1997 року по теперішній час, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №154.

Зі змісту позову ОСОБА_1 і письмової заяви відповідача від 24 грудня 2010 року про визнання позову слідує, що ОСОБА_2 не надає належної та регулярної матеріальної допомоги своїй малолітній дитині - дочці: ОСОБА_3, яка потребує матеріального утримання зі сторони свого батька. Про фінансову спроможність відповідача сплачувати щомісячно аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 (четвертої) частки заробітку (доходу) свідчить відсутність заперечень в ОСОБА_2 проти позову ОСОБА_1 Окрім цього, судом враховано, що відповідач не здійснює утримання інших осіб і на стан свого здоров'я не скаржиться.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог, передбачених в ч.З ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Ст.182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених в ст.184 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробіку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з вимогами ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи наведене, на підставі ч.І ст.24, ч.ч.І, 4 ст.55, ч.ч.З, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.З ст.105, ч.І ст.110, ст.112, ст.180, ч.З ст.181, ст.182, ч.І ст.183, ст.191 СК України, керуючись ст.ст.4, 60, ч.І ст.61, п.4 ч.З ст.81, ч.І ст.88, ч.4 ст.174, ч.З ст.208, ч.ч.І, 2 ст.209, ст.ст.212-215, ч.І ст.218, ч.З ст.222, ч.І ст.223, ч.І ст.294, п.1 ч.І ст.367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволити повністю.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, який зареєстрований відділом реєстрації актів виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області 22 липня 1997 року, актовий запис за №154, - розірвати.

Малолітню дитину сторін - дочку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити на виховання її матері - ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 (четвертої) частини заробітку або іншого доходу відповідача, але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2010 року до досягнення дитиною повноліття.

Звільнити ОСОБА_2 від сплати судового збору (державного мита) на підставі п.18 ч.І ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" від 21 січня 1993 року №7-93.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 38 (тридцять вісім) гривень 50 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддя О.І.Горегляд