РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-8166/10

Провадження № 2-8166/10

9 вересня 2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Грищенко І.О.

При секретарі: Мушаровій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, зобовязання перерахунку та виплати державної соціальної допомоги як особі, яка має статус «дитина війни»,

встановив :

12.05.2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить поновити строк звернення до суду за захистом порушення права на отримання щомісячної доплати до пенсії за віком відповідно до ЗУ "Про соціальний захист дітей війни з 01.01.2006 року". Визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати їй підвищення до пенсії, як особі, що має статус "дитина війни" за період з 01.01.2006 року. Зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй соціальну грошову допомогу до пенсії за період з 01.01.2006 року та зобов'язати відповідача кожен місяць проводити нарахування та виплату їй щомісячної доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком для непрацездатних осіб відповідно до ЗУ "Про соціальний захист дітей війни". Стягнути на її користь з відповідача суму завданої моральної шкоди в розмірі 1699 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона належить до соціальної категорії «Дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. Відповідач, не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися з даним позовом. Неправомірні дії відповідача по ненарахуванню та невиплаті їй підвищення до пенсії, порушили її права та охоронювані законом інтереси, що призвело до душевних страждань та завдало моральної шкоди, яку вона оцінює в суму в розмірі 1699 грн., та вважає, що має право на компенсацію моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача.

Позивач ОСОБА_1 на судове засідання не з'явилася, направила до суду представника ОСОБА_2, яка діє від її імені та виступає в інтересах позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності.

Представник позивача ОСОБА_2 на судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить справу за позовом її довірителя ОСОБА_1, розглядати за її відсутністю.

Представник відповідача на судове засідання не з'явився, про причину неявки суду не повідомив, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується письмовою розпискою про отримання судової повістки на 09.09.2010 року, доказів, що підтверджують неявку з поважної причини, заяви про розгляд справи за відсутністю представника або письмових заперечень проти позову не надав.

З огляду на таке, справа розглядається у відсутність позивача, представника позивача та представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Позивач має статус «Дитина війни», що підтверджено даними посвідчення, в якому зроблено відповідний запис № 1993 від 31.01.2006 року.

Враховуючи зазначений статус позивача, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, вона має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що відповідач не здійснює позивачу зазначених виплат.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, доходжу висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи при цьому з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», цій категорії громадян пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно з положеннями ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законом України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року дію ст.6 зазначеного Закону на 2006 рік зупинено.

Законом України „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, який набрав чинності 15.03.2006 року, до статті 110 Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік було внесено зміни, якими встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни у 2006 році запроваджуються поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Проте, у 2006 році пільги, встановлені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни запроваджені не були.

Закони України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „Про внесення змін до Закону України „Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року неконституційними не визнані та діяли протягом 2006 року.

Таким чином, відповідно до вищезазначених Законів, у відповідача не було підстав нараховувати та сплачувати позивачеві доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, оскільки до 15.03.2006 року дію зазначеної норми було зупинено, а потім передбачені нею виплати не запроваджені.

Крім того, надаючи перевагу Законам України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 20.12.2005 року та „ Про внесення змін до Закону України „ Про Державний бюджет на 2006 рік від 19.01.2006 року, суд виходить з того, що закони є актами єдиного органу законодавчої влади Верховної Ради України. Конституція України не встановлює пріоритету в застосуванні того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає такого закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Конституційний Суд України у п.3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив: „Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Виходячи із системного аналізу наведених норм законодавства, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача, які стосуються виплат доплати до пенсії за 2006 рік. Відповідач по справі протягом 2006 року діяв у відповідності з чинним законодавством та не мав підстав здійснювати позивачу щомісячні доплати до пенсії, оскільки до 15.03.2006 року дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» була зупинена, а з 15.03.2006 року здійснення доплат, визначено у інший спосіб, тобто поставлено в залежність від виконання у другому півріччі 2006 року Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік».

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2007 рік, суд вважає такими, що підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік», яким зупинено дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», з урахуванням ст. 111 цього Закону.

Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Відповідно до вимог ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з приписів ч.2 ст.152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09.07.2007 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України, ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 09.07.2007 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Порушення прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, тривало з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року і припинилось лише 01.01.2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни. Таким чином, суд не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати їй в 2008 році, щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню.

Законом України від 28 грудня 2007 року № 107-V1 «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ст.. 6 цього Закону викладено в новій редакції. Зазначені зміни набрали чинності з 1 січня 2008 року. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни щодо розміру пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними).

З довідки про фактично виплачені суми щомісячного підвищення до пенсії згідно з Законом України "Про соціальний захист дітей війни" за 2006-2010 роки, яка долучена до матеріалів справи, вбачається, що в 2006 та 2007 році виплати не проводились, в період з січня 2008 року по травень 2010 року відповідач здійснював позивачу виплати, але не в повному обсязі.

Так, в період з січня по березень 2008 року, в розмірі 47 грн, з квітня по червень- в розмірі 48,10 грн, з липня по вересень- в розмірі 48,20 грн, з жовтня 2008 року по грудень 2008 року в розмірі 49,80 грн., з січня 2009 року по квітень 2010 року в розмірі 49,80 грн. Загальна виплачена за вказаний період часу сума становить 1376,10 грн.

В період з січня 2008 року по 22 травня 2008 року, тобто до ухвалення вказаного вище рішення Конституційного

Суду України, у відповідності до вимог ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», відповідач діяв на підставі та у відповідності з чинною нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року задоволенню не підлягають. Отже, з 22.05.2008 року відповідач повинен був діяти у відповідності з приписами чинної норми ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», нараховувати та здійснювати виплату позивачу доплату до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, а не 10%, що мало місце та підтверджено даними вказаної вище довідки.

Приймаючи до уваги, що починаючи з 22.05.2008 року суми повинні виплачуватися на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» № 530 від 28.05.2008 року, та станом на 2010 рік вказана постанова є діючою, то позовні вимоги позивача в частині нарахування та виплати за 2009-2010 роки пенсії з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановлено ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування є законним та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що позивач є дитиною війни, вона наділена державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціального захисту, зокрема право на отримання надбавки до пенсії.

Наділивши дітей війни зазначеною соціальною гарантією, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальний рівень осіб, які є дітьми війни.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв'язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов'язання держави забезпечити соціальний захист дітей війни.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав того, що позивачем не доведено в чому саме полягає порушення або загроза порушенню її прав, свобод та законних інтересів з боку відповідача, а також факти, які свідчать, що відповідач виконав дії, спрямовані на заперечення права позивача або утвердження за собою права, яке йому не належить. На підтвердження суми моральної шкоди позивачем не надано розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені документально, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто, частина сплаченої позивачем при подачі позову до суду суми державного мита в розмірі 27,50 грн. та суму сплачених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Таким чином суд вважає, що діями відповідача порушені права позивача на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, тому вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу доплату до пенсії за 2007 рік з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за 2008 рік з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, за 2009 рік з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, за 2010 рік з 01.01.2010 року по день ухвалення рішення суду.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 57-60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як особі, що має статус "дитина війни".

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України „Про загальнообовязкове пенсійне страхування та провести відповідні виплати за 2007 рік з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, за 2008 рік з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, за 2009 рік - з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, за 2010 рік з 01.01.2010 року по 09.09.2010 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та документально підтверджені, в розмірі 147,50 грн. (сто сорок сім гривень п'ятдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено позивачем в палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через суд І інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання стороною його копії.

Головуючий суддя І.О. Грищенко