Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 2-4/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2010 року. Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.

при секретарі Бицька М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,-

В с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом до відповідача, покликаючись на те що 05 липня 2003 року по вул.Парковій між будинком № 13а по вул.Шевченка та будинком № 14 по вул.Стуса в м.Червонограді Львівської області , з вини відповідача - ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті якої їй було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня важкості.

Після аварії вона тривалий час лікувалася і затратила на це значні кошти. Тому як - потерпіла, звернулася до суду про стягнення з відповідача в її користь 1858, 81 грн. заподіяних їй матеріальних збитків.

Крім цього, зазначеними діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 5000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила та пояснила, що внаслідок, ДТП, яке мало місце 05 липня 2003 року вона знаходилася на стаціонарному лікуванні до 02 жовтня 2003 року, в подальшому проходила курс лікування в домашніх умовах. Протягом; цього часу вона була обмежена у рухах та переміщеннях, терпіла біль, порушився нормальний уклад її життя, чим їй завдано моральні страждання, які оцінює у 10 000 грн.

На даний час, з моменту ДТП минуло майже 7 років. Однак дана подія дуже вплинула на її здоровя. Протягом цих семи років вона, особа похилого віку, змушена була здійснювати поїздки по маршруту Львів - Червоноград, оскільки проживає у м. Львів. Кожне судове засідання негативно відображалося на її здоровї. В той же час, травми які вона отримала 05.07.2003 року, негативно позначились на її здоровї. По даний час вона змушена купляти велику кількість медикаментів для підтримання свого здоровя, яке було пошкоджено внаслідок ДПТ. Згідно її підрахунків матеріальні збитки, які були їй заподіяні, становлять 12 500 грн. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати їй ці кошти. Тому просить стягнути з відповідача дану суму.

Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Аналогічні за змістом пояснення в судовому засіданні дала її представник ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що визначений позивачем розмір заподіяної їй шкоди не доведений жодними документами (платіжними дорученнями). Тому згідний відшкодувати позивачу витрати на лікування в розмірі 400 грн. В решті вимоги позивача є необґрунтованими, тому просить у них відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази , суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно ст. ст.440 ЦК України в редакції 1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) обовязок відшкодувати завдану матеріальну шкод; покладено на особу, винну у її спричиненні.

Аналогічне за змістом положення викладене у ст..1166 ЦК України чинної на даний

час.

Судом встановлено, що вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 2 (два) років обмеження волі. На підставі ст.49. ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_2 звільнено від покарання у звязку із закінченням строків давності. Вироком апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2010 року вирок Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2010 року в частині звільнення на підставі ст..49, ч.5 ст.74 КК України від призначеного покарання ОСОБА_2 скасовано, в решті вирок залишено без змін. На даний час вирок вступив в законну силу.

Під час розгляду кримінальної справи цивільний позов по справі не предявлявся.

Із копії вироку встановлено, що ОСОБА_2 05 липня 2003 року , близько 12 години керуючи власним автомобілем марки ВАЗ-2106, дорожній номерний знак В74-16 ІН рухаючись по проїздній частині вулиці Паркова, в м.Червонограді Львівської області, напрямку перехрестя доріг вулиць Стуса-Шептицького, із швидкістю 30-40 км./год. при виникненні небезпеки для подальшого руху, проявляючи злочинну недбалість і неуважність до дорожньої обстановки, неправильно вибрав швидкість руху , в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка переходила проїздну частину дороги, в результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження вигляді струсу головного мозку , синця на голові, закритого перелому вертлюгової западини справа, які відносяться до середньої тяжкості по ознаці розладу здоровя.

Своїми діями підсудний допустив порушення п.п.1.3, 1.5, 1.7, 2.3.6, 12.1,12.3 Правил дорожнього руху України, що є в безпосередньому звязку з вчиненим ДТП та отриманий потерпілою тілесними ушкодженнями. Відтак вина відповідача - ОСОБА_2 встановлена вироками Червоноградського міського суду Львівської області та Апеляційного Львівської області.

Згідно наявних у матеріалах справи квитанцій обгрунтовані витрати на лікуванж ОСОБА_1 становлять 829,66 грн.

В той же час, виходячи із положень ст.400 ЦК України в редакції 1963 року та ст.ст.П 66, 1195 ЦК України чинної на даний час витрати, що понесла потерпіла особі з звязку із ушкодженням здоровя, відшкодовуються на підставі фактичних даних, тобто у даному випадку на підставі медичного висновку про те, що наявні у ОСОБА_1 захворювання повязані із ДТП , яке мало місце 05 липня 2003 року і ніяким чином не повязані із її віком ( тобто чи є причинно наслідковий звязок між дорожньо-транспортною пригодою та хворобою позивача), а витрати на придбання ліків на підставі даних про вартість придбаних ліків згідно з приписом лікаря, які у матеріалах справи відсутні.

В силу вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Оскільки позивач не довів, якими доказами підтверджується визначений ним розмір заподіяної їй матеріальної шкоди та такі не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, суд вважає, що в цій частині вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення в розмірі 829,66 грн..

Також позивач стверджує, що протиправними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода.

Як передбачено ст.440-1 ЦК України в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода , заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна школа» заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

Аналогічна за змістом норма закріплена в ч.1 ст.1167 ЦК України в редакції 2003 року.

Моральна шкода полягає у тому, що внаслідок спричиненої травми вона протягом тривалого часу відчувала та терпіла біль, змушена була лікуватися, була обмежена у рухах ті переміщеннях, також вона переживала, страждала, порушився звичайний ритм та спосіб життя.

З урахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини заподіювача шкоди ,виходячи із засад розумності,виваженістю та справедливості,суд вважає, що із ОСОБА_2 в користь позивача слід стягнути 9 000 гривень моральної шкоди.

Вимоги позивача про стягнення в його користь 10 000 грн.моральної шкоди є завищені, належним чином не мотивонані, тому така сума відшкодування не може бути стягнута.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10. 62. 209. ст.ст.23.267,268,1166,1167,1168 ЦК України, ст.ст.440. 440-1. 456 ЦК року, п.15 розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 829 (вісімсот двадцять дев»ять) гривень 66 коп. матеріальної шкоди та 9000 (дев»ять тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 59 (п»ятдесят дев»ять) грн. 50 коп. державного мита в дохід держави та 120 (сто двадцять) грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

СУДДЯ