АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-1464/2010 року Головуючий 1 інст. Слурденко О.І.
Категорія: про стягнення заборгованості Доповідач Пилипчук Н.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Кірсанової Л.І.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Козир Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2009 року

по цивільній справі за позовом відритого акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про розірвання кредитного договору, стягнення грошових коштів та звернення стягнення на заставлене майно, -

В С Т А Н О В И Л А :

ВАТ «БАНК КІПРУ» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 24.06.2008 року між акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 14/2008 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 34 800 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цей кредит до 24.06.2013 року та сплачувати відсотки за його користування згідно із графіком погашення кредиту до 28 числа поточного місяця. Виконання вищезазначеного зобов'язання забезпечено заставою автомобіля марки Mitsubishi Lаnсег X, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_1, за договором застави посвідченим 24.06.2008 року, та порукою за договором поруки №14/2008-П від 24.06.2008 р. з ОСОБА_3 Оскільки станом на 01.12.2009 р. ОСОБА_2 не повернуто заборгованість за отриманий кредит, ВАТ «БАНК КІПРУ» змушений звернутись до суду з позовом до нього та поручителя про розірвання кредитного договору, стягнення грошових коштів та звернення стягнення на заставлене майно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі з посиланням на вищевикладене. Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, вказував, що у відношенні посадових осіб ВАТ «БАНК КІПРУ» порушено кримінальну справу щодо шахрайських дій в тому числі і щодо кредитного договору укладеного між ним та позивачем.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2009 року позовні вимоги ВАТ «БАНК КІПРУ» задоволені, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 на користь ВАТ «БАНК КІПРУ» заборгованість у розмірі 288 097,05 грн., звернути стягнення на автомобіль Mitsubishi Lаnсег X зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «БАНК КІПРУ» державне мито в сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2009 року, справу направити на новий розгляд. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з*ясування судом обставин справи, на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що справу розглянуто за відсутністю його батька ОСОБА_3 Вказує, що у відношенні посадових осіб ВАТ «БАНК КІПРУ» порушено кримінальну справу щодо шахрайських дій в тому числі і щодо кредитного договору укладеного між ним та позивачем.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.06.2008 року між акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» правонаступником якого є позивач та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 14/2008 відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у сумі 34 800 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути цей кредит до 24.06.2013 року та сплачувати відсотки за його користування згідно із графіком погашення кредиту.

Виконання вищезазначеного зобов'язання забезпечено заставою автомобіля марки Mitsubishi Lаnсег X, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_1, за договором застави посвідченим 24.06.2008 року, та порукою за договором поруки №14/2008-П від 24.06.2008 р. з ОСОБА_3

На час ухвалення рішення суду першої інстанції, відповідач умови договору не виконує, згідно банківського розрахунку загальна заборгованість відповідача перед позивачем за користування кредитом по кредитному договору складає 288 097,05 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилась та сплати процентів.

За змістом ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, в разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України та п. 2.3.2. кредитного договору, у разі недотримання відповідачем умов кредитного договору, а саме у випадку затримок погашення кредиту та сплати відсотків по ньому, які допустив відповідач, банк має право розірвати договір та достроково стягнути з відповідача наданий раніше кредит, проценти по ньому та штрафні санкції в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення.

Згідно зі ст. 589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Враховуючи також положення ст.ст. 553, 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не заперечує, що підписав кредитний договір, який міститься в матеріалах справи, що за кредитні кошти придбав автомобіль Mitsubishi Lаnсег X, при цьому вказує що кредит мав бути оформлений на меншу суму оскільки вартість автомобіля є завищеною. Однак ці доводи відповідача є недоведеними, оскільки кредитний договір недійсним не визнаний, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень ОСОБА_2 не надав.

Між тим, матеріали справи містять відомості про те, що ОСОБА_2 для укладення кредитного договору з позивачем надав підроблені довідки про свої доходи, за що притягувався до кримінальної відповідальності. (а.с. 233,234).

Відповідачі не надали суду доказів на підтвердження виконання ними обов'язків по кредитному договору, тому правильним є висновок суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача.

ОСОБА_2 посилається на те, що справа розглянута за відсутності іншого відповідача, однак враховуючи, що ОСОБА_3 рішення суду не оскаржив, про порушення своїх прав особисто не заявляв судова колегія не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав передбачених п. 3 ст. 311 ЦПК України.

В описовій частині рішення суду першої інстанції зазначено, що рішення суду ухвалене при заочному розгляді справи, однак за змістом та формою рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2009 року не є заочним, оскільки у ньому не зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Крім того, ОСОБА_2 брав участь у розгляді справи, виказував своє відношення до позову. Однак зазначене не призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 01 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді