Апеляційний суд Черкаської області
Справа № 22ц-5021 2010 р. Категорія: 26
Головуючий по 1 інстанції Степаненко О.М. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

Головуючого Ювшина В.І.

Суддів Сіренка Ю.В. Скіця М.І.

При секретарі Петренко СП.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення частини прибутку ,-

встановила:

Здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_3 25 січня 2010 року звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх вимог зазначаючи, що її довірителька перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 1988 по 2007 роки і 27 вересня 2007 року шлюб було розірвано в судовому порядку.

04 липня 2007 року вона звернулась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя і ухвалою суду від 13 березня 2008 року між сторонами по цій справі була затверджена мирова угода.

Зазначала, що домовленості щодо використання спільного майна подружжя з вини ОСОБА_4 не було досягнуто і він на свій розсуд користувався майном для отримання прибутку з 04 липня 2007 року по 28 березня 2008 року.

Посилаючись на положення ст. 60 СК України та ст. 359 ЦК України просила суд стягнути з відповідача 40 % отриманого ним прибутку від підприємницької діяльності протягом 9 місяців коли справа про розподіл майна перебувала в суді.

За повідомленнями податкової адміністрації прибуток відповідача за вказаний період склав 300800 грн. і її частка буде становити 120 320 грн.

Просила суд стягнути з відповідача на користь її довірительки вищезазначену суму.

Рішенням Придніпровського районного суду від 21 травня 2010 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 від імені ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі і стягнути з відповідача на користь позивачки 120320 грн. з тих підстав, що суд ухвалюючи рішення невірно встановив фактичні обставини та прийшов до неправильних висновків, висновки суду про відмову у задоволенні позову не ґрунтуються на доказах по справі і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення пояснення сторін, що з"явилися. вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга повинна бути відхилена виходячи з наступного.

Стаття 11 ЦПК України зазначає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто відповідно до цієї норми закону право визначення підстав і предмета позову належить позивачу.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що 13 березня 2008 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя було закрите. Суд визнав, укладену між сторонами по справі мирову угоду, згідно котрої, зокрема сторони зазначали, що вини не матимуть будь-яких претензій одна до одного щодо майна та майнових прав, набутих під час шлюбу. Вимога про право на частку одержаних доходів у справі про поділ спільного майна подружжя не ставилась ( а.с. 5).

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст.175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов»язків сторін та предмету позову.

Визнаючи мирову угоду та закриваючи провадження по справі суд виходив з того, шс умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтереси інших осіб і мирова угода вчинена в інтересах сторін.

Слід зазначити, що за умовами мирової угоди позивачка отримала у власність все майно домашнього вжитку, а відповідач обладнання виробничого призначення длж здійснення підприємницької діяльності.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягненню частини отриманого прибутку, суд першої інстанції зокрема зазначив, що при укладенЕ: мирової угоди сторони досягли домовленості щодо відмови в реалізації кожним з них своїх прав відносно майна та майнових прав, що були набуті під час шлюбу і відповідно даиа обставина є вирішальною для вирішення даної справи та відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони зроблені відповідно до вимог статей 57, 61, 64, 68 Сімейного кодексу України та ст. 52 Цивільної: кодексу України і ґрунтуються на власній волі сторін, висловленій у мировій угоді.

Також слід зазначити, що у пункті 29 Постанови Пленуму Верховного Суду Україна від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що майно приватного підприємства чи фізичні особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Той факт, що позивачка такої позовної вимоги при розподілі спільного майна подружжя не заявляла сторонами не заперечується.

З наведених законодавчих приписів та встановлених фактичних обставин по справі випливає, що ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення частини одержаних доходів від підприємницької діяльності відповідає волі сторін, висловленій при укладенні мирової угоди.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, обґрунтоване наявними в справі доказами, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і носять суб"єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення частини прибутку - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді