С П Р А В А № 2-3400/10
Номер стат. звіту 33
Код суду 0707
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 вересня 2010 року м.Мукачево
МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
в складі: головуючого - судді Куропятник О.М.
при секретарі Стойка В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальних збитків,-
В С Т А Н О В И В:
14 вересня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальних збитків.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем порушено його законне та гарантоване державою право на отримання компенсації коштів в розмірі 124748 грн.56 коп.. затрачених ним на продовольче забезпечення, чим завдано йому матеріальну шкоду на вказану суму.
Позивач в судове засідання не з`явився, подала до суду заяву з клопотанням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути у його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно довідки військової частини НОМЕР_1 № 25/231 від 06.09.2010 року позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач ОСОБА_1 перебуває на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 . Грошова компенсація за продовольчий пайок не нараховувалася і не виплачувалася, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2010 року № 25/232.
Розрахунком компенсації за продовольче забезпечення ОСОБА_1 з 11.03.2000 року по 31.05.2010 року з урахуванням індексу інфляції підтверджується заборгованість в розмірі 124748,56 грн..
Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Ст. 17 Конституції України передбачає, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Вимоги ст. 16 Закону України «Про Збройні сили України» передбачають, що держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або постраждали в полоні в ході бойових дій(війни), при надзвичайному стані чи під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі Миротворчих Сил ООН під час участі у міжнародних миротворчих операціях. Соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та інших нормативно-правових актів.
Згідно ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. У відповідності до ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 58, 60 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пунктів 2, 3, 4, 5, 8, 9 частини першої
статті 58 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" і підпункту 1 пункту 1 Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 , Конституційний Суд України вважає, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (стаття 48 Конституції України ), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається. Зупинення його дії можливе за
умови введення відповідно до пункту 31 частини першої статті 85
та пункту 19 статті 92 Конституції України надзвичайного стану (стаття 64 Конституції України.
Вимоги ст.. 1166 ЦК України передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
З врахуванням наведеного та на підставі ст..ст.3, 8, 17, 19, 22, 24, 46, 48, 55, 64 Конституції України, ст.. 1166 ЦК України, ст.ст. 2, 9, 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Рішення Конституційного Суду України 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, ст..16 Закону України «Про Збройні сили України», позовна заява є обґрунтованою та такою що підлягає до задоволення в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст..ст.3, 8, 17, 19, 22, 24, 46, 48, 55, 64 Конституції України, ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 2, 9, 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Рішення Конституційного Суду України 20 березня 2002 року N 5-рп/2002, ст..16 Закону України «Про Збройні сили України», суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов задоволити повністю.
Стягнути з КПК 3105010, КЕКВ 1112 за рахунок грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 124748 (сто двадцять чотири тисячі сімсот сорок вісім) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп..
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
ГОЛОВУЮЧИЙ О.М.Куропятник