Справа №2-60/10 21.04.2010 21.04.2010 21.04.2010
Провадження №22-ц-830/10
Справа №22ц -830/10 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 23 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У хвала

Іменем України

21 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів Кутової Т.З., Шолох З.Л.,

при секретарі судового засідання Фірсовій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року у справі за

позовом

ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, повернення земельної ділянки,

встановила :

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вісла» (далі ТОВ «Вісла») про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що з грудня 2001 року він є власником земельної ділянки, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 7,12 га, що розташована на території Новоселківської сільської ради Арбузинського району.

Вказана земельна ділянка незаконно знаходиться в оренді у відповідача. Оскільки, в період його відсутності, договір оренди від 20 серпня 2006 року та додаткову угоду від 6 вересня 2007 року, яким продовжено строк дії договору до 2022 року, уклала його дружина, без відповідних повноважень та його згоди.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив задовольнити його позов.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що за договором оренди користується вказаною земельною ділянкою ще з 2002 року, договір у 2006 році підписував позивач, а ТОВ «Вісла» систематично виплачує йому орендну плату.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення районного суду та ухвалити нове про задоволення його позову.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо оренди землі врегульовані ЦК