Справа №2-а-556/10 26.07.2010 26.07.2010 26.07.2010
Провадження №22-ц-914/10
Справа №22ц- 914/10 Суддя першої інстанції Румянцева Н.О.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

26 липня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Мурлигіної О.Я., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання - Красилюка В.А.,

за участю позивачки та представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційними скаргами

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради

та

ОСОБА_3

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі Департамент) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

3 листопада 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначала, що відповідно до положень Закону України від 21 листопада 1992 року № 2811-ХІІ «Про державну допомогу сімям з дітьми» (далі ОСОБА_1 № 2811-ХІІ) вона, як мати сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Посилаючись на те, що в період 2007 2009 років вона отримує цю допомогу в розмірі меншому, ніж передбачено Законом № 2811-ХІІ, а також збільшуючи та уточнюючи позовні вимоги, позивачка просила визнати неправомірними дії відповідача та зобовязати його щомісячно виплачувати допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку не менш прожиткового мінімуму, встановленого для дітей у віці до 6 років, стягнути на її користь визначену суму з урахуванням компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати та 3% річних за період прострочення платежу, а також зобовязати відповідача в подальшому здійснювати вказані виплати у розмірі не менше прожиткового мінімуму.

Крім того, позивачка посилалась на порушення її прав в звязку з недоплатою одноразової допомоги при народженні дитини.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії відповідача та зобовязано його провести перерахунок призначеної позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити їй перераховану суму відповідно до ст. 15 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року у розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування місцевим судом норм матеріального права, просив постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

Позивачка, не погоджуючись з постановою суду в частині відмови у позові, просила постанову суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню, а скарга Департаменту задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, статтею 3 Закону № 2811-ХІІ передбачено виплату матерям допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та інших видів допомоги.

Позивачка, має сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснює догляд за ним і має право на державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 15 Закону № 2811-ХІІ, згідно з якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Частиною 1 ст. 14 цього Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною і по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

Абзацом третім ч. 2 ст. 56, пунктами 7, 14 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі ОСОБА_1 № 489-V) зупинено на 2007 рік дію, зокрема, статті 15 Закону № 2811-ХІІ, і встановлено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 пункт 14 ст. 71 Закону № 489-V в частині зупинення на 2007 рік дії зазначених вище положень Закону № 2811-ХІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Статтею 62 Закону № 489-V затверджено на 2007 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 1 квітня у розмірі 463 грн., а з 1 жовтня 470 гривень.

Отже, спірні відносини з 1 січня по 9 липня 2007 року регулюються відповідно до пункту 14 частини першої статті 71 Закону № 489-V, а з 9 липня по 31 грудня 2007 року до статті 15 Закону № 2811-ХІІ.

Між тим, покладаючи на відповідача обовязок провести перерахунок за відповідний період 2007 року, суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог позивачки про проведення компенсації втрати частини доходу у звязку з затримкою виплати допомоги на дитину у належному розмірі, що суперечить п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, згідно якого компенсації, поряд з іншими доходами громадян, підлягають й соціальні виплати - допомога сімям з дітьми.

За такого, постанова суду в частині відмови у проведенні вказаної компенсації втрати частини доходу підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог за відповідний період 2007 року.

Щодо виплат позивачці спірної суми державної допомоги у 2008 -2009 роках, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач проводив виплати правомірно у відповідності до положень Законів України «Про Державний бюджет на 2008 рік» та «Про Державний бюджет на 2009 рік», які не визнавалися неконституційними щодо спірного питання.

Статтею 95 Конституції України визначено, що будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, а також розмір і цільове спрямування цих видатків визначається Законом про Державний бюджет України. Норми, які вводяться цим Законом, діють протягом року та є пріоритетними відносно інших законів.

При цьому, згідно пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107- VI (далі ОСОБА_1 № 107- VI ) частину 1 ст. 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в новій редакції ( яка рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року неконституційною не визнана): «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.» А пункт 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» викладено у такій редакції: « Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року 50 відсотками, а з 1 січня 2009 року -75 відсотками, з 1 січня 2010 року -100 відсотками прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців»

Згідно Закону України від 26 грудня 2008 року «Про Державний бюджет на 2009 рік» ( ст. 46) допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» та Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» призначається і здійснюється в розмірах і порядку, визначених Кабінетом Міністрів України.

За такого, суд першої інстанції, який розглядав справу за правилами адміністративного судочинства дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача зобовязання надати позивачці державну допомогу по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку, відповідно до Закону № 2811Х11, але тільки з 9 липня по 31 грудня 2007 року. На підставі чого суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд безпідставно не задовольнив її вимоги про перерахунок одноразової допомоги при народженні дитини необгрунтовані, оскільки суд першої інстанції також прийшов до вірного висновку про те, що їй правильно призначена та виплачена державна одноразова допомога при народженні дитини у відповідності до ст. 56 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» у розмірі 8500 грн.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сімям з дітьми» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), із змінами внесеними Законом України від 19 грудня 2006 року № 489 V «Про Державний бюджет на 2007 рік» встановлено, що у 2007 році: допомога при народженні дитини - у розмірі 8500 грн. Виплата допомоги здійснюється одноразово при народженні дитини в сумі 3400 грн., решта протягом 12 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З 1 січня 2007 року особам, застрахованим в системі загальнообовязкового державного соціального страхування допомога при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується не за рахунок коштів Фонду соціального страхування в звязку з тимчасовою втратою працездатності (за рішеннями Правління Фонду), а за рахунок Державного бюджету, у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від 11 січня 2007 року № 13 «Деякі питання призначення і виплати допомоги сімям з дітьми» та № 32 від 16 січня 2007 року «Питання виплати застрахованим особам допомоги при народженні дитини та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку», Порядку призначення і виплати державної допомоги сімям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року ( з наступними змінами).

Визначені чинним законодавством виплати позивачка отримала в повному обсязі, що підтверджено відповідною довідкою державної установи (а.с.17-18).

А тому, немає підстав для застосування положень ст. 43 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року № 2240 III, до якого внесені відповідні зміни (зокрема й виключено з назви закону слово «народженням») і який є загальним. До спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального закону, яким є ОСОБА_1 України «Про державну допомогу сімям з дітьми».

Крім того, за правилами адміністративного провадження лише можливо визнати дії субєктів владних повноважень незаконними та покласти обовязок відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік, тому суд не є уповноваженим органом проводити розрахунок суми заборгованості.

Також є необґрунтованими посилання позивачки на безпосереднє застосування ст. 22 Конституції України як норми прямої дії, оскільки спірні правовідносини врегульовані відповідними Законами, які неконституційними не визнавалися. Крім того, за своїм змістом ця конституційна норма носить загальний характер і правовідносини у сфері соціального захисту, які є предметом спору, не регулює. До того ж, Закони України щодо державних бюджетів діють протягом конкретного року й з 1 січня наступного року втрачають чинність, після цього не можуть бути предметом конституційного розгляду на предмет їх відповідності Конституції України.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних за порушення грошових зобовязань, суд правомірно відмовив у їх задоволенні, оскільки ч.2 ст. 625 ЦК України, на підставі якої заявлено ці вимоги, регулює відповідальність за порушення грошових зобовязань, що виникли у сфері цивільних правовідносин. Розглядаючи справу, суд вірно виходив з того, що вказані правовідносини є адміністративними, повязаними з соціальними виплатами, тому законодавство, що їх регулює не передбачає такої відповідальності як нарахування 3% річних за прострочення виплат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про покладення на відповідача обовязку в подальшому здійснювати вказані соціальні виплати у відповідності до вимог чинного законодавства, суд вірно вважав їх необґрунтованими, оскільки в межах КАС України підлягає захисту порушене право позивача і не передбачено право встановлювати зобовязання на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припинені або змінені шляхом внесення змін до закону.

Доводи представника Департаменту щодо правомірності дій відповідача із посиланням на відсутність бюджетних коштів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання Департаменту бюджетних коштів для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2010 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну їх виплати з 9 липня по 31 грудня 2007 року та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради провести призначення, донарахування та виплату ОСОБА_3 недоотриману нею у період з 9 липня по 31 грудня 2007 року державну допомогу по догляду за дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення ним трирічного віку у розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для дітей віком до 6 років з проведенням компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

В іншій частині постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий: Судді: