ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1152/10
провадження № Б/н 1304
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

при секретарі Жиленко Ю.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_6 до Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» про визнання відповідальним квартиронаймачем та укладення договору найму , -

встановив:

Позивач ОСОБА_7 підприємство Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» звернулося з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на наступні обставини. В 1988 році громадянину ОСОБА_8, як працівнику підприємства, та членам його сім'ї: ОСОБА_3 , їх сину ОСОБА_9 було надано житло - кімнату № 5 у відомчому гуртожитку підприємства за адресою вул. Бориспільська, 25 у м. Києві . В 1991 році в сімї ОСОБА_9 народився син ОСОБА_10, який також зареєстрований у вказаній кімнаті.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, колишньому чоловіку відповідачки та старшому синові ОСОБА_9 було надано кімнату № 12 в гуртожитку по вул. Бориспільській. 25 у м. Києві. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 залишились проживати в кімнаті № 5 гуртожитку.

Відповідач ОСОБА_3 на підприємстві позивача ніколи не працювала і не працює, тому вона та її син ОСОБА_10 незаконно продовжують займати кімнату № 5 у відомчому гуртожитку підприємства, яка була надана їм , як членам сімї працівника підприємства ОСОБА_5

Тому позивач просить виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_10 із незаконно займаного ними приміщення - кімнати № 5 в гуртожитку по вул. Бориспільській, 25 у м. Києві без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_10 звернулись з зустрічним позовом до ДП МОУ «Укрвійськбуд» про визнання відповідальним квартиронаймачем та укладення окремого договору найму, посилаючись на те, що вони поселились до спірної кімнати на законних підставах . ОСОБА_3 - як дружина ОСОБА_5, який перебував з позивачем у трудових відносинах, а ОСОБА_10 народився в гуртожитку і був зареєстрований та став проживати за місцем проживання батьків.

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 відповідачка з сином залишилась проживати у даній кімнаті, і до 2009 року позивач не звертався з позовом про виселення, хоча дія тимчасового ордеру закінчилась ще 30.04.1991 року, тобто 19 років назад.

Позивач не заперечував проти проживання відповідачів, що підтверджується списком розподілу житлової площі, складеним в 2004 році при наданні житлової площі ОСОБА_5 Отже, позивач пропустив строк позовної давності.

ОСОБА_3 та ОСОБА_10 вважають, що вони були поселені законно і не можуть бути виселені з гуртожитку , тим більше, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», особи, які законно поселились до гуртожитків державної і комунальної власності та проживають і зареєстровані в них не менше 5 років, не можуть бути виселені без надання іншого житла.

Крім того, квитанції про сплату комунальних платежів продовжують надходити на імя ОСОБА_5І, який не проживає в цій кімнаті 7 років. Оскільки у кімнаті № 5 по вул. Бориспільській, 25 у м. Києві законно проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_10, а ДП «Укрвійськбуд» відмовляється укласти із ОСОБА_3 окремий договір найму, то суд має зобовязати його укласти такий договір.

Тому відповідачі в зустрічному позові просили визнати ОСОБА_3 відповідальним квартиронаймачем кімнати № 5 в житловому будинку № 25 по вул. Бориспільській у м. Києві; зобовязати ДП МОУ «Укрвійськбуд» укласти з ОСОБА_3 договір найму вказаної кімнати та не чинити ОСОБА_3 і ОСОБА_10 перешкод у користуванні кімнатою № 5 по вул. Бориспільській, 25 у м. Києві.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги про виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення підтримала та просила позов задовольнити , у задоволенні зустрічного позову - просила відмовити, оскільки відповідачі не мають самостійного права на проживання у відомчому гуртожитку.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали та просили в задоволенні позову про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення - відмовити ; зустрічний позов просили задовольнити. Представник відповідачки вказав, що позивачем не доведено наявність у будинку № 25 по вул. Бориспільській статусу гуртожитку, а в спірного житла - кімнати в гуртожитку.

Крім того, в даному випадку відсутня відповідна норма закону, на підставі якої відповідачі підлягають виселенню. А оскільки відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, то позовні вимоги ДП МОУ «Укрвійськбуд» задоволенню не підлягають.

Відповідач ОСОБА_10 в дане судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судом визнано за можливе розглянути справу в його відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 також просив у задоволенні позову ДП МОУ «Укрвійськбуд» про виселення відповідачів відмовити, оскільки вони постійно зареєстровані за адресою спірної кімнати та тривалий час проживають у ній. При наданні йому житла - квартири АДРЕСА_1, у списку розподілу житла житловою комісією 135 ДБК було зазначено, що його колишня дружина та син залишаються проживати у кімнаті № 5.

Вислухавши сторони, їх представників, третю особу, вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Наказом Міністра оборони України № 27 від 29.01.1998 року було створено державне підприємство «Укрвійськбуд», до складу якого було включено 135-й завод ЗБВ в якості відокремленого підрозділу. В подальшому 135 завод ЗБВ було перейменовано у філію ДП МОУ «Укрвійськбуд» - 135-й домобудівельний комбінат.

На балансі філії позивача - Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» знаходиться гуртожиток, розташований за адресою : м. Київ, вул. Бориспільська, 25.

Статус даної будівлі як гуртожитку підтверджується листом начальника Квартирно- експлуатаційного управління № 303/25/1/764 від 12.05.2008 року, копією балансу на 31.12.2008 року ФДП МОУ «Укрвійськбуд» - 135 ДБК, довідкою № 193 від 25.08.2009 року, виданої директором ФДП МОУ «Укрвійськбуд» - 135-й ДБК ( а.с. 7-10)

В листі від 12.05.2008 року начальник Київського квартирно-експлуатаційного управління зазначив, що будівлі, серед яких будівля за адресою м. Київ, вул. Бориспільська,25, згідно обліку Київського КЕУ (форма 400), рахуються як гуртожитки. Дані будівлі згідно наказу начальника розквартирування військ і капітального будівництва ЗС - начальника Головного КЕУ МОУ від 01.12.2000 року № 103 та акту прийому-передачі від 06.12.2000 року були передані на балансовий облік ДП «Укрвійськбуд» ( а.с. 10).

Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 986 від 27.09.2007 «Про затвердження дислокації житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Дарницькому районі м. Києва» будинок № 25 по вул. Бориспільській у м. Києві віднесено до відомчих гуртожитків ( а.с. 63-70).

Із вказаної дислокації та матеріалів з інвентаризаційної справи, наданих Київським міським БТІ, вбачається , що будинок № 25 по вул. Бориспільській у м. Києві є гуртожитком коридорного типу.

Спірним жилим приміщенням є кімната № 5, площею 20,1 кв.м., в даному гуртожитку.

Як вбачається з довідки форми № 3 від 12.08.2009 року, виданої філією ДП МОУ Укрвійськбуд» - 135-й Домобудівельний комбінат, ОСОБА_3 та її син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані та проживають у кімнаті № 5 у гуртожитку по вул. Бориспільській у м. Києві, наймачем кімнати зазначена ОСОБА_3 ( а.с. 3). Відповідачі зареєстровані за вказаною адресою з 17.05.1996 року.

Відповідно до п. 15 ОСОБА_11 Пленуму Верховного Суду України, № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» , наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено обовязок громадянина зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до ст. З вказаного Закону , реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи.

Відповідачка ОСОБА_3 була поселена в спірну кімнату як член сімї ОСОБА_5, працівника Збройних Сил , на підставі тимчасового ордера № 409 від 05.04.1988 року, виданого Київською квартирно-експлуатаційною частиною Міністерства оборони та чинного до 05.04.1991 року ( а.с. 4).

Як вбачається з паспорту відповідачки ОСОБА_3, шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано 18.12.2003 року ( а.с. 48).

На підставі ордеру № 01915 серії Б, виданого Соломянською районною в м. Києві державною адміністрацією 20.07.2004 року ОСОБА_5 було надано іншу кімнату № 12 у вказаному гуртожитку для проживання його та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5).

Як вбачається зі списку розподілу житлової площі по філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - 35 ДБК від 14.04.2004 року, в списку зазначено, що ОСОБА_5 надається кімната № 12, а в кімнаті № 5 залишається проживати колишня дружина ОСОБА_3 із сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 17). Однак вказаний список не був погоджений начальником Київського КЕУ та не затверджений начальником гарнізону м. Києва. Тому відсутні підстави вважати, що позивач визнавав самостійне право ОСОБА_3 та ОСОБА_10 на проживання в гуртожитку.

Згідно з розпорядженням Соломянської районної в м. Києві державної адміністрації № 960 від 16.07.2004 року «Про надання жилої площі військовослужбовцям Київського гарнізону», ОСОБА_5 як працівнику філії ДП МОУ «Укрвійськбуд» - 135 ДБК , було надано однокімнатну квартиру № 12 ( фактично - кімнату, площею 17 кв.м. ) по вул. Бориспільській, 25 на родину дві особи ( він та син ОСОБА_9) без зняття з квартирного обліку (а.с. 25-26).

Як вбачається з довідки № 190 від 21.08.2009 року, виданої філією ДП МОУ «Укрвійськбуд» - « 135-й домобудівельний комбінат», ОСОБА_3 за період проживання в гуртожитку за адресою м. Київ, вул. Бориспільська, 25, кім. № 5, в даному підприємстві не працювала ( а.с.6)

Статтею 127 ЖК України передбачено, що гуртожитки використовуються для проживання у них робітників, службовців, студентів, учнів , а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ст. 128 ЖК України, жила площа надається в гуртожитку за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи , організації та відповідного профспілкового комітету. Згідно з ст. 129 ЖК України, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану площу.

