Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Городничої В.С.

при секретарі Король Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 виступаючого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, Прокурор Ленінського району м.Дніпропетровська, про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2008 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу квартири. 28 лютого 2009 року ОСОБА_6 помер, правонаступником після його смерті є неповнолітня ОСОБА_2, законний представник якої ОСОБА_1 16 червня 2010 року звернувся до суду з уточненою позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування вимог вказав, що ОСОБА_6 був власником квартири АДРЕСА_1. Проживав він в зазначеній квартирі з 27 листопада 1973 року та до 28 лютого 2009 року, тобто до кінця життя.

В кінці 2008 році ОСОБА_6 з розмови його сина ОСОБА_3 та товариша сина ОСОБА_4 дізнався, що його квартира була продана його сином від його імені ОСОБА_4 в 1999 році.

Дійсно в 1999 році ОСОБА_6 відїздив до села та підписав нотаріально завірену довіреність на імя сина для отримання останнім його пенсії та пересилки йому, що по цій довіреності син міг розпоряджатись і його квартирою він не знав.

В подальшому ОСОБА_6 повернувся до квартири на постійне проживання і не знав, що його син скористався зазначеною довіреністю і продав квартиру ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, ОСОБА_2 є онукою померлого і його спадкоємицею.

Додатково зазначив, що ОСОБА_2 також проживала в спірній квартирі, і при укладанні даної угоди її права також були порушені.

Просив визнати недійсним довіреність видану 16 травня 1999 року ОСОБА_6 та імя ОСОБА_3 на право управління та розпорядження майном, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 укладений 12 жовтня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого П лютого 2009 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимога ~г просила їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилалась -а обставини зазначені в позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 визнала позовні вимоп ї повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час, місце та судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні прокурор визнала позовні вимоги в повному обсязі та просила з задовольнити.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась. пр« час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином. Надійшла заявй : проханням розглядати справу в її відсутності згідно до норм чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що уточнен позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що квартира №78 в будинку №12 по в>і Коробова в м. Дніпропетровську належала на праві власності ОСОБА_6.

В подальшому ОСОБА_6 видав на імя свого сина ОСОБА_3 довіреність на право розпорядження всім його майном, хоча не мав такс: наміру, оскільки бажав лише доручити сину отримувати його пенсію.

ОСОБА_3 скористався даною довіреністю в своїх цілях та продав від імені свог батька ОСОБА_6 зазначену квартиру ОСОБА_4, порушивши при цьому права неповнолітньої ОСОБА_2, яка також проживала в даній квартирі.

28 лютого 2009 року ОСОБА_6 помер, ніхто з його спадкоємців з заявою ц» прийняття спадщини до нотаріальної контори в зазначений строк не звернувся, таким чнноі єдиною його спадкоємицею є його неповнолітня онука ОСОБА_2, 1997 року народже:-:-і яка свого часу знаходилась на утриманні у померлого, оскільки батьки її покинули.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недо держак момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частина* першою -третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Колькі іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхі-ЯИ обсяг цивільної дієздатності.

Згідно ч. З ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути віль-аИ відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настшИ правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 2 ст. 1265 ЦК України, у пяту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сімї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сімї спадкодавця, але не менш як пять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Суд, аналізуючи зібрані докази, вважає, що дані позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_3 скористався довіреністю, яка була видана йому для інших цілей, тобто застосування даної довіреності таким чином не відповідало внутрішній волі учасника даного правочину у звязку і вона, і наступний договір купівлі- продажу, який було укладено на її підставі є недійсними. Також слід зазначити, що ОСОБА_2 є належним спадкоємцем після смерті її діда ОСОБА_6 та повинна успадкувати належне йому майно.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи та поясненнями сторін.

Керуючись ст. ст. ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 виступаючого в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус ДМНО ОСОБА_5, Прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська, про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати недійсним довіреність видану 16 травня 1999 року ОСОБА_6 та імя ОСОБА_3 на право управління та розпорядження майном, завірену приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, номер реєстру №1619 з моменту її видачі.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 12 жовтня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, завірений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_5, номер реєстру №4434 та зареєстрований в КП «ДМБТІ» 21 вересня 2000 року за реєстровим номером №5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлого 28 лютого 2009 року.

Рішення може бути оскаржена на протязі десяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.С. Городнича