Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Шавули B.C.,

при секретарі Волкобоєвій А.О.;

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3, представників третіх осіб ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6, прокурора Козлової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради в інтересах ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зустрічному позову ОСОБА_2 до органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про повернення дитини, треті особи: управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, комунальний заклад «Дитяча міська клінічна лікарня №6», обласний комунальний заклад «Будинок дитини № 2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську Ради 29 січня 2009 року звернувся до ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, обласний комунальний заклад «Будинок дитини №2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 народила дитину в домашніх умовах, проживаючи на той час за адресою: АДРЕСА_1. Після народження сина повернулась на проживання до своїх батьків в с. Таромське. Після відвідування дільничним педіатром на дому було з'ясовано, що новонароджений потребує термінової госпіталізації, про що мати була повідомлена, але категорично відмовлялась від госпіталізації. 01 грудня 2008 року спеціалістами відділу соціального захисту населення, сім'ї та молоді було обстежено житлово-побутові умови сім'ї, під час якого було повторно запропоновано госпіталізацію дитини, але матір знову відмовилася від госпіталізації дитини. За викликом дільничого лікаря каретою швидкої допомоги 02 грудня 2008 року дитину у важкому стані було доставлено до реанімаційного відділення ДМКЛ № 6, а 13 грудня 2008 року мати самовільно залишила лікарню та пішла з дитиною додому, тим самим створила небезпеку для життя та здоров'я малолітнього.

На підставі постанови прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 18 грудня 2008 року дитину у матері було відібрано 19 грудня 2008 року співробітниками кримінальної міліції Ленінського району та госпіталізовано до ДМКЛ №6.

Посилаючись на наведені обставини, орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні її малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, з підстав ухилення від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини. Малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, передати для подальшого влаштування органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради.

Зі своєї сторони ОСОБА_2 звернулася до органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради із зустрічними позовними вимогами про повернення дитини. В обґрунтування вимог зазначила, що з моменту народження дитина постійно знаходилась під наглядом дитячого лікаря та патронажної сестри за місцем її проживання. В перших числах грудня 2008 року у дитини підвищилася температура, їй одразу було запропонована її госпіталізація. Припускаючи, що у лікарні дитині не буде забезпечено належним чином догляд, від госпіталізації вона відмовилась. Просила суд, повернути їй дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, допустивши рішення суду до негайного виконання.

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних позовних вимог залучено законного представника інтересів малолітнього обласний комунальний заклад «Будинок дитини № 2».

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради за довіреністю ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити. Зустрічні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, посилаючись на безпідставність відібрання у неї дитини. Однак, у ході судового розгляду в підтвердження своїх заперечень надавала суперечливі пояснення щодо обставин даного спору, змінюючи їх в залежності від з'ясування судом. Стверджувала, що з моменту відібрання дитини систематично приходила до лікарні, купувала для нього необхідні ліки, харчування, санітарно-гігієнічні засоби. Після влаштування сина до будинку дитини протягом всього часу телефонує до закладу, цікавиться його станом здоров'я, потребами, тим самим турбується про нього. У будинку зробила ремонт, придбала для сина необхідні речі. Зустрічні позовні вимоги просила суд задовольнити.

Представники третіх осіб, діючі за довіреністю, від управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, ОСОБА_4, комунального закладу «Дитяча міська клінічна лікарня №6» ОСОБА_5, обласного комунального закладу «Будинок дитини № 2» ОСОБА_6 у своїй позиції щодо пред'явлених позовних вимог покладалися на розсуд суду.

Представник прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська ОСОБА_9 вважала за можливе повернути малолітнього ОСОБА_7 матері.

Підставою звернення позивача за первісним позовом до суду на захист прав та інтересів малолітнього є припинення особистих немайнових та майнових прав і обов'язків відповідачки у відношенні до сина, відібраного у неї у зв'язку із неналежним виконанням обов'язку по вихованню дитини. За зустрічним позовом - поновлення у правах матері на виховання, догляд та утримання своєї дитини шляхом повернення її у сім'ю.

При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, законів України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, практику Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З'ясувавши обставини по справі, вислухавши сторони, представників сторін, свідків, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до органу опіки та піклування

Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва серія НОМЕР_1, народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 зареєстровано 21 листопада 2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області. Відомості про батька внесені за заявою матері згідно з частиною 1 статті 135 СК України (а.с. 7, 8).

З'ясовано, що у допологовий період ОСОБА_2 перебувала під наглядом жіночої консультації територіального медичного об'єднання № 12. 03.11.2008 року за направленням дільничного гінеколога прибула у пологовий будинок міської лікарні № 2, який вона в той же день покинула самовільно і в ніч на 04.11.2008 року у незадовільних домашніх умовах за адресою: АДРЕСА_1, при відключеному електропостачанні народила хлопчика. Незважаючи на наполегливі рекомендації медичних працівників від госпіталізації дитини з метою її обстеження категорично відмовлялася, від вакцинації також. Починаючи із 11.11.2008 року дитина знаходилася під медичним патронажем дитячої поліклініки міської клінічної лікарні № 22, за місцем проживання матері за адресою м. Дніпропетровськ, м/р Таромське, вул. Водна, 24. Під час її відвідування на дому 01.-02.12.2008 року дільничним педіатром ОСОБА_10 встановлено, що дитина перебуває у важкому стані здоров'я, потребує термінового медичного лікування в умовах стаціонару, однак, мати від госпіталізації знову ж відмовилася. У зв'язку із чим 02.12.2008 року дитину госпіталізовано каретою швидкої допомоги до реанімаційного відділення міської клінічної лікарні № 6 у важкому стані із клінічним діагнозом: гастроентероколіт, токсикоз-ексикоз ІІ-ІІІ ступеня, парез кишечника, дефіцитна анемія, гіпотрофія, кардіопатія, пупочний свищ, пупочна грижа, гострий коньюктивіт, та ін. В результаті проведеного лікування стан дитини поліпшився, але від подальшого лікування ОСОБА_2, наполягаючи на виписці, 12.12.2008 року відмовилася.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження як у поясненнях самої ОСОБА_2, представника комунального закладу «Дитяча міська клінічна лікарня №6» ОСОБА_5, свідка ОСОБА_10, так і у досліджених у судовому засіданні історії розвитку новонародженого, історії хвороби № 4737.

Відповідно до Основ законодавства України про охорону здоров'я, здоров'я - це стан повного фізичного, душевного і соціального благополуччя людини.

У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом п.2 ч.І ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини.

Аналізуючи здобуті докази по справі, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 неналежно виконуючи свої батьківські обов'язки, ухилялася не тільки від надання дитині необхідної первинної лікувально-профілактичної допомоги, зокрема, консультацій лікаря, простої діагностики, здійснення необхідних профілактичних заходів, а й від надання дитині спеціалізованої медичної допомоги, що призвело до критичного стану здоров'я дитини.

У відповідності до ч.2 ст.170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя та здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

За змістом ст.170 СК України, умовою відібрання дітей є небезпека для дитини, незалежно від вини батьків, і є по суті превентивною мірою до батьків, оскільки надає їм можливість змінити своє ставлення до виховання дитини.

Постановою прокурора Ленінського району м. Дніпропетровська від 18 грудня 2008 року (а.с. 186) малолітнього ОСОБА_7 відібрано у матері. Дитину для обстеження госпіталізовано до ДМКЛ №6 за № 4994 (а.с.88-132).

На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті Ради за № 668 від 16 жовтня 2009 року малолітнього влаштовано до обласного комунального закладу «Дитячий будинок № 2», де він перебуває на даний час. (а.с. 185).

Батьки, від яких відібрано дитину без позбавлення батьківських прав, втрачають право на особисте виховання дитини, а також ті права, для здійснення яких має бути безпосередня присутність батьків; право на витребування дитини від інших осіб.

Згідно ч.З ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення дитини.

У судовому засіданні встановлено, що за місцем своєї реєстрації ОСОБА_2 проживає разом із сином від першого шлюбу ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Позитивно характеризується за місцем проживання, навчання дитини у школі, працює. Згідно акту обстеження, складеного за участю служби у справах дітей, сім'я має задовільні житлові-побутові умови (а.с. 9, 11, 39, 49, 219).

Із пояснень представника органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради встановлено, що сім'я відповідачки на обліку як неблагонадійна не перебуває.

Судом не приймаються в якості належних доказів в обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав висновок опікунської ради управління Дніпропетровської міської ради м/р Таромське за № 24 від 12 грудня 2008 року підписаний головою опікунської ради ОСОБА_4 (а.с. 5) та висновок органу опіки та піклування за підписом голови Ленінської районної у місті ради ОСОБА_12 від 10 березня 2010 за № 1/14-232 (а.с.220-221), у зв'язку із тим, що згідно до ч.5 ст.19 СК України, письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи надається органом опіки та піклування. У відповідності до ст.56 ЦК України, ст.11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», органами опіки та піклування є виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, очолює які на підставі п.5 ст.51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» голова відповідної ради, що в межах своїх повноважень видає розпорядження згідно п.7 ст.55 цього Закону.

Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_2 змінила свою поведінку, спосіб ставлення до виховання дитини, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини ОСОБА_2, керуючись найвищими інтересами малолітнього сина на право зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, знати своїх батьків і на їх піклування, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради систематичний контроль протягом одного року за виконанням нею батьківських обов'язків. У зв'язку із чим, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, зобов'язавши орган опіки та піклування повернути їй відібраного сина.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст. ст.9, 51, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст.6, 7, 8, 20, 27 Європейської конвенції про права дитини, ст.З, ч.5 ст.19, ст. 150, 152, 164, 169, ст. 170, Сімейного кодексу України, ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1, 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», п.5 ст.51, п.7 ст.55 Закону України «Про місцеве

самоврядування в Україні», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.10,11,59, 209,212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Відмовити органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, треті особи: управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, обласний комунальний заклад «Будинок дитини №2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради протягом одного року систематичний контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків у відношенні сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради про повернення дитини, треті особи: треті особи: управління Дніпропетровської міської ради по управлінню майном колишнього селища міського типу Таромське, комунальний заклад «Дитяча міська клінічна лікарня №6», обласний комунальний заклад «Будинок дитини № 2», прокурор Ленінського району м. Дніпропетровська,- задовольнити.

Зобов'язати орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради повернути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, допустивши по справі негайне виконання рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Вступна та резолютивна части єні в судовому засіданні 25 березня 2010 року.

Повністю рішення складено 29 березня 2010 року.

Суддя В.С. Шавула