Полонський районний суд Хмельницької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2010 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді - Горщар А.Г.

при секретарі Салюк Т.М.

з участю представника позивачка ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання протиправним перерахунку банком коштів на придбання автомобіля з гривні в долари США, зобовязання банку здійснити перерахунок кредитних коштів у гривні,-

встановив.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив визнати протиправним здійснення відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ВАТ або Банк) перерахунку наданих для нього коштів на придбання автомобіля з гривні у долари США; зобовязати ВАТ перерахувати кредитні кошти у гривні із врахуванням курсу на момент отримання коштів; зобовязати Банк перерахувати грошові зобовязання по сплаті коштів за користування кредитом у гривні за курсом НБУ на день укладення договору кредиту; зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості по поверненню кредиту та коштів за користування кредитом у гривні з урахуванням проведених позивачем платежів у долар США у гривню за курсом на день здійснення кожного платежу.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 вказував, що 13 липня 2006 року між ним та ВАТ укладено кредитний договір за яким Банк надав йому кредит в сумі 9724 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування та управління кредитом у розмірах відповідно 10 % та 0,40 % щомісячно. На думку позивача, так як він отримує доходи у національній валюті, спеціального дозволу на проведення розрахунків у іноземній валюті не має, тому Банк неправомірно вимагає від нього повернення кредитних коштів у іноземній валюті. Також ОСОБА_2 вважає, що оскільки відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня, а статті 524, 533 ЦК України передбачають, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, і виконуватись також у гривні, тому на його думку є незаконними дії Банку щодо надання для нього кредиту у іноземній валюті, та зобовязувати повертати кредит у валюті. Крім цього зазначав, що за цільовим призначенням кредит надавався для придбання автомобіля, і Банк перерахував продавцеві транспортного засобу кошти у гривнях, тому він не повинен сплачувати кредитні кошти для відповідача у іноземній валюті. Також ОСОБА_2 вказував, що у нього відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення разової валютної операції, тому і з цієї підстави Банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав і просив задовольнити всі його вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази суд вважає позов задоволенню не підлягає.

Встановлено, що 13 липня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір за яким Банк надав ОСОБА_2 кредит в сумі 9724 доларів

США на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування та управління кредитом у розмірах відповідно 10 % та 0,40 % щомісячно.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 524 ЦК сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Таким чином, згідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак в той же час обіг іноземної валюти також є допустимим.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» ( далі - Декрет).

Відповідно до статті 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії..Стаття 2 цього Закону визначає банківський кредит як будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яку гарантію, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. При цьому, відповідно до цієї ж статті кошти - це гроші в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Отже законодавство у сфері банківської діяльності не містить заборони банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті.

Що стосується валютного законодавства, то відповідно до вимог Декрету (стаття 1) надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій.

Здійснення валютних операцій може мати місце на підставі генеральних чи індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до статті 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Перелік валютних операцій, для здійснення яких необхідна індивідуальна ліцензія Національного банку України, наданий у частині 4 цієї статті.

Генеральні ліцензії надаються на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Пункт «в» частини 4 статті 5 Декрету передбачає вимогу про отримання індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

Виходячи з наведеного, індивідуальна ліцензія на проведення вказаних операцій необхідна лише у тому випадку, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак, на сьогодні законодавством не встановлено терміни і суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Виходячи з наведеного, надання та одержання кредиту в іноземній валюті та сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодною з сторін договору.

Враховуючи викладене суд вважає, що Банк на законних підставах надав для позивача кредит у іноземній валюті, тому визнавати такі дії Банку протиправними та покладати на нього зобовязання здійснювати перерахунки щодо сплати кредитних коштів та коштів за користування кредитом із доларів США на гривні, як цього вимагає ОСОБА_2 є безпідставним.

Суд не приймає доводи позивача, що він має сплачувати надані йому кредитні кошти у гривнях, так як відповідач перерахував для продавця автомобіля фактично гривні а не долари США.

Дана обставина не може впливати на зміну виконання умов кредитного договору.

Також є безпідставними доводи ОСОБА_2, що Банком не повідомлено його у письмовій формі про обставини, вказані у пунктах 2.1, 3.8 постанови Національного Банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України» інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» згідно яких Банк зобовязаний у разі надання кредиту в іноземній валюті попередити споживача, зокрема щодо валютних ризиків, методики для визначення валютного курсу, строків і комісій, про зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Даний нормативний акт на час укладення кредитного договору між сторонами 13.07.2006 року не діяв, а тому його положення не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись наведеним, ст. 10, 60, ч.3 ст. 209, 212-215 ЦПК суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Хмельницької області шляхом подачі до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий_______________