Справа №22ц- 8217/2010 р. Гол. у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 19 Доповідач: Шашкіна С.А.
16 грудня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі :
головуючого- судді Богонюка М.Я.
суддів: Шашкіної С.А., Приколоти Т.І.
при секретарі: Стасів М.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „ВТБ Банк" на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2010 року,-
У жовтні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «ВТБ Банк», яке в подальшому було перетворене в Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі «ВТБ Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним, з підстав фіктивності, договору про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №1589 від 02 квітня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4
До участі в справі, в якості третіх осіб судом залучено приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, який посвідчив оспорюваний договір та арбітражного керуючого ОСОБА_5. який призначений Господарським судом Львівської області у справі про банкрутство відповідачів як фізичних осіб підприємців (ФОП), орган опіки і піклування Личаківської райадмінстрації Львівської міської ради.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 07 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення оскаржив позивач, який покликається на його незаконність та необгрунтованість, оскільки таке винесено без належної правової оцінки доводів та доказів позивача, що мали істотне значення для вирішення справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що оспорюваний договір було укладено між відповідачами після визнання їх банкрутами господарським судом та відкриття ліквідаційних процедур щодо них. Виникнення даних обставин, обмежило відповідачів розпоряджатися належним їм майном, зокрема укладати договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини. Укладений договір містить неправдиві відомості, порушення майнових прав позивача, укладенням спірного договору, ним доведено, поданими суду доказами, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті заявлених позовних вимог.

Представник відповідачів, будучи повідомленою про призначення до розгляду справи на 16 грудня 2010 року в судовому засіданні від 2 грудня 2010 року, в судове засідання не з»явилась, не повідомивши суд про поважній причин неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що укладений між відповідачами договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, відповідає вимогам цивільного законодавства та ст. 189 СК України і підстав для визнання його фіктивним немає. Крім того, позивачам не доведено, які його права або інтереси порушуються спірним договором.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні умови чинності правочинів. В разі недотримання у момент вчинення правочину вимог, передбачених ст. 203 ЦК України,такий правочин визнається недійсним. За положеннями частини п'ятої цієї статті, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин. який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлені цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним, незалежно від того, в якій формі він вчинений (ч. 2 ст. 234 ІДК України).

Судом встановлено, що 02 квітня 2009 року між та ОСОБА_2ІЇ та ОСОБА_6Я. укладено договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини. Договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за№ 1589.

Відповідно до умов укладеного договору, ОСОБА_214. та ОСОБА_3, перебуваючи у родинних стосунках як чоловік та жінка, будучи законними представниками та батьками громадянина ОСОБА_7 Штатів Америки ОСОБА_8 Міхаеля. 23. 11.2002 року народження (який є малолітнім), домовилися, що ОСОБА_2 приймає на себе зобов'язання виконати обов'язок щодо утримання малолітньої дитини та здійснити платіж в розмірі 1 375 000.00 гривень, що буде вважатися остаточно сплаченими аліментами на утримання сина до досягнення ним вісімнадцятирічного віку.

За домовленістю між сторонами, ОСОБА_2 зобов'язується здійснити сплату аліментів у розмірі 1 375 000,00 гривень до 09.04.2009 року після укладення та нотаріального посвідчення цього договору наступним чином: шляхом зарахування коштів у банківську установу на рахунок малолітнього сина ОСОБА_8 Міхаеля. або сплати вищезазначених коштів готівкою ОСОБА_3 (факт одержання коштів підтверджується заявою одержувача, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально), або внесення вищезазначених коштів на депозитний рахунок нотаріуса.

Відповідно до розяснень наведених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду І України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, при вирішенні питання про визнання недійсним правочину на підставі ст. 234 ЦК України встановленню підлягає, чи дійсно сторони правочину мали на меті досягти відповідного правового результату, а також відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Дослідження підлягають також обставини виконання чи невиконання сторонами правочину його умов.

Встановивши, що відповідачами - сторонами спірного договору не вчинено жодних дій. передбачених його умовами, на його виконання, та безпідставно погодившись, що підставою такого невиконання є оспорення договору позивачем, суд невірно застосував вищевказані норми матеріального нрава, не врахував роз'яснень Пленуму ВСУ з цього питання, а відтак прийшов до невірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведено відсутність у сторін спірного договору і наміру створити юридичні наслідки на момент його вчинення, зокрема у звязку із тим, що на момент вчинення цього правочину боржник ОСОБА_2 був оголошений господарським судом банкрутом за його ж заявою та відкрито ліквідаційну процедуру. Крім того, умови цього договору за №1589, а також іншого договору про сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_9, укладеного між відповідачами у цей самий день (02.04.2009 року) та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 і ( зареєстрованого в реєстрі за № 1588 (а.с. З, 6) містять взаємовиключні положення про перебування на утриманні дитини - ОСОБА_8 Михасля. Таку за спірним договором № 1588 син перебуває па утриманні ОСОБА_2. якому ОСОБА_3 зобов»язалась сплатити аліменти в цій самій сумі - 1 375 000грн., а за оспорюваним договором у даній справі за № 1589 - вже на утриманні ОСОБА_3

Як зазначено у рішенні господарського суду Львівської області від 11 лютого 2009 року вже на той час кредиторська заборгованість боржника ОСОБА_10 складала 203 870 589 грн.. з них перед ВАТ «ВТБ Банк» в сумі 113 744 190,96 грн.. При цьому у своїй заяві до господарського суду ОСОБА_2 вказував про неможливість сплати ним усіх боргів усім кредиторам (а.с.4-5), а ОСОБА_3 в своїх запереченнях на позов зазначила про першочерговість стягнення аліментів перед іншими виплатами, покликаючись на вимоги Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до положень ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Будь-яких винятків із цього загального правила, положення ст. 234 ЦК України не містять.

Як встановлено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 9 грудня 2010 року, враховуючи наявність існуючих невиконаних кредитних зобов'язань між позивачем та відповідачами, а також визнання господарським судом кредиторських вимог позивача у справі про банкрутство ОСОБА_2, які не можуть бути погашені заставленим майном, оціненим у значно меншій сумі згідно доказів про оцінку майна, представлених арбітражним керуючим, права позивача, як кредитора у даних відносинах, порушені укладенням спірного договору. Укладення між відповідачами ряду таких договорів на значні суми мало на меті, на думку колегії суддів, ухилення від виконання взятих на себе договірних зобовязань перед позивачем (а.с.115-118).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що укладений між відповідачами договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини є фіктивним, а відтак підлягає визнанню недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Оскільки судом першої інстанції повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для вірного вирішення спору, проте невірно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 51 грн. 00 кой. та 37 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.І п.2 , 309, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2010 року скасувати, ухвалити нове, яким позов публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" задовольнити.

Визнати недійсним договір про сплату аліментів на утримання малолітньої дитини, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений 02 квітня 2009 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за № 1589.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2. ОСОБА_3 в користь Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" 51 (п'ятдесят одну) грн. 00 коп. судового збору та 37 (тридцять сім) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене^езпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набранн^ч иної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)