Відповідно до пп. 1, 2, 9, 10, 40, 41 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_11 Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208 , діючого на даний час, право на вселення в гуртожитки, які належать підприємству, які не мають жилої площі, на період їх роботи на підприємстві. Надання жилої площі в гуртожитку провадиться на підставі відповідного рішення адміністрації підприємства та профспілкового органу. Для вселення на жилу площу видається ордер.

Твердження представника відповідача про відсутність норми закону, на підставі якої ОСОБА_3 та ОСОБА_10 підлягають виселенню, адже вони не є особами, переліченими з ст. 132 ЖК України, суд не приймає до уваги , оскільки безпідставність проживання відповідачів випливає зі змісту ст. 127 ЖК України про те, що до гуртожитків поселяються робітники, службовці, студенти, учні та інші громадяни у період роботи або навчання.

Відповідачі до жодної із вказаних категорій не відносяться, а поселились до гуртожитку як члени сімї працівника підприємства , що не надає їм самостійного права на зайняття окремої жилої площі в гуртожитку, право відповідачів є похідним від права працівника підприємства відповідно до спеціального ордера.

В судовому засіданні встановлено , що відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_10 окремо спеціальний ордер на вселення в спірну кімнату не видавався.

З пояснень третьої особи та представника позивача вбачається, що трудові відносини між ОСОБА_5 та позивачем припинені після отримання кімнати№ 12. У звязку з виселенням ОСОБА_5 з кімнати№5 гуртожитку по вул. Бориспільській, 25 відповідачі без законних підстав продовжують проживати у кімнаті№5 відомчого гуртожитку ДП МОУ Укрвійськбуд».

Відповідно до п. 17 Примірного положення про гуртожитки , громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вправі вселити в займані приміщення своїх неповнолітніх дітей. Вселення інших членів сім'ї в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету підприємства, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним.

Згідно з п. 19 вказаного Положення , переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету і з видачею нового ордера.

З ордера від 05.04.1988 року вбачається, що ОСОБА_5 кімната№5 була надана в тимчасове , а кімната№12 - у постійне користування, однак до ордеру від 20.07.2004 року відповідачі включені не були.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку , що відповідачі без законних підстав проживають у кімнаті№5 гуртожитку по вул. Бориспільській, 25 у м. Києві, а тому , оскільки вони не бажають добровільно звільняти займану ними кімнату , то підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Посилання відповідачів на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставним , оскільки право позивача на вільне розпорядження належною йому житловою площею в гуртожитку продовжує порушуватись відповідачами.

З вищевикладених підстав також необхідно відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 61, 63 ЖК України , договір найму - це договір, за яким наймодавець зобов'язується надати за відповідну плату жиле приміщення у безстрокове користування в будинках державного і громадського житлових фондів для проживання в ньому.

Правила ст. 129 ЖК України про те, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, не означають, що на ці правовідносини поширюються положення ст. 61-64 ЖК України щодо укладення договору найму жилого приміщення.

Глава 2 ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, в якій знаходяться статті 61-64 , і глава 4 ЖК України про користування гуртожитками регулюють не аналогічні правовідносини, і в главі 4 ЖК немає посилань на те, що на правовідносини, які нею регулюються, поширюються норми глави 2 ЖК. Немає підстав й для висновку про їх поширення. У главі 4 ЖК України не передбачено, що до користування гуртожитками застосовуються правила про договір найму жилого приміщення .

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_10 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Посилання відповідачки та її представника на вимоги ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» також є безпідставними, оскільки відповідно до ч. З ст. 1 цього Закону , він не поширюється на гуртожитки , що знаходяться на балансі військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України та Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача необхідно солідарно стягнути судові витрати по справі в розмірі 45 грн. 50 коп., що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 8 грн. 50 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 37 грн.

На підставі викладеного , ст. 47 Конституції України, ст. 9, 61-64 , 109, 125, 127- 132 Житлового кодексу України, п. 1, 2, 9, 10, 40, 41 ,44 Примірного положення про гуртожитки , затвердженого ОСОБА_11 Міністрів УРСР № 208 від 03.06.1986 року , керуючись ст. ст. З, 10,11,57,60, 88.209,212,213,215,218 ЦПК України суд-,

вирішив:

Позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» - задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із займаного ними жилого приміщення - кімнати № 5 в гуртожитку , розташованого за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 25 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_6 солідарно на користь Державного підприємства Міністерства оборони України «Укрвійськбуд» судові витрати у розмірі 45 (сорок пять ) грн. 50 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання відповідальним квартиронаймачем та укладення договору найму - відмовити.

Рішення може бути оскаржено сторонами до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя