Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 2-1972/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2010 р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Шикері І.А.

при секретарі Война Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Первомайська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення коштів за договорами позики, моральної шкоди та судових витрат, -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2010 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 80000 грн. суми позики та 11611 грн. процентів за договором позики від 01.03.2009 р., 20000 грн. суми позики та 1879,13 грн. процентів за договором позики від 04.09.2009 р. та 120 грн. сплачених ним витрат на ІТЗ розгляду справи.

В судовому засіданні за клопотанням позивача до участі в розгляді справи в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3, а позивач, уточнив свій позов, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку 80000 грн. суми позики та 11611 грн. процентів за договором позики від 01.03.2009 р., 20000 грн. суми позики та 1879,13 грн. процентів за договором позики від 04.09.2009 р., моральну шкоду в сумі 1500 грн. та 120 грн. сплачених ним витрат на ІТЗ розгляду справи., а всього просив стягнути 115110,13 грн.

При цьому в судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені ним у основній та уточненій позовних заявах, а також у його письмових поясненнях від 07.10.2010 р., пояснивши, що ОСОБА_2 двічі - 01.06.2009 р. в розмірі 80000 грн. до 01.10.2009 р. та 04.09.2009 р. в розмірі 20000 грн. до 04.10.2009 р. позичив в нього грошові кошти, про що видав розписки. У розписці на 20000 грн. поручителем виступила дружина позичальника ОСОБА_3 На даний час позичені кошти та проценти за користування ними, належні йому відповідно до ст. 1048 ЦК, не повернуті та не виплачені. Оскільки відповідно до ст. 65 СК України, ОСОБА_2 діяв за згодою ОСОБА_3 при укладанні договорів позики, крім того ОСОБА_3 є поручителем за договором позики, а неповерненням коштів йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 1500 грн., просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_4 підтримала позицію позивача, підтвердила викладені ним обставини, просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, на суму 19650 грн., оскільки ним вже повернута позивачу частина позики в розмірі 80350 грн. Підтвердив обставин, викладені ним у запереченнях на позов, доданих до матеріалів справи 14.09.2010 р. та у додаткових запереченнях від 07.10.2010 р. Також пояснив стосовно моральної шкоди, що поскільки в договорі позики не передбачено відшкодування моральної шкоди, то відсутні підстави для її стягнення. Заперечував також проти стягнення сум з ОСОБА_3, так як вона як дружина не давала згоди на укладення договорів позики, а строк предявлення до неї вимог як до поручителя закінчився.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позов щодо себе не визнала, просила відмовити щодо неї в задоволенні позову, а щодо відповідача ОСОБА_2 вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині основного боргу за розписками, на суму 19650 грн., в зв?язку із частковим поверненням боргу ОСОБА_2 Підтвердила обставини, викладені у її запереченнях на позов від 21.09.2010 р. Пояснила, що згоди на укладення договорів позики вона не давала, дійсно виступила як поручитель при укладенні договору позики від 04.09.2009 р. на суму 20000 грн., однак на час предявлення до неї позову шестимісячний строк предявлення до неї вимог як до поручителя закінчився, тому в задоволенні позову до неї слід відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 01.06.2009 р. ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 80000 грн., які зобовязався повернути 01.10.2009 р. Також, в судовому засіданні встановлено, що 04.09.2009 р. ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг 20000 грн., які зобовязався повернути 04.10.2009 р., а ОСОБА_3 гарантувала в якості поручителя повернення ОСОБА_2 взятих у борг коштів, що підтверджується поясненнями сторін, розпискою (договором) від 01.06.2009 р. (а.с. 57), розпискою від 04.09.2009 р., запереченнями відповідача на позов (а.с. 19), запереченнями відповідачки на позов (а.с. 25).

На час розгляду справи, ОСОБА_2 не повернув борг ОСОБА_1 на загальну суму 100000 грн., що підтверджується поясненнями позивача та його представника, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, а твердження відповідачів, в своїх запереченнях, про погашення частково боргу, суд розцінює критично, оскільки ними не надано будь-яких письмових доказів повернення боргу, а викликаний за клопотанням відповідача свідок ОСОБА_6 не зміг пояснити, за якими саме борговими документами та в яких сумах відповідач розраховувався з позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (стаття 554 цього Кодексу).

Зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Тобто, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя (частина 4 статті 559 Цивільного кодексу України). Отже, приписи наведеної норми передбачають, що кредитор повинен звернутися до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобов'язання в межах шестимісячного строку.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір установлюється на рівні облікової ставки Національного банку.

Однак п. 5 розд. VIII "Прикінцевих положень" Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі Закон) передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. В інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Враховуючи наведене, а також те, що позивач звернувся з позовом до поручителя ОСОБА_3 14.09.2010 р., після сплину вказаного строку, а позивачем та його представником не надано суду доказів того, що кошти позичались ОСОБА_2 в інтересах сім?ї та за згодою дружини ОСОБА_3, тому відсутні підстави для стягнення коштів за договорами позики з ОСОБА_3 як з солідарного боржника.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення процентів за договорами позики, оскільки позивач не є субєктом, який має право на надання фінансових послуг, та моральної шкоди, оскільки її стягнення безпосередньо не передбачено укладеними договорами позики.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову до ОСОБА_3 слід відмовити, в частині стягнення з ОСОБА_2 позов слід задовольнити частково, стягнувши з нього 100000 грн. боргу за договорами позики, а в частині стягнення з нього процентів за договорами позики, в розмірі 11611 грн. та 1879,13 грн. і моральної шкоди, в сумі 1500 грн. слід відмовити.

Крім того, в зв?язку із частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на ІТЗ судового процесу, в розмірі 105,73 грн., а на користь держави судовий збір, в розмірі 999,96 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 100000 (сто тисяч) грн. боргу за договорами позики та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, в сумі 105 (сто п?ять) грн. 73 коп., а всього стягнути 100105 (сто тисяч сто п?ять) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір, в розмірі 999 (дев?ятсот девяносто девять) грн. 96 коп., на користь держави.

В задоволенні позову до ОСОБА_3 та у решті позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області, через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ: