АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-177/09 Головуючий у 1-й інстанції Костів
Провадження № 22ц-13/10 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2010 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Фащевської Н.Є.

суддів - Шевчук Г. М., Демкович Ю. Й.,

при секретарі - Парандюк С.М.

з участю апелянта ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6

третіх осіб Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, Служби у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на Vi частини незавершеного будівництвом будинковолодіння та його поділ, визнання Недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання дійсними договорів купівлі-продажу автомашин та поділ спільно нажитого майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася із вимогами до відповідачів та третіх осіб про визнання недійсною державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на 1Л частини незавершеного будівництвом будинковолодіння та його поділ, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання дійсними договорів купівлі-продажу автомашин та поділ спільно нажитого майна подружжя, посилаючись на те, що з 11.08.90 по 08.10.03 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 й протягом вказаного періоду подружжя набуло у власність нерухоме та рухоме майно, в тому числі незавершене будівництвом будинковолодіння №17 по вул. Волинській в с. Підгороднє Тернопільського району, автомобілі НОМЕР_1, «Фіат-Івеко» д.р.н.22286МО та ВАЗ-2108, д.н.з. 04823ТІ, а також предмети побутового призначення.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 28.09.09 позов задоволено частково, проведено поділ спільного майна, а саме - майна повсякденного вжитку, у задоволенні решти вимог відмовлено.

У скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права, й постановити нове, яким задовольнити її вимоги.

Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги пояснення ОСОБА_7, розписку та довіреність ОСОБА_8 щодо автомобіля марки «Мазда-626»; не доведено, що автомобіль марки ВАЗ-2108 проданий з її згоди; залишено без уваги те, що автомобіль «Фіат-Івеко» перебував на тимчасовому обліку за відповідачем ОСОБА_3; не досліджено, що всі роботи по будівництву спірного житлового будинку були проведені під час перебування сторін у шлюбі; не вірно застосовано норму матеріального права щодо вирішення вимоги про визнання спірної земельної ділянки спільною сумісною власністю; а також не повністю з'ясовано обставини справи, які мали істотне значення для правильного вирішення спору та не вирішені всі позовні вимоги.

У суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_1 та її представник підтримали скаргу, пославшись на мотиви, викладені у ній.

Представник відповідача скарги не визнав, просив залишити рішення без змін.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи із-наступних мотивів.

Предметом позову є поділ майна подружжя ОСОБА_3, до складу якого, на думку позивача, входить: предмети побутового призначення; автомобілі ВАЗ 2108, МАЗДА 626 та Фіат-Івеко; земельна ділянка та незавершений будівництвом будинок по вул. Волинській, 11 у с. Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спільним майном подружжя у даному спорі є лише предмети побутового призначення. Решта об'єктів не входять до складу спірного майна, а тому відмовив у задоволенні позову про поділ спірного майна й усіх похідних від цього вимог.

Із такими висновками колегія суддів погоджується частково.

Встановлено, що з 11.08.90 по 08.10.03 сторони перебували у шлюбі.

За час шлюбу ними придбано предмети домашнього вжитку (побутове майно), перелік яких встановлений в акті опису й арешту майна від 02.06.04 та їх вартість не оспорюється сторонами.

Позивачка просить виділити їй конкретно визначену частину майна, залишивши у власності відповідача решту, мотивуючи свої вимоги тим, що частина речей відсутня, та стягнути із нього різницю вартості у вигляді грошової компенсації.

Суд першої інстанції частково задовольнив вимоги позивача й провів поділ майна з врахуванням рівності часток при поділі та інтересів кожного із сторін.

Із даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Тому, рішення суду в цій частині слід залишити без змін.

Також, встановлено, що автомобіль «Мазда 626», державний номерний знак НОМЕР_2, 1993 року виготовлення згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії РВС №101964, виданого 09.10.98 МРЕВ м. Острог Рівненської області, належав відповідачці ОСОБА_8 V

Останньою 04.07.02 видано генеральну довіреність ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на право керування та розпорядження цим транспортним засобом.

Зазначений автомобіль придбаний відповідачем ОСОБА_3 14.11.03, після і" розірвання шлюбу (08.10.03).

Тому, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що вказаний транспортний засіб не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя та поділу не підлягає.

Апеляційна інстанція не приймає до уваги доводів апелянта щодо того, що вказаний автомобіль придбаний за спільні кошти подружжя, так як докази про це відсутні в матеріалах справи.

Слід зазначити, що повіреними у вищевказаному дорученні, окрім сторін, були ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що спростовує твердження позивача про купівлю лише сім'єю ОСОБА_3 спірного автомобіля.

Також, судом першої інстанції вірно зроблений висновок, що автомобіль Фіат-Івеко, державний номерний знак НОМЕР_3 не набувався сторонами під час шлюбу, а тому він не є спільним майном подружжя й не може бути об'єктом поділу.

Тому, в цій частині рішення слід залишити без змін.

У свою чергу судом помилково визначено правовий статус автомобіля ВАЗ-2108, державний номерний знак НОМЕР_4.

Встановлено, що зазначений транспортний засіб зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 12.12.95. Тобто, він придбавався під час шлюбу.

Даних про його відчуження відповідачем не надано.

Наявне в матеріалах справи генеральне доручення, видане ОСОБА_3 20.03.03 на ім'я ОСОБА_12 щодо керування та розпорядження вказаним транспортним засобом не є доказом укладення договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу.

Тому, судом першої інстанції безпідставно констатовано, що вказаний автомобіль було відчужено ОСОБА_3 ще під час перебування з позивачкою в шлюбі зі згоди останньої та одержані від продажу кошти використано на потреби сім'ї.

З огляду на встановлені факти, та керуючись ст. 309 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду слід скасувати, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши із відповідача ОСОБА_3 в користь позивачки Уг вартості автомобіля ВАЗ-2108.

При визначенні розміру 1А вартості автомобіля колегія суддів виходить із висновку судової товарознавчої та авто-товарознавчої експертизи №1434 від 08.12.04, згідно із яким його вартість становить 2495,00 дол. СІЛА, оскільки сторони не оспорюють саме такої вартості на день розгляду спору, й даний розмір становить 9992,47 грн.

Розрахунок: 2495,00 х 8,01 / 2 = 9992,47 (де 2495,00 - вартість транспортного засобу в у.о. (дол. США); 8,01 - вартість 1 дол. США на момент розгляду справи по курсу НБ України).

Аналізуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові щодо визнання за позивачем права власності на Уі частину незавершеного будівництвом житлового будинку №17 по вул. Волинській у с. Підгороднє Тернопільського району та його поділ, колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині рішення суду є незаконним і підлягає до скасування з огляду на наступне.

Постановляючи рішення, суд виходив із того, що в силу ст. 331 ЦК України, зазначене майно є новоствореним й право власності на нього виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) і до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Однак,такі висновки суду є помилковими.

Встановлено, що будівельний НОМЕР_5 на вказаний будинок відповідач ОСОБА_3 одержав 26.04.90.

Будівництво будинку проводилося на земельній ділянці, наданій останньому в користування 26.03.90 для будівництва індивідуального житлового будинку. Дозвіл на будівництво наданий 24.04.90.

Із зібраних у справі доказів встановлено, що станом на момент звернення із позовом до суду (02.07.03) будинок мав 80 % готовності.

У свою чергу, після розлучення, 09.01.07 за відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано право власності на незавершений будівництвом житловий будинок №17 по вул. Волинській у с. Підгороднє, готовність якого становить 92 %.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначений житловий будинок є спільним майном подружжя й, відповідно - об'єктом поділу.

При цьому, апеляційна інстанція не бере до уваги дозволу на виконання будівельних робіт, отриманого відповідачем ОСОБА_3 03.11.06, як доказу, що спірний будинок почав будуватися лише із дати його отримання, оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що незавершений будівництвом будинок на момент звернення позивача із вимогами до суду був зведений й ступінь його готовності складав 80 %.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №1396 від 07.12.04 передбачено лише один варіант поділу спірного майна. Оскільки сторони спору не заявляли клопотання про переоцінку спірного будинку на момент винесення судового рішення, чим погодилися із цінами, визначеними експортом, тому колегія суддів вважає, що його поділ слід провести у відповідності з експертним висновком.

При визначенні, кому із співвласників які слід надати приміщення, апеляційна інстанція враховувала позицію позивача, яка просила виділити їй частину першого поверху та мансардні приміщення, а також те, що земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_3

Оскільки судом проведено поділ спірного будинку, з врахуванням ступеню готовності 80 %, й частки сторін є рівними, тому за позивачем слід визнати право власності на Уі його частину.

Враховуючи наведене, колегія судді вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання права власності на Уг незавершеного будівництвом будинку та його поділ слід скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Слід зазначити, що судом першої інстанції невірно застосовані положення ст. 331 ЦК України, оскільки спірний незавершений будівництвом будинок був збудований до набрання чинності вказаною нормою закону.

Щодо вимог про поділ земельної ділянки, належної на праві власності відповідачу ОСОБА_3, то апеляційна інстанція приходить до висновку, що в цій частині рішення слід залишити без змін, виходами із наступного.

26.03.90 зазначеному відповідачу надано у користування земельну ділянку площею 0,07 га для будівництва індивідуального житлового будинку.

06.09.01 ОСОБА_3 дана земельна ділянка безоплатно передана у власність (державний акт про право власності № 368).

У силу ст. ст. 17, 67 ЗК України від 18.12.90, який діяв на момент надання відповідачу земельної ділянки у власність, останній був вправі отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка надана йому для будівництва і обслуговування жилого будинку в розмірі не більше 0,25 га.

Даним правом наділені громадяни України, яке, відповідно, реалізоване ОСОБА_3

Земельним кодексом України від 18.12.90 (ст. 6, 17) та ЗК України від 25.10.01 (ст.116) передбачено передачу земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Кодексом, один раз по кожному виду використання.

У свою чергу, позивачка має право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для будівництва то обслуговування житлового будинку в розмірах, визначених ЗК України по кожному окремому виду користування.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що судом вірно не віднесено спірної земельної ділянки до спільного майна подружжя.

При вирішенні спору щодо зазначених позовних вимог судом першої інстанції помилково застосовані положення ст. 121 ЗК України від 25.10.01, так як відносини по безоплатної передачі відповідачу земельної ділянки у власність виникли до прийняття цього Кодексу. Необхідно було застосовувати положення ст. 67 ЗК України від 18.12.90.

Оскільки зазначені статті вказаних Земельних Кодексів України містять одинакові вимоги щодо норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам (є аналогічними), тому із мотивувальної частині судового рішення слід виключити посилання на ст. 121 ЗК України від 25.10.01 і застосувати для даних правовідносин ст. 67 ЗК України від 18.12.90.

Колегія суддів не приймає до уваги тверджень апелянта про те, що відповідач відчужив частину спільного майна подружжя, так як вони не підтверджується доказами.

Із сторін слід стягнути в дохід держави недоїмку судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а саме: із ОСОБА_9 - 650,00 грн. (сплачено при поданні позову 200,00 грн.), із ОСОБА_3 - 850,00 грн.

У користь позивача із відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати за проведення судових експертиз та інших процесуальних дій у розмірі 2062,28 грн., що підтверджуються квитанціями та фіскальними--чеками.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 28 вересня 2009 року скасувати частково, а саме, щодо вирішення позову про визнання права власності на 1/2 частини незавершеного будівництвом будинку та його поділ та поділу спільного майна подружжя -автомобіля ВАЗ 2108.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Уг незавершеного будівництвом будинку, який знаходиться у с. Підгороднє по вул. Волинській, 11 Тернопільського району Тернопільської області та провести його поділ згідно із варіантом №1 звіту № 1396 судової будівельно-технічної експертизи від 07 грудня 2004 року.

Виділити першому співвласнику ОСОБА_3 приміщення : Цокольний поверх :

1) 1-1 гараж (42,1 м.кв.) - 29335,00 грн.,

2) 1-2 коридор (4,2 м.кв.) - 2926,00 грн.,

3) 1-3 кухня (18,5 м.кв.) - 12891,00 грн.,

4) 1-4 коридор (9,6 м.кв.) - 6689,00 грн.,

5) 1-5 кладова (5,4 м.кв.) - 3763,00 грн.,

6) 1-6 спортзал (44,1 м.кв.) - 30729,00 грн. Перший поверх :

1) 2-1 коридор (13,6 м.кв.) - 13064,00 грн.,

2) 2-7 кухня (14 м.кв.) - 13448,00 грн.,

3) 2-8 житлова (42,1 м.кв.) -40441,00 грн. Всього : 153286,00 грн.

Виділити другому співвласнику ОСОБА_5 приміщення : Перший поверх :

1) 2-1 коридор (14,4 м.кв.) - 13833,00 грн.,

2) 2-3 житлова (19 м.кв.) - 18251,00 грн.,

3) 2-2 коридор (2,3 м.кв.) - 2209,00 грн.,

4) 2-4 житлова (14,5 м.кв.) 13929,00 грн.,

5) 2-5 ванна (5,0 м.кв.) - 4803,00 грн., 9 6) 2-6 туалет (1,2 м.кв.) - 1153,00 грн.

Мансардний поверх :

1) 3-3 житлова (45,1 м.кв) - 29680,00 грн.,

2) 3-2 житлова (43 м.кв.) - 28298,00 грн.,

3) 3-1 коридор (31,9 м.кв.) - 20993,00 грн. Всього : 133157 грн.

ОСОБА_3 одержує всі приміщення цокольного поверху і використовує вхід (існуючий) в цокольний поверх, використовує сходову клітку з

цокольного поверху на перший поверх. На першому поверсі користується приміщеннями 2-7; 2-8; і половиною приміщення 2-1 (13,6 м.кв.).

ОСОБА_5 одержує всі приміщення мансардного поверху, сходову клітку - вихід з першого поверху на мансардний поверх, приміщення першого поверху 2-2; 2-3; 2-4; 2-5; 2-6; і половину приміщення 2-1 (14,4 м.кв.).

ОСОБА_5 виконує вхід на перший поверх згідно проекту.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_5 кошти в сумі 5034,00 грн. в якості різниці часток при поділі будинку; 9992,47 грн. - Уг вартості спільного майна подружжя - автомобіля ВАЗ-2108; 2062,28 грн. -судових витрат, а всього разом 17088,75 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави недоїмку судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 850,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_5 в дохід держави недоїмку судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 650,00 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_13