Вугледарський міський суд Донецької області
м. Вугледар 16 квітня 2010 р.
Вугледарський міський суд Донецької області в складі: головуючий - суддя Гайдар А.В., при секретарі Радаєвій Н.Г., за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_3 до Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське № 1 про відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням здоровя, -
Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої пошкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 29.12.1974 року по 12.06.2001 року позивач, працюючи на підприємствах вугільної промисловості, зокрема на ДП Шахтоуправління Південно донбаське № 1 при виконанні трудових обовязків отримав професійні захворювання: „пневмоконіоз: антракосілікатоз, вузлова форма, хронічне обструктивне захворювання легенів пилевої етіології. Емфізема легенів. Легенна недостатність 2 ступеня, ревматизм, ревмокардит комбінований мітральний порок, Н-2, , які встановлено йому згідно акту розслідування професійного захворювання від 07.07.2008 р. 22 липня 2008 року рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач первинно був визнаний інвалідом 3 групи через втрату професійної працездатності на 60% ,безстроково. В звязку з отриманням професійного захворювання йому завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З цих підстав просить суд стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» моральну шкоду у сумі 60 000 грн.
В судове засідання позивач не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу в його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача.
У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та їх обґрунтування.
Представник відповідача позовні вимоги визнав частково в розмірі 2000 грн. у зв'язку з тим, що на його думку необхідно зменшити позовні вимоги в зв'язку з тим, що позивач тривалий час працював у шкідливих умовах і знав про це. Вважає, що позивач також частково винен у отриманні професійного захворювання.
Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що з 29.12.1974 року по 12.06.2001 року позивач, працюючи на підприємствах вугільної промисловості, при виконанні трудових обов'язків отримав професійні захворювання: ,пневмоконіоз: антракосілікатоз, вузлова форма, хронічне обструктивне захворювання легенів пилевої етіології. Емфізема легенів. Легенна недостатність 2 ступеня, ревматизм, ревмокардит комбінований мітральний порок, Н-2,, які встановлено йому згідно акту розслідування професійного захворювання від 07.07.2008 р. (а.с. 7-15, 17-20)
22 липня 2008 р. рішенням Медико-соціальної експертної комісії, позивач був первинно визнаний інвалідом 3 групи через втрату професійної працездатності на 60%, безстроково. (а.с. 16)
В судовому засіданні встановлено, що внаслідок пошкодження здоров'я, викликаного професійним захворюванням, позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.
Відповідно до ст.9 Закону України Про охорону праці відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання які спричинили втрату працездатності.
Страховий випадок з позивачем настав 22.07.2008 року, коли йому було встановлено вперше втрату професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та з цього часу у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди.
Згідно з п.5 Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 р. №20-1 рп/2008 по справі № 1-32/2008 положеннями п.1, абз.3 п.5, п.9, абз.3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України „Про внесення змін до Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 717 від 23.02.2007 р. скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст..1167 ЦК України та ст..237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).
Згідно приписів ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Суд враховує, що моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих звязків або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Задовольняючи частково вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в зазначеному розмірі суд також бере до уваги тривалий характер негативних наслідків професійного захворювання, отриманого позивачем, негативні наслідки зміни укладу життя, особистих звязків, враховує дані про додаткові зусилля, необхідних для організації колишнього укладу життя позивача.
З урахуванням вимог розумності, справедливості і домірності компенсації моральної шкоді, з огляду на важкі наслідки професійного захворювання, а також ступінь стійкої втрати позивачем працездатності - розмір компенсації моральної шкоді повинний складати 18 000 грн., оскільки на думку суду саме така грошова сума може компенсувати, заподіяні позивачу моральні страждання.
Згідно ст.81 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року № 1258 «Про затвердження Порядку оплати витрат з інформаційно - технічного забезпечення розгляду цивільних справ та їх розмірів» з відповідача слід стягнути витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 15 грн.
Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито суд вважає за необхідне стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» судовий збір в сумі 8,50 грн.
На підставі викладеного, відповідно ст.ст. 268, 1167 ЦК України, ст.ст. 173, 237-1 КЗпП України, керуючись ст. ст. 60, 209, 212-215 ЦПК, суд -
Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.
Стягнути з Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське № 1 на користь держави судовий збір у розмірі 8 (вісім) гривень 50 копійок та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 15 (п'ятнадцять) гривень.
Рішення може бути оскаржене сторонами та іншими особами, які приймали участь у справі, шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга навішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя Вугледарського

міського суду ОСОБА_4