Справа № 2-2323/2010
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2010 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Чех Н.А.

при секретарі Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була отримана її чоловіком згідно ордеру, виданого 23.06.1973 року. Квартира була видана на сімю з чотирьох осіб, а саме на неї, її чоловіка та їх двоє синів ОСОБА_5 та ОСОБА_4. В подальшому син ОСОБА_6 одружився з відповідачкою, у них народилася дочка ОСОБА_7. Відповідачку та онуку за згодою членів сімї зареєстрували в їх спірну квартиру. Однак, сімейне життя її сина ОСОБА_6 не склалося і в 2000 році він розлучився з відповідачкою, після чого відповідачка з дитиною почала проживати окремо від них, за іншою адресою. Відповідачка не проживає в спірній квартирі з червня місяця 2001 року, з того часу не користується квартирою, не цікавиться нею. Дані обставини підтверджені наданими документами - актами, довідками. Реєстрація відповідачки, яка не проживає в спірній квартирі, не оплачує її, ставить її (позивачку) в скрутне матеріальне становище, так як вона здійснює оплати за зареєстровану в квартирі відповідачку. В судовому засіданні позивачка, її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивачки підтримав всі обставини викладені в позовній заяві. Позивачка додатково пояснила, що відповідачка залишила спірну квартиру добровільно. Останні дев»ять років остання не проживає та жодних спроб вселитися з її боку не було. За час реєстрації відповідачки, доводилося проводити за неї квартирну плату, що для них було складно.

Відповідачка в судове засідання не заявилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, про день та час розгляду справи сповіщалася за адресою, зазначеною відповідачкою.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки, просив їх задовольнити та пояснив, що відповідачка його колишня дружина, з якою розлучилися в 2000 році. З квартири її ніхто не виганяв, вона добровільно виїхала з квартири, речей її немає. Обставини, викладені в позовній заяві, підтримав в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та усі обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснив, що відповідачку ніхто не виганяв, вона добровільно залишила спірне помешкання, речі її в квартирі відсутні. З часу, як відповідачка не проживає в квартирі, вселитися жодного разу не намагалася. Крім того, зазначив, що вони завжди допомагали дочці брата Ганні.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, оскільки за станом свого здоров»я не має змоги з»явитися до суду. Крім того, в своїй заяві зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги дружини ОСОБА_1 до бувшої невістки ОСОБА_2В, яка не проживає в їх квартирі з червня 2001 рік по даний час.

Третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві в судове засідання не з»явилася, надіслала на адресу суду лист з проханням розглядати справу у її відсутність.

Третя особа Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в судове засідання не з»яилася, про причини неявки суд не повідомляла, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином.

Вислухавши позивачку, її представника, третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що квартира АДРЕСА_1, була отримана згідно ордеру № 207006, виданого 25.06.1973 року, на сімю ОСОБА_5 з чотирьох осіб позивачка, її чоловік та їх двоє синів ОСОБА_8 та ОСОБА_6. Встановлено, що син позивачки ОСОБА_4 одружився з відповідачкою, в 1993 році у них народилася дочка ОСОБА_7. В 1993 році відповідачку та онуку за згодою членів сім'ї зареєстрували в спірну квартиру. З наданої копії рішення Харківського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2000 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та відповідачкою було розірвано. З позовом про розірвання шлюбу до суду звернулася саме відповідачка, яка посилалася на те, що через рік після реєстрації шлюбу, відносини між ними погіршилися, періодично вони припиняли ведення спільного господарства та сумісне проживання, а в березні 2000 року вони з ОСОБА_4 остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, фактично проживають окремо. Факт не проживання відповідачки за спірної адресою підтверджено наданими документами: актами, довідками з поліклініки, РУГУ, поясненнями позивачки, її представника та третіми особами. З пояснень сторін встановлено, що відповідачка покинула спірну квартиру добровільно, забрала свої особисті речі, що відповідачці не чинилися перешкоди в проживанні, замки в квартирі не змінювалися, ключі не відбиралися, вселитися відповідачка не намагалася. Встановлено, що в спірній квартирі зареєстрована і неповнолітня дочка відповідачки, яка є онукою позивачки, і яка теж не проживає в спірній квартирі, однак позивачка не ставить позовною вимогою зняття з реєстраційного обліку її онуки Ганни.

Таким чином встановлено, що відповідачка не проживає в спірній квартирі без поважних причин більше дев»яти років. Судом не приймається до уваги посилання відповідачки в заяві про перегляд заочного рішення на те, що вона тимчасово не проживала в спірній квартирі з тих підстав, що на той час ОСОБА_4 був хворий на туберкульоз, а тому спільне співмешкання ставило під загрозу її здоров»я та здоров»я її малолітньої дитини. З наданої копії виписки з амбулаторної картки ОСОБА_4 від 03.03.2010 року, виданої Київською міською туберкульозною лікарнею № 1 з диспансерним відділенням, встановлено, що дійсно, ОСОБА_4 перебував у них на обліку з 06.03.1997 року по 20.12.2006 рік. В березні 2001 року було виявлено загострення туберкульозного процесу, але «бактериовыделителем» не являвся. Амбулаторно лікувався сім місяців, на момент загострення і лікування туберкульозного процесу для навколишніх загрози не становив.

Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України особа, яка не проживає на житловій площі більше шести місяців без поважних причин, може бути визнана судом такою, що втратила право користування житловою площею.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, па які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 353. в будинку № 38, по вулиці Березняківській в місті Києві, та зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.

Суддя: