Апеляційний суд Чернігівської області
Справа 22ц -727/ 2010 р. Головуючий в 1-ій інстанції Непочатих В.О.
Категорія цивільна. Доповідач Смаглюк Р.І.
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 квітня 2010 року.
Апеляційний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Квача М.О.,
суддів Смаглюк Р.І., Ішутко В.М.,
при секретарі Бивалькевич Т.В.,
з участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Чернігівської області в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Козелецького районного суду від 26 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Остерської квартирно-експлуатаційної частини району № 1 Міністерства оборони України про визнання права користування квартирою та зміну умов договору житлового найму,
встановив:
В листопаді 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Остерської КЕЧ № 1 Міністерства оборони України про визнання за ним права користування квартирою АДРЕСА_1 та зміну договору найму жилого приміщення, мотивуючи тим, що вказана квартира була надана в користування його батьку ОСОБА_4 та членам його сім"ї матері і сину - позивачу - в 1978 році. В квартирі проживала мати до дня смерті в 1990 році, він - позивач ОСОБА_1 - до березня 1998 року, з реєстрації в якій був знятий в зв"язку з військовою службою, та батько.
Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі ніхто не проживає.
Позивач за станом здоров"я звільнений з лав Збройних Сил України, житлом не забезпечений, дружина та донька змушені проживати у батьків в Росії.
Відповідно до ст.ст. 64, 65 ЖК України він був членом сім"ї наймача ОСОБА_4 , має рівне право користування вказаною квартирою. Тому просив визнати за ним право користування квартирою, визнати його наймачем і зобов`язати Остерську КЕЧ №1 укласти з ним договір найму житла. Таким чином буде реалізовано його конституційне право на житло, гарантоване ст. 41 Конституції України.
Рішенням суду першої інстанції в позові відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмову в позові суд обґрунтував тим, що позивач не надав доказів про вселення та постійне проживання його з батьком в спірній квартирі, ведення з ним спільного господарства. Його проживання з батьком на період хвороби останнього носило тимчасовий характер, позивач приїжджав допомагати батьку з Києва, де зареєстровано його місце проживання та роботи. Тому відсутні підстави для задоволення позову.
Такий висновок суду відповідає закону та встановленим обставинам.
Так, з наданих позивачем доказів вбачається, що спірна квартира була отримана за ордером № 128 від 6 квітня 1978 року ОСОБА_4 на сім"ю з 3 осіб, в тому числі і позивача / л.с. 5/, в ній він був зареєстрований до 4 березня 1998 року / л.с. 7/, з 17 липня 2000 року перебуває на квартирному обліку ЖК гарнізону м. Києва в загальній черзі № 5096 для отримання житла на сім"ю з 3 осіб / л.с.8, 10-12/, наказом від 5 серпня 2009 року він звільнений з військової служби за станом здоров"я / л.с. 13, 53/.
За таких обставин судом першої інстанції дана правильна оцінка цим доказам, як таким, що не свідчать про вселення та постійне проживання позивача з батьком, як члена його сім"ї, та ведення з ним спільного господарства.
Довідка про відсутність заборгованості по квартирній платі та наданим комунальним послугам на час смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 також не підтверджує цього факту / л.с. 35/.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в позивача житла в м. Києві за місцем військової служби, реєстрація його та членів сім"ї в військовій частині НОМЕР_1 МОУ не спростовує висновок суду першої інстанції.
Посилання позивача на наявність у нього ключів від квартири, чеків про оплату ним квартплати та послуг, речей його та дружини і дитини, не залучення до справи свідків, як на докази, нічим не підтверджені.
Посилання як на підставу задоволення позовних вимог на ч. 2 ст. 71 ЖК України в даному випадку є необґрунтованим. З часу проходження позивачем військової служби, тобто з березня 1998 року, за ним не зберігалося житло відповідно до вимог вказаної статті ЖК України і питання забезпечення його житлом регулюється Законом України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень", затвердженої наказом Міністра оборони України 6 жовтня 2006 року № 577.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Викладене свідчить про те, що судом ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, і доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 317, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Козелецького районного суду від 26 січня 2010 року залишити без змін.
Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з дня проголошення.
Головуючий Судді