Справа № 2-189/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Української студії телевізійних фільмів Укртелефільм про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що він з 12.03.1981 року є штатним працівником відповідача, працює на посаді режисера. Починаючи з 2000 року і по цей час відповідач не сплачує йому заробітну плату у повному обсязі. Специфіка його роботи така, що відповідач періодично не надає йому роботу і відбувається простій з його вини. Можливі ситуації, коли він працює півроку, а інші півроку роботи не має. Так, в 2000 році простій з вини відповідача становив 7 місяців (вересень, січень, травень, квітень, червень, липень, серпень), за цей період відповідач йому повинен сплатити за час простою 2/3 від його заробітної плати, що становить 715 грн. В 2003 році простій склав три місяці (березень, серпень, жовтень) і сума, яку має сплатити йому відповідач, становить 600 грн. В 2004 році простій складав 5 місяців ( квітень, серпень, жовтень, листопад, грудень), сума 1 866 грн. В 2005 році простій був 3 місяці (січень, березень, грудень), сума 1280 грн. В 2006 році простій був 7 місяців (січень, лютий, березень, квітень, червень, липень, листопад), сума 3 360 грн. В доповненнях до позовної заяви зазначив, що ще були простої в грудні 2006 року, сума становить 480 грн. В 2007 році простій був сім місяців (січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень), сума 3360 грн. У 2008 році простій склав сім місяців (червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень), сума 3850 грн. У 2009 році простій склав 12 місяців, сума становить 6600 грн. В 2010 році простій склав 5 місяців (січень, лютий, березень, квітень, травень), сума 2750 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості за вказані періоди простою, з розрахунку 2/3 від заробітної плати, становить в загальному 24 860 грн. Крім цього, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 700 грн., обгрунтовуючи це тим, що в результаті недоотримання заробітної плати, він не міг вести нормальний спосіб життя, нормально харчуватися та вдягатися, це негативно вплинуло на його стосунки з оточуючими, рідними та підірвало його віру у справедливість. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з доповненнями, просив їх задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що в указані ним як простій місяці та роки він приходив до відповідача на роботу, робочий час у відповідача з 10.00 до 17.00, ходив по коридорах, спілкувався з колегами, ніяку роботу у відповідача в ці періоди він не виконував, так як останній йому не надавав роботи. Не заперечував, що в приміщенні відповідача знаходиться Державна телерадіокомпанія "Культура", на якій він працює за трудовою угодою з 2004 року. Зазначив, що роботу даної телерадіокомпанії він виконував у вихідні та ввечері. Не заперечував того, що в 2009 році, в період, не зазначений ним в позові, був невеликий простій, за який він отримав кошти.

Представники відповідача позовні вимоги та доповнення до них не визнали, просили відмовити в їх задоволенні. Пояснили, що позивач в указані ним місяці, роки на роботі не був присутній, не табелювався, про свідчать надані до справи табелі. За вказаний період у них на підприємстві не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці. З 2000 року мав місце простій один раз, що було належно оформлено, це було в 2009 році (час не вказаний позивачем), за який всім працівникам, в тому числі і позивачу, було виплачено 2/3 від їх заробітної плати. Позивач весь вказаний ним період працював в Державній телерадіокомпанії "Культура", отримував там заробітну плату. Просили врахувати те, що джерелами їх фінансування є виготовлення фільмів, що здійснюється тільки при наявності замовлень та фінансування їх цими замовниками, інших джерел вони не мають. Підставою для нарахування заробітної плати, її виплати є знаходження працівника на роботі, його табелювання. Робочими місцями режисерів є кімната для них, де вони можуть писати сценарії, та монтажні. Просили врахувати те, що на їх підприємстві встановлений робочий час з 9.00 до 18.00 годин, а позивач називає інший час, що також є доказом того, що на роботу до них в указані періоди він не ходив.

Вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в суді та не підлягають задоволенню.

В суді встановлено, що з 12.03.1981 року позивач працював у відповідача на посаді режисера. З наданих стороною відповідача документів встановлено, що в указані позивачем періоди у відповідача не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці. Це підтверджено і листом Державного комітету телебачення та радіомовлення України від 19.01.2010 року (а.с.226, т.1). Не було надано позивачем жодного доказу стосовно того, що в указані ним періоди він виконував будь-яку роботу у відповідача, чи взагалі, що він знаходився на роботі у відповідача. Навпаки, в суді доведено, що в указані періоди позивач працював на посаді головного режисера в Державній телерадіокомпанії "Культура", отримував там заробітну плату. Підтвердженями цього є листи Державної телерадіокомпанії "Культура" (а.с.171, 217-224 т.1, а.с.7 т.2), копії трудових угод, що додані до справи. Враховується і лист з ДП "Укркінохроніка" від 18.11.2009 року (а.с.187 т.1), в якому зазначено, що позивач працював у них по договорам підряду по двох кінофільмах з 2004 по 2006 рік та отримав грошову винагороду в повному обсязі. Дані факти свідчать про те, що позивач в указані ним періоди працював (ходив на роботу, виконував роботу) не у відповідача, а в інших компаніях, за що отримував заробітну плату, винагороди. Судом приймаються до уваги пояснення сторони відповідача щодо джерел їх фінансування, дані пояснення позивач в суді нічим не спростував. Враховується і те, що позивачу і в останньому судовому засіданні, пропонувалося назвати чи надати докази того що він в указані ним періоди знаходився на роботі у відповідача, на що останній зазначив, що доказами є його пояснення, інших доказів немає. Суду не було надано і жодного доказу того, що позивач звертався до відповідача з приводу оформлення простою у зв"язку з відсутністю роботи.

Таким чином, в суді встановлено та доведено, що у відповідача в указані позивачем періоди не було простою, не були запроваджені на їх підприємстві зміни в організації виробництва та умов праці, як передбачено ст.ст. 32, 34 КЗпП України; позивач в указані періоди не був присутній на роботі у відповідача, а виконував іншу роботу в інших компаніях, де офіційно був оформлений (по трудовому договору, договорам підряду) та де отримував заробітну плату, винагороди.

Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. По даній справі було встановлено та підтверджено позивачем, що останній в указані ним періоди ніяку роботу у відповідача не виконував.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 32, 34, 94 КЗпП України, ст.ст.60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Української студії телевізійних фільмів Укртелефільм про стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: