Справа №2-513а/10 27.05.2010 27.05.2010 27.05.2010
Провадження №22ц-2882/10
Справа №22ц-2882/10 Суддя першої інстанції Ротар М.М.
Категорія 25 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Довжук Т.С., Мурлигіної О.Я.,

при секретарі судового засідання Аніщенко Д.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 та представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства ,,Страхова компанія ,,Країна" (далі ПАТ ,,Страхова компанія ,,Країна") на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2010 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ ,,СК ,,Країна" про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И Л А :

06 липня 2009 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ ,,Страхова компанія ,,Країна" (тепер - ПАТ ,,Страхова компанія ,,Країна") про стягнення страхового відшкодування.

Позивач вказував, що 02 листопада 2007 р. він уклав з відповідачем договір страхування автомобіля ,,TOYOTA CAMRY 2,4", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Вигодонабувачем за цим договором встановлено АБ ,,Факторіал-Банк" (тепер ВАТ ,,СЕБ Банк").

В ніч з 26 на 27 серпня 2008 р., шляхом пошкодження навісного замку на дверях гаража позивача, невстановлена особа проникла туди і таємно викрала вказаний автомобіль. По даному факту порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і ведеться розшук злочинця.

28 серпня 2008 р. позивач направив відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування, в якій виклав причини та обставини страхового випадку, однак тільки 8 липня 2009 р. відповідач письмово відмовив у виплаті такого відшкодування.

Посилаючись на те, що незаконне заволодіння транспортним засобом є страховим випадком, а відповідач безпідставно не виплачує страхове відшкодування, позивач просив суд стягнути з ПАТ ,,Страхова компанія ,,Країна" на свою користь 204020 грн. страхового відшкодування.

Під час розгляду справи (15 лютого 2009 р.) позивач збільшив позовні вимоги і просив стягнути з відповідача, крім указаного страхового відшкодування, ще й 12 628 838 грн. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2010 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 183619 грн. 80 коп. страхового відшкодування, 100000 грн. пені та 120 грн. судових витрат. Також з відповідача в доход держави стягнуто 1700 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, просив оскаржене рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач і його представник проти апеляційної скарги заперечували.

Представник ПАТ ,,СЕБ БАНК", в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги не визнала і пояснила, що хоча банк і є Вигодонабувачем по спірному страховому договору, однак, самостійних вимог у даній справі не заявляє, оскільки вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 979, 988 ЦК України, ст. 20 Закону України ,,Про страхування" від 07 березня 1996 р. (з наступними змінами) (далі Закон) та пунктів 10.4.2 10.4.4. Правил страхування наземного транспорту (крім залізничного) ПАТ ,,ОСОБА_6 компанії ,,Країна (далі Правила страхування), зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України від 1 лютого 2007 р., ОСОБА_6 зобов'язаний:

- протягом двох робочих днів, як стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові;

- у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Указаним страховим договором, крім зазначених вище обовязків ОСОБА_6, також передбачено, що впродовж 10 (десяти) робочих днів з моменту одержання всіх необхідних документів для підтвердження факту настання, причин, обставин та наслідків страхового випадку та визначений розміру збитків ОСОБА_6 складає страховий акт із визначенням розміру страхового відшкодування і в строк до 15 (п'ятнадцяти) робочих днів здійснює виплату страхового відшкодування (пункти 13.4.2, 13.4.3, 13.4.4, 17.2. 17.2.1 договору).

ОСОБА_6 випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ч. 2 ст. 8 вказаного Закону).

З матеріалів справи вбачається, що 2 листопада 2007 р. між ОСОБА_7 та ПАТ ,,Страхова компанія ,,Країна" укладено договір страхування належного позивачу автомобіля ,,TOYOTA CAMRY 2,4", 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1. Строк дії договору встановлено з 03 листопада 2007 р. по 02 листопада 2008 р., а Вигодонабувачем за цим договором визначено ВАТ ,,СЕБ Банк", який за кредитним договором від 2 листопада 2007 р. надавав позивачу 204020 грн. кредиту для придбання вказаного автомобіля.

Пунктами 6.3.2, 6.5 указаного страхового договору визначено, що незаконне заволодіння застрахованим автомобілем є страховим випадком. Страхова сума в цьому випадку становить 204020 грн., а розмір безумовної франшизи - 1% від страхової суми (20400 грн.)

24 березня 2008 р. між сторонами була укладена додаткова угода до договору страхування, якою було визначено особу допущену до керування застрахованим автомобілем ОСОБА_8. В цей же день приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу була посвідчена довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 керувати (користуватися) названим транспортним засобом. Дія цієї довіреності припинена 12 червня 2009 р. (витяг з Єдиного реєстру довіреностей - а.с. 119).

В ніч з 26 на 27 серпня 2008 р., шляхом пошкодження навісного замку на дверях гаража позивача, розташованого у дворі будинку №85 по вул. Гордієнка в м. Вознесенську, невстановлена особа проникла туди і таємно викрала вказаний автомобіль. По даному факту 5 вересня 2008 р. дізнавачем Вознесенського МВ УМВС порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, і ведеться розшук злочинця. 26 лютого 2009 р. слідчим того ж відділу досудове слідство було зупинено, а 20 травня 2009 р. поновлено.

Таким чином, місцевий суд правильно встановив, що 27 серпня 2008 р. відбулось незаконне заволодіння застрахованим автомобілем позивача, що відповідно до п. 6.3.2 вказаного страхового договору є страховим випадком.

Виконуючи вимогу п. 14.1.2.4 страхового договору, позивач 28 серпня 2008 р. направив відповідачу письмову заяву про причини та обставини страхового випадку і в той же день передав страховій компанії оригінал технічного паспорту, оригінал довіреності на право керування автомобілем та один комплект оригінальних ключів (акт прийому-передачі №1 - а.с. 8).

Інші два комплекти оригінальних ключів, які знаходилися у Вознесенському МВ УМВС України та були повернуті позивачу 03 вересня 2008 р., він вже на другий день він передав ОСОБА_6 (акт прийому-передачі №2 а.с. 9).

Однак, відповідач без поважних причин тривалий час не приймав рішення про виплату страхового відшкодування і не виплатив його, а лише 8 липня 2009 р. (після предявлення позову) письмово відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, пославшись на ст. 26 названого Закону та пункти 18.5.2 і 18.5 страхового договору.

Між тим, указаною нормою Закону та статтею 991 ЦК України встановлені випадки, коли страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати, який не є вичерпним. Цими нормами також передбачено, що додаткові підстави можуть встановлюватися і договором страхування.

Проте, рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого Правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Вказаними пунктами страхового договору встановлено, що ОСОБА_6 має право відмовити у виплаті страхового відшкодування також у разі порушення або несвоєчасного виконання обов'язків Страхувальником при настанні страхового випадку, в т.ч., несвоєчасного повідомлення ним правоохоронних органів про настання події, що має ознаки страхового випадку та/або несвоєчасного повідомлення ОСОБА_6.

Місцевим судом правильно встановлено, що позивач добросовісно виконав взяті на себе договірні зобов`язання, зокрема: сплатив страховий платіж; після настання страхового випадку повідомив відповідача про обставини настання страхового випадку; надав наявні у нього документи та повний комплект (три) оригінальних ключів і подав заяву про виплату страхового відшкодування.

За таких обставин у відповідача не було законних та достатніх підстав, визначених законом, договором та власними Правилами страхування, для не виплати страхового відшкодування, а відтак суд першої інстанції вірно встановив обовязок відповідача виплатити позивачу страхове відшкодування.

Разом з тим, при визначенні розміру такого відшкодування місцевим судом не враховано вимогу п. 16.7 указаного страхового договору, яким визначено, що у разі настання страхової події за ризиком ,,Незаконне заволодіння" розмір експлуатаційного зносу розраховується виходячи з 15% зносу за календарний рік пропорційно до фактичного терміну дії Договору страхування.

Оскільки страховий випадок настав через 9 місяців і 25 днів після початку дії страхового договору, то експлуатаційний знос спірного автомобіля склав 12,12%. Отже, при встановлені розміру страхового відшкодування місцевому суду необхідно було, крім франшизи, вираховувати ще й 24727 грн. 22 коп. експлуатаційного зносу, що не було зроблено.

В звязку з чим, рішення місцевого суду в частині стягнення розміру страхового відшкодування підлягає зміні в бік зменшення стягнення до 158892 грн. 76 коп.

Також, не викликає заперечень висновок місцевого суду про необхідність стягнення з відповідача пені за невиконання умов страхового договору.

Так, ст. 992 ЦК України встановлено, що у разі несплати страховиком страхувальникові страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 10.4.4 Правил страхування та пунктом 13.4.6 страхового договору передбачено, що за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування), за винятком випадків передбачених п. 13.3.4. договору, страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на момент прострочення, від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу.

Облікова ставка НБУ за період з 01 січня по 15 червня 2009 р. складала 12%, з 15 червня по 11 серпня 2009 р. 11%, з 12 серпня 2009 р. по 15 лютого 2010 р. 10,25 %.

Таки чином, виходячи з того, що відповідач більш ніж на рік прострочив виплату страхового відшкодування місцевий суд обґрунтовано вважав, що у позивача виникло, передбачене ст. 550 ЦК України, право на отримання від відповідача неустойки за неналежне виконання обовязків по страховому договору.

Разом з тим, при визначенні розміру пені, яка підлягає стягненню зі ОСОБА_6, суд першої інстанції не повністю врахував ч. 3 ст. 551 ЦК України та засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Тому колегія суддів вважає необхідним зменшити розмір пені до 50000 грн.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржене рішення підлягає зміні в бік зменшення розміру стягнень.

Посилання апелянта на несвоєчасну передачу позивачем ОСОБА_6 всіх комплектів оригінальних ключів безпідставне.

Згідно п. 14.2.2.4. страхового договору Страхувальник зобовязався в разі настання страхового випадку передати ОСОБА_6 повний комплект оригінальних ключів, технічний паспорт, довіреність, яка надає право користування ТЗ одночасно з поданням письмової заяви про настання страхового випадку або після закінчення припинення розслідування або винесення судового рішення з кримінальної справи за фактом викрадення про що складається акт.

Такі умови позивач виконав, оскільки комплект оригінальних ключів він передав ОСОБА_6 28 серпня 2008 р., а інші два комплекти оригінальних ключів, що знаходилися у Вознесенському МВ УМВС України та були повернуті позивачу 03 вересня 2008 р., він вже на другий день теж передав ОСОБА_6 (а.с. 8, 9).

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач в односторонньому порядку збільшив страховий ризик, оскільки, без погодження зі ОСОБА_6, передав застрахований автомобіль разом з трьома комплектами оригінальних ключів, довіреністю на право керування, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та додатковою угодою до страхового договору ОСОБА_9 необґрунтовані, оскільки укладеною сторонами додатковою угодою №1 передбачено, що ОСОБА_9 є особою, яка допущена до керування застрахованим автомобілем.

До того ж,, досудовим слідством встановлено, що указаний автомобіль був повернутий позивачу, знаходився у його віданні та викрадений безпосередньо з гаража житлового будинку позивача (постанова про порушення кримінальної справи від 05 вересня 2008 р.), а тому указана обставина не впливає на розмір страхових ризиків, як помилково вважає відповідач, і не може бути підставою для невиплати страхового відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для повного скасування правильного по суті судового рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 309, 313 - 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ ,,СК ,,Країна" ПАТ ,,СК ,,Країна" задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2010 р. в частині розміру стягнення страхового відшкодування та пені змінити, зменшивши такі стягнення: щодо страхового відшкодування - з 183619 грн. 80 коп. до 158892 грн. 76 коп.; щодо пені з 100000 грн. до 50000 грн.

В іншій частині вказане рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: