УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Корзаченко І.Ф., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі: Бистрій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області про оскарження дій субєкта владних повноважень, -

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2008 року позивачка звернулася до суду із вищеназваним позовом до відповідача, який обґрунтовувала тим, що вона є дитиною війни, а тому згідно із ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» їй щомісячно, починаючи з 01.01.2006 року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. Оскільки відповідачем соціальна допомога у 2006 -2007 роках їй не виплачувалась , просила визнати відмову відповідача щодо виплати соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком протиправною та зобовязати його нарахувати та виплатити їй недоплачену, як дитині війни щомісячну соціальну допомогу за 2007 рік.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2008 року позов задоволено. Визнано протиправною відмову управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області у невиплаті позивачці щомісячної державної соціальної допомоги в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком .

Зобовязано відповідача провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 щомісячну державну соціальну допомогу в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 02.10.2007 року по 31.12.2007 року включно, відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

У апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має статус дитини війни і посилаючись на ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» вважає, що відповідачем порушено діюче законодавство оскільки їй щомісячно, починаючи з

01.01.2006року, повинна була виплачуватися соціальна допомога в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", дітям війни пенсії підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Позивачка таке підвищення не отримувала, а тому звернулася з позовом до суду за захистом свого порушеного права та інтересу.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позову з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.

Законом України від 19 грудня 2006 року № 489-V "Про державний бюджет України на 2007 рік", зокрема пунктом 12 статті 71, було зупинено на 2007 рік дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" та статтею 111 установлено, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Однак Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рн/2007 визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" щодо зупинення дії на 2007 рік статті 6 Закону.

Після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Тобто з часу прийняття цього рішення у позивачки відновилось право на підвищення пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За таких обставин право на таке підвищення у позивачки відновилось з 09.07.2007

року.

З таким висновком погоджується і судова колегія.

Також, колегія суддів вважає, що оскільки позивачка звернувся з адміністративним позовом - 2 листопада 2008 року, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що підвищення до пенсії як дитині війни слід проводити в межах річного строку та з рахуванням позовних вимог з 02 листопада 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Крім того, відповідно до вимог ст. 6 вищезазначеного Закону вбачається, що під час визначення розміру підвищення пенсії за основу її нарахування береться розмір мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Іншого нормативно - правового акту, який би визначав цей розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що положення ч. З ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", з якої випливає,.що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, розповсюджується також і на ці спірні правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачем, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачкою конституційної гарантії та права на підвищення пенсії виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Також відсутність коштів для забезпечення виплат зазначеного підвищення до пенсії позивачці не є підставою для невиконання Пенсійним фондом України своїх зобовязань, встановлених ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно зясовані . всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304-1, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в м. Біла Церква Київської області - відхилити.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2008 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набуває чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис :

Судді підписи: