Справа № 2-273/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2010 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Чех Н.А.

при секретарях Бурдейна С.М., Данилко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним,

в с т а н о в и в :

Позивач по основному позову ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.10.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №5029-К. Відповідно до даного договору він позичив відповідачу грошові кошти в сумі 500 000 доларів США, що складає суму еквівалентну 2 525 000 грн., строком на 2 місяці до 01.12.2007 року. В установлений строк і до цього часу відповідач позичені йому кошти не повернув, чим порушив взяті на себе зобов»язання. Умовами договору визначено, що відповідач зобов»язаний повернути суму грошей в гривнях, еквівалентну 500 000 доларів США, за офіційним курсом НБУ на день платежу. На час подачі позову до суду курс гривні щодо долару встановлений 100 доларів США = 761, 1900 грн. Таким чином, сума боргу становить 3 805 950 грн., 3% річних 173 613 грн. 88 коп., інфляційні нарахування 1 294 023 грн. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом підтримала позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви, просила позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі 5 273 586 грн. 88 коп. Зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що наявність договору купівлі-продажу корпоративних прав між цими ж сторонами, в той же час, коли укладався і договір позики, не є підставою вважати договір позики неукладеним, діючим законодавством не передбачено таких підстав. В обох договорах відсутні будь-які посилання на зв»язок з іншим договором. Посилання на свідчення свідків про передачу чи непередачу грошей суд не може враховувати, як передбачено ст.1051 ЦК України. Крім цього, просила врахувати, що відповідач ОСОБА_2 надав копію заяви, нотаріально посвідчену, в якій він зазначив, що станом на 29.06.2009 року він начебто повернув ОСОБА_1 суму у розмірі 450 000 доларів США. Договір позики був укладений у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» та Інструкції Про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідачем ОСОБА_2 не надано ніяких доказів щодо його зустрічних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2, який є одночасно і позивачем по зустрічному позову, та його представники, основні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. Пояснили, що у вересні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з проханням-пропозицією придбати у нього корпоративні права ТОВ «Фірма «ОСОБА_5», в якому ОСОБА_1 був 100 відсотковим учасником товариства. Обгрунтував це тим, що у нього немає коштів для підтримки діяльності товариства, для оплати орендованого товариством приміщення, що знаходиться по вулиці Тупикова 31/2-а, а також грошей на його приватизацію. 01.10.2007 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 був посвідчений договір купівлі-продажу корпоративних прав, продаж було вчинено за 1 000 грн. За усною домовленістю між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_2 взяв на себе обов»язок здійснити всі необхідні юридичні дії з продовження договору оренди та приватизації приміщення. Враховуючи, що продаж корпоративних прав було здійснено лише за 1 000 грн., вони також домовилися спільно реалізувати це приміщення, після чого ОСОБА_2 повинен був передати ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 000 доларів США. Для підтвердження цієї домовленості були одночасно підписані та нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу корпоративних прав та позики. В договорі позики навмисно не було прописано, що під час укладання договору гроші реально не передаються, а тільки зазначили, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 500 000 доларів США. Крім того, між ними була домовленість підтвердити передачу грошей за договором позики майбутньою розпискою. Було припущення, що процедура приватизації приміщення та подальша його продаж може відбутися протягом двох місяців, тому саме такий термін був вказаний у договорі позики. Але приватизацію приміщення було здійснено тільки 10.07.2008 року, а продаж приміщення ще не відбувся. Зазначили, що ОСОБА_1 незаконно вимагає повернення коштів, так як він їх йому - ОСОБА_2 не передавав. Вважають його дії протиправними, шахрайськими, спрямовані на незаконне збагачення. У зв»язку з цим зверталися до міліції, де були опитані свідки подій, які знали, що гроші не передавалися. Вважали, що договір позики має бути визнаний неукладеним, так як не було вчинено передачі грошей в позику, відсутня розписка, в договорі не вказано про реальну передачу грошей. Просили врахувати і те, що ОСОБА_1 не мав таких грошей, він позичав кошти на оплату оренди. Надані зразки договорів позики, посвідчені різними нотаріусами, які отримані ними з інтернету, містять дані про передачу та отримання коштів, чого не має в спірному договорі позики, і просили це врахувати також, як доказ того, що спірний договір позики є неукладеним. Поросили врахувати і надані ними ксерокопії письмових пояснень свідків, які надавалися в Дніпровському РУГУ, і які містяться у відмовному матеріалі. Зазначили, що нотаріально посвідчена 29.06.2009 року заява ОСОБА_2 про повернення ОСОБА_1 суми у розмірі 450 000 доларів США, не стосується даного договору позики, ОСОБА_2 сплутав це з іншими правовідносинами. ОСОБА_2, надаючи пояснення в якості свідка, не заперечував, що договір позики підписаний ним, що йому було роз"яснено нотаріусом зміст статей, він розумів зміст договору позики, його ніхто не примушував підписав договір позики добровільно. Зазначив, що якби не було договору купівлі-продажу корпоративних прав він би не підписав договір позики. В разі, якби магазин був проданий, ОСОБА_1 отримав би кошти, але магазин не продано, в нього вкладено ним (ОСОБА_2В.) багато своїх коштів.

Третя особа по зустрічному позову - приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилася, надала суду свої письмові пояснення по справі та просила суд розглядати справу у її відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представників, покази ОСОБА_2 та його представника дружини ОСОБА_6, допитаних в суді як свідків за їх проханням, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що основні позовні вимоги знайшли підтвердження в суді та підлягають задоволенню в повному обсязі; зустрічний позов не підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що 01.10.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Згідно до п.1 даного договору «ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти строком на два місяця до 01.12.2007 року включно в сумі 500 000 доларів США, що складає суму еквівалентну 2 525 000 грн. за офіційним курсом НБУ на день позики». В пунктах 2 - 4 вказано, що повернення позики має бути здійснено в тій самій сумі в строк до 01.12.2007 року включно; повернення позики має бути здійснено в місті Києві; повернення грошей має бути в гривнях в еквіваленті 500 000 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Пункт 6 свідчить, про те, що в разі, якщо ОСОБА_2 не поверне позичені ним гроші до вказаного строку, ОСОБА_1 вправі пред»явити цей договір до стягнення в примусовому порядку, відповідно до чинного законодавства. В договорі позики є відмітка та є заява дружини ОСОБА_2 ОСОБА_6, яка дала згоду у нотаріуса на отримання її чоловіком позики. Встановлено, що 29.05.2009 року ОСОБА_1 подав через приватного нотаріуса ОСОБА_7 заяву - вимогу ОСОБА_2 про повернення боргу за договором позики в строк до 06.06.2009 року, з попередженням, що у разі неотримання коштів в установлений строк буде вчинений виконавчий напис нотаріуса. З копії Свідоцтва від 10.08.2009 року, складеного вказаним приватним нотаріусом, встановлено, що ОСОБА_2 отримав заяву вимогу про повернення позики від ОСОБА_1 01.06.2009 року, про що свідчить поштова відмітка. В свідоцтві вказано, що даний приватний нотаріус отримав через пошту заяву ОСОБА_2, справжність підпису на якій засвідчив приватний нотаріус ОСОБА_8, і в якій ОСОБА_2 повідомляє, що станом на 02.06.2009 року він повернув ОСОБА_1 суму в розмірі 450 000 доларів США в повному обсязі, а також заперечує проти вчинення виконавчого напису нотаріусом у зв»язку із спірністю цього питання.

В суді представник ОСОБА_2 і сам ОСОБА_2 пояснили, що дану заяву останній писав, однак це він переплутав з іншими питаннями, не розібрався стосовно чого була заява від нотаріуса. Дані пояснення суд не може прийняти до уваги, так як заява адресована конкретно приватному нотаріусу ОСОБА_9, від якої ним була отримана заява-вимога по позичці, що є предметом спору. Зміст даної заяви свідчить про те, що на час її складання ОСОБА_2, зазначаючи про повернення боргу, визнавав наявність боргу по договору позики від 01.10.2007 року. Встановлено, що кошти, вказані в даній заяві, ОСОБА_2 ОСОБА_1 не передавалися. Враховуючи це, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 надав через нотаріуса неправдиву інформацію.

Судом не можуть бути прийняті до уваги обґрунтування сторони відповідача за основним позовом щодо недійсності договору позики, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. По даній справі вимоги вказаних статей виконані, договір позики укладений в письмовій формі, за бажанням сторін ще й нотаріально посвідчений. Посилання сторони відповідача на те, що відсутність розписки про передачу коштів є порушенням, і є підтвердженням того, що кошти не передавалися, що договір є неукладеним суд не може прийняти до уваги, так як в даному випадку укладення між сторонами договору позики, обговорення умов щодо повернення позики підтверджено самим письмовим, нотаріально посвідченим договором позики, інших підтверджень, при наявності письмового договору позики, законом не вимагається. Вказана в ст.1047 ЦК України розписка може бути підтвердженням укладення договору позики без наявності, без укладання письмового договору позики. Крім того, написання розписки про отримання коштів, при наявності письмового договору позики, є правом сторін, а не обов"язком.

