Апеляційний суд Вінницької області
У Х В А Л А

Іменем України

25 червня 2010 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі: Черепановій В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду

від 08.04.2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1 000 грн. щомісячно, - з огляду на невиконання добровільно відповідачем свого обовязку по утриманню неповнолітніх дітей.

У суді першої інстанції ОСОБА_2 вимоги позову підтримала, ОСОБА_1 вимоги позову визнав частково, просив стягувати з нього аліменти на утримання дітей у сумі меншій ніж визначено позивачем.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2010 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4, непрацюючого, на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1 000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.12.2009 року до їх повноліття та вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дітей, хоча має нерегулярний, мінливий дохід, тому визначив, що стягненню підлягають аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1 000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Поясненнями сторін та матеріалами справи беззаперечно доведено, що відповідач є рідним батьком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, але добровільно не виконує свого обовязку по утриманню неповнолітніх дітей.

Зазначені правовідносини регулюються ст.ст. 180, 181 п.3, 184 п. 1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за завою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1 000 грн., тобто по 500 грн. на кожну дитину, щомісячно, а також те, що останній має можливість надавати таку матеріальну допомогу є обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

При цьому відповідач не надав беззаперечних доказів про неможливість сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, з огляду на те, що він являється працездатним, має нерегулярні, мінливі доходи, що підтверджується його поясненнями.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, з резолютивної частини рішення суду першої інстанції слід виключити вказівку щодо стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки правила частини другої статті 182 СК України застосовуються лише, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2010 року залишити без змін.

Виключити з резолютивної частини рішення вказівку щодо стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців з дня набрання законної сили до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом вірно: