Тернівський районний суд м.Кривого Рогу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» серпня 2010 р. Тернівський районний суд м.Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Демиденка Ю.Ю.

при секретарі - Зоріній A.B.

за участю - прокурора Тернівського району м.Кривого Рогу

позивача - ОСОБА_1

відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3

третьої особи - приватного нотаріуса ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №3 м. Кривому Розі цивільну справу за позовом прокурора Тернівського району м.Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

13.02.2008 р. прокурор Тернівського району м.Кривого Рогу /далі Прокурор/ в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки №23 по вул.Овчаренко в м.Кривому Розі від 21.02.2007 р. недійсним. Вказує, що ОСОБА_1 на час купівлі зазначеного будинку в 1992 р. проживав однією сім»єю з ОСОБА_2, тобто вказаний будинок належить їм на праві спільної сумісної власності згідно ст.74 CK України. Продаж будинку 21.02.2007 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинено без згоди ОСОБА_1, що тягне недійсність договору згідно ст.203 ЦК України.

В судовому засіданні Прокурор позов підтримав.

Позивач ОСОБА_1 направив суду листа про підтримання позову та розгляд справи в свою відсутність за станом здоров»я.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання на з»явилася за станом здоров»я, надала суду письмові заперечення якими вважає позов безпідставним, вказує що на час купівлі спірного будинку в 1992 р. вона не проживала спільно з ОСОБА_1, шлюб між ними було розірвано, будинок не є спільним сумісним майном подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала вказує, що шлюб між подружжям ОСОБА_1 була розірвано в 1981 р., та на час купівлі домоволодіння вони спільно не проживали. При продажі домоволодіння згода ОСОБА_1 не була потрібна, тому угода відповідає законодавству.

Третя особа з боку відповідачів приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 надала суду письмовий відгук на позов, яким вважає поданий позов безпідставним, та таким що не відповідає законодавству яке регулює спірні правовідносини. Вказує, що спірний будинок придбаний ОСОБА_2 в 1992 р. до набуття чинності Сімейним Кодексом України на норми якого посилається Прокурор, вважає що в позові відсутнє обгрунтування незаконності угоди.

Вислухавши Прокурора, відповідача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази, суд вважає що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено поясненнями сторін, договором купівлі-продажу від 21.02.2007 р. а.с.2, що 21.02.2007 р. ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими будівлями №23 по вул.Овчаренко в м.Кривому Розі та земельну ділянку площею 0,0715 Га. для обслуговування вказаного будинку та будівель за 142734 гри* договір посвідчений нотаріально. Як видно з вказаного договору, то продана земельна ділянка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на землю згідно Державного акту, виданого на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради від 10.12.1997 року.

Стосовно незаконності правочину відносно земельної ділянки, то земля не є спільним сумісним майном подружжя, в розумінні ст.22 КпШС України яка регулює спірні правовідносини. Право власності набуте згідно рішення органу місцевого самоврядування в порядку приватизації, тому є власністю тільки ОСОБА_2 та згода позивача ОСОБА_1 на продаж землі не біла потрібна.

Стосовно продажу житлового будинку та господарчих будівель, то позов також є незаконним та необгрунтованим.

Згідно ст.74 Сімейного Кодексу України - якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, та на нього поширюється положення ст.ст.60-74 цього Кодексу.

Але вказані норми поширюються на правовідносини які виникли після набрання чинності Сімейним Кодексом України з 01.01.2004 р. Як видно з заявленого позову, та договору купівлі-продажу, то житловий будинок придбаний ОСОБА_2 та належав їй на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.1992 р., коли Сімейний Кодекс України ще не діяв.

Як видно з свідоцтва про розірвання шлюбу а.с.34, то шлюб між подружжям ОСОБА_2 розірвано 17.09.1981 р. Тобто ні на час купівлі будинку ОСОБА_2 в 1992 році, ні тим більше на час його продажу в 2007 р. сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, тому нотаріус, посвідчуючи угоду, не мав обов»язку згоди на продаж іншого з подружжя згідно ст.65 Сімейного Кодексу України.

Спірні правовідносини регулюються ст. 113 ЦК України 1963 р., оскільки сторони в шлюбі не перебували на час купівлі будинку в 1992 році, то будинок міг їм належати тільки на праві спільної часткової, а не сумісної власності. Володіння та користування такою власністю провадиться за згодою співвласників, при відсутності згоди вирішується судом.

Тобто ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, та після купівлі будинку ОСОБА_2 в 1992 році не звернувся до суду з позовом про виділ своєї частки зі спільного майна в порядку ст. 115 ЦК України 1963 р., якщо вважав що будинок є їх спільною власністю.

Крім того Прокурор та позивач всупереч ст.Ю ЦПК України не довели в суді факт спільного проживання подружжя в 1992 році, чому не надали суду жодного доказу. Судом же достовірно встановлено, що на час купівлі будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно не проживали. З рішення суду від 03.11.1981 р. а.с.35, видно що зразу після розірвання шлюбу сторони вирішували в суді спір про примусовий обмін житлового приміщення, а рішенням суду від 30.10.2001 р. а.с.44 встановлено, що ОСОБА_2 не може користуватися належним їй будинком по вул.Овчаренко, 23, оскільки ОСОБА_1 побивши її заволодів ключами від вхідних дверей, та перешкоджає проживанню. Вказаним рішенням ОСОБА_2 була вселена в спірний будинок.

Судом оглянуті матеріали цивільної справи №2-321/2004 р. за клопотанням Прокурора та позивача, але згідно рішення Тернівського районного суду від 19.02.2004 р. було відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення відповідача зі спірного будинку. Але вказаний спір вирішувався на підставі житлових правовідносин, а не правовідносин власності які виникли між сторонами.

Таким чином посилання Прокурора та позивача на невідповідність угоди вимогам ст.74 Сімейного кодексу України суд вважає незаконною, а поданий позов необгрунтованим, та таким що не підтверджується дослідженими судом доказами.

На підставі ст.74 Сімейного Кодексу України, ст.ст.113, 115 ЦК України 1963 р., керуючись ст.Ю, 27, 31, 60, 209 ч.З, 212-215, ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову прокурора Тернівського району м.Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Копію рішення після його виготовлення в повному обсязі направити сторонам для відома.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівский районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: