Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Стефлюк О.Д. і ОСОБА_1

При секретарі - Прус Л.С.

За участі представника банку ІІІидлівськогоВ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 липня 2010 року у справі за позовом акціонерного комерційного інноваційного банку (далі АКІБ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення 477437,72 грн. заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання частково недійсними положень кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом, уточненим у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення 477437,72 грн.заборгованості за кредитним договором. Позивач вказав, що 27 лютого 2008 року між ним і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 53700 доларів США зі строком погашення до 24 лютого 2012 року, та сплатою 13 процентів річних за користування кредитом.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов»язань за вище зазначеним кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким поручитель зобов»язався відповідати перед кредитором за невиконання позичальником усіх його зобов»язань за кредитним договором у повному обсязі, що випливають з

Справа № 22ц- 2293 Категорія -32

Головуючий у 1 інстанції ГІроцько Я.В. Доповідач - Стефлюк О.Д.

кредитного договору, як існуючих на момент укладання договору поруки, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідальність позичальника і поручителя є солідарною.

Посилаючись на те, що своїх зобов»язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 не виконав, позивач просив стягнути з обох відповідачів солідарно 377110,67 грн. заборгованості за кредитним договором, 67936,76 грн. прострочених процентних платежів, 27390,29 грн. пені та 5000 штрафу, а всього суму 477437,72 грн.

В грудні 2009 року ОСОБА_2 і С.Б. пред'явили до АК1Б «УкрСиббанк» зустрічний позов про визнання частково недійсними положень кредитного договору. Посилались на те, що не дивлячись на згоду продавця автомобілів (на купівлю яких і оформлялись кредити) одержати за них оплату в гривнях, банк незаконно спонукав ОСОБА_2 взяти кредит тільки в доларах США, не вказавши навіть еквівалент в національній валюті; що всі кошти, які поступали на рахунок ОСОБА_2 в цьому ж банку, банк розподіляв на свій розсуд, скеровуючи на покриття інших кредитів, а основний, за оспорюваним договором, залишався непогашеним; ОСОБА_2 змушений був підписати договір з незаконною (дискримінаційною та несправедливою) умовою щодо підвищення процентної ставки за користування кредитом; крім того, всупереч вимогам чинного законодавства, збільшення процентної ставки відбулось без відома і згоди поручителя.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 липня 2010 року первинний позов задоволено повністю, в зустрічному позові відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати і ухвалити нове - яким відмовити у позові про стягнення з них заборгованості за кредитним договором, та задоволити їх позов про визнання частково недійсними положень кредитного договору. Посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника ЛКІБ "УкрСиббанк" ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку з обох відповідачів, суд виходив з того, що вони не виконали узяті на себе зобов»язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, чим порушили права кредитора, які підлягають судовому захисту.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернута кредит та сплатити проценти.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким відповідачу були надані грошові кошти в сумі 53700 дол.США на сірок до 24 лютого 2012 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

В цей же день між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, яким передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і позичальник, а також що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Згідно з умовами зазначеного договору повернення кредиту повинно було здійснюватись за графіком погашення кредиту, який є невід»ємною частиною кредитного договору.

Кредитодавцем повністю виконано зобов»язання з надання відповідачу ОСОБА_4 кредиту, проте свої зобов»язання відповідач належним чином не виконував, у зв»язку з чим утворилась заборгованість за основною сумою кредиту, процентами, пенею та штрафом, в сумі 477437,72 грн.

Відповідно до ч.2 стЛ050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК.

Правильним є висновок суду і щодо відповідальності за борги позичальника ОСОБА_2 його поручителя ОСОБА_3

За правилами ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

Правовими наслідками порушення основного зобов»язання, забезпеченого порукою, є солідарна або додаткова (субсидіарна) відповідальність, якщо така встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов»язання, кредитор має право вимагати виконання зобов»язания в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Установлено, що умовами договору поруки від 27 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що і позичальник, а також, що відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Тому кредитор мав право вимагати виконання зобов»язання як від боржника, так і від поручителя.

12 грудня 2008 року Тернопільське управління дебіторською заборгованістю АКІБ «УкрСиббанк» направило листа з вимогою про виконання зобов»язання за кредитним договором № 0 боржнику ОСОБА_2 і поручителю ОСОБА_3 (а.с.87-88), та попередило їх про подальші дії банку у випадку невиконання цієї вимоги.

Вказане свідчить про вчинення банком всіх дій, передбачених законом та умовами договорів кредиту і поруки, для досудового врегулювання спірних правовідносин. Проте відповідь банку ОСОБА_3 не дали і своїх зобов»язань за договорами кредиту і поруки не виконали.

За вказаних обставин висновок суду про підставність первинного позову є законним і обгрунтованим. Таким же є висновок і щодо зустрічного позову про визнання частково недійсними положень кредитного договору.

В обгрунтування своїх вимог позивач-відповідач ОСОБА_2 посилався на такі обставини: 1) в гарантійному листі продавець автомобілів (на купівлю яких ОСОБА_2 брав кредит) дав згоду отримати оплату за них у гривнях, однак банк, знаючи, що він одержує доходи в гривнях, незаконно спонукав його взяти кредит у доларах США, не вказавши навіть еквівалент у гривнях. Це порушення привело до того, що у зв»язку з світовою фінансовою кризою, ростом курсу іноземних валют та рівня інфляції, у нього знизилась платіжеспроможність. 2) що всі кошти, які поступали на його рахунок в цьому ж банку, банк розподіляв на свій розсуд, скеровуючи їх на покриття інших кредитів, а основний, за оспорюваним договором, залишався непогашеним. Тому позивач ОСОБА_2 вважає, що в несвоєчасному погашенні кредиту є вина банку. 3) що він змушений був підписати договір з незаконною (дискримінаційною та несправедливою) умовою щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку, і 4) що збільшення процентної ставки відбулось без відома поручителя.

1 Іроте доказів на підтвердження вини АКІБ «УкрСиббанк» в настанні зазначених вище обставин ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3 суду не надали. Не довели вони і умови, передбачені ст.652 ЦК України, настання яких одночасно давали б підстави для зміни чи розірвання кредитного договору.

Як видно з тексту оспорюваного кредитного договору, всі обставини, на які позичальник посилається, як на незаконні, були з ним узгоджені, про що свідчить його підпис на договорі. Про погодження всіх умов кредитного договору з ОСОБА_2 свідчить також факт часткового погашення ним кредиту.

Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору

з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного і банківського законодавства, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв.постановою правління Нацбанку від 10.05.07 р. №168.

Судом підставно не взяті до уваги доводи позивачів-відповідачів ОСОБА_2 щодо істотної зміни обставин, при яких укладався кредитний договір, і які можуть служити підставою для скасування окремих його пунктів, зокрема, що стосується зміни курсу валюти, з огляду на таке:

По-перше, чинним законодавством не передбачений стабільний курс долара США до національної валюти - гривні. Відповідно до ст.36 Закону «Про Національний банк України», ст.8 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів» (затв.пост.Правління Нацбанку №496 від 12.11.03 р.) офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Нацбанком за погодженням з КМУ щоденно. Для розрахунку використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату;

По-друге, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірних договорів позичальнику і поручителю були відомі всі їхні умови (кредитного і поруки), будь-яких інших умов, які б примусили їх прийняти на себе вкрай невигідні, не існувало. Зміну курсу валют при укладенні договорів передбачити було практично неможливо;

По-третє, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов»язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором (перш за все ОСОБА_2В.) повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до іноземних, в т.ч. до долара США, не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинні були передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором.

Із зазначених вище мотивів не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неприйняття банком дій для зміни кредитного договору і приведення положень, що стосуються валютного ризику у відповідність до обставин, які суттєво змінились з часу його укладання, зокрема це: світова фінансова криза, збільшення рівня інфляції, падіння купівельної спроможності населення тощо.

Згідно з розділом 8. "Гарантії" сторони погодили, що з укладенням кредитного договору досягли згоди з усіх його істотних умов, в т.ч. з того, що всі ризики, пов»язані з істотною зміною обставин, з яких позичальник виходив при укладанні договору, він приймає на себе та що вони не є підставою для зміни чи розірвання цього договору. Вказане стосується також такої істотної обставини, як зміна курсу валюти.

Недоречним є посилання апелянтів на те, що вирішуючи спір суд не дотримав вимоги ст. 1057-1 ЦК України та Закон №1822 - УІ від 21.01.10 р., які стосуються заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентних ставок та платежів, передбачених кредитним договором або графіком погашення боргу, оскільки зазначені норми Закону введені в дію після того, як АКІБ «УкрСиббанк» змінило процентну ставку за спірним кредитним договором (за даними листа банку та довідки-розрахунку боргу це відбулось у липні 2008 року), а Закон зворотньої сили не мас.

Судом першої інстанції досліджено всі обставини справи повно і всебічно, зібраним доказам дана правильна правова оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.307, 308, 309, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_6