Безпідставним є і посилання на те, що в спірному договорі позики не вказано про передачу, отримання грошових коштів ОСОБА_2, так як в п.1 договору вказано, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти, які зобов"язався повернути в строк до 01.12.2007 року. Слово "позичив" свідчить про те, що на час укладання, підписання договору позики ОСОБА_2 вже отримав від ОСОБА_1 кошти. Судом не можуть бути враховані усні домовленості між сторонами, про які вказувала сторона відповідача, так як усна домовленість по такій категорії справи не є доказом правовідносин сторін. Крім того, при наявності дійсно інших умов, домовленостей, сторони могли укласти відповідні цим домовленостям угоди, договори, що передбачено законом. При цьому враховується і те, що ОСОБА_2 за фахом юрист, його дружина, яка давала свою письмову згоду на отримання позики, також за фахом юрист. Безпідставним є і посилання на укладений в цей же день, що і договір позики, договору купівлі-продажу корпоративних прав, так як ні в одному, ні в другому договорі не вказано про будь-який зв"язок з іншим договором чи посилання на інший договір. Не можуть бути прийняті до уваги і копії нотаріально посвідчених договорів позики, складених різними нотаріусами стосовно інших осіб, які були надані стороною відповідача як доказ, що спірний договір позики укладений невірно, так як нотаріальні документи складаються нотаріусами індивідуально у відповідності до вимог законодавства, і не може бути обов"язком одного нотаріуса складати свій нотаріальний документ згідно зразку, складеного іншим нотаріусом. По даній справі встановлено, що спірний договір позики укладений приватним нотаріусом ОСОБА_4 у відповідності до вимог Закону України "Про нотаріат" та Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

З письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_10 встановлено, що при укладанні спірного договору позики нею були встановлені дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, будь-яких заперечень сторони не заявляли, із змістом договору погодились, про що свідчать їх підписи на договорі, сторонам були доведені норми ЦК України щодо укладення договору позики; на прохання сторін в п.1 договору факт позичання грошей ОСОБА_2 у ОСОБА_1 був викладений у минулому часі.

Надані до справи копії письмових пояснень ОСОБА_11, ОСОБА_12, які надавалися останніми працівникам Дніпровського РУГУ, і які містяться у відмовному матеріалі, судом також не можуть бути прийняті до уваги, так як в даних поясненнях зазначено, що при вказаних особах гроші ОСОБА_2 ОСОБА_1 не передавалися, вони не бачили передачі грошей. Такі ж пояснення були надані і ОСОБА_13, що викладено в рапорті оперуповноваженого ОСОБА_14, та в нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_13, наданої суду до справи. Крім цього, згідно до ст.1051 ЦК України покази свідків при оспоренні договору позики як доказ не приймаються. Посилання сторони відповідача на те, що вказані письмові пояснення свідків мають бути враховані, так як вони з матеріалів кримінальної справи, є безпідставними, так як кримінальна справа не порушувалася, існує лише відмовний матеріал за заявою ОСОБА_2, яка була подана останнім через значний час після подачі ОСОБА_1 даного позову до суду.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. З спірного договору позики встановлено, що всі істотні умови сторонами були оговорені, а саме вказано про те, що ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти, вказані суми в доларах та в еквіваленті гривні, вказано строк повернення, передбачена відповідальність за невиконання зобов"язання про повернення грошей, отримана згода дружини позичальника ОСОБА_2 на отримання позики від ОСОБА_1

Викладені вище факти та обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику, в установлений строк позику не повернув, тобто не виконав умови договору позики, чим порушив права позичальника ОСОБА_1 Жодних підстав та доказів щодо визнання договору позики неукладеним не було встановлено та не було надано.

Згідно до ст.ст. 526, 530, 610, 612 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов"язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, в установлений в договорі строк.

Сума позики становить еквівалент 500 000 доларів США, що на час подачі позову до суду складає 3 805 950 грн.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити суму відповідно до ст.625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобов"язання в спірному договорі позики встановлений 01.12.2007 року. Сума інфляційних нарахувань за весь час прострочення зобов"язання по поверненню коштів становить 1 294 023 грн.; три проценти річних від простроченої суми становлять суму 173 613 грн. 88 коп. Загальна сума, яка має бути сплачена ОСОБА_2 ОСОБА_1 становить 5 273 586 грн. 88 коп.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем ОСОБА_1 при подачі позову до суду було сплачено судовий збір 1 700 грн. та витрати на ІТЗ 252 грн. і дані суми є судовими витратами і мають бути стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 638, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст.60, 88, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості 5 273 586 грн. 88 коп. та судові витрати 1 952 грн.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання договору позики неукладеним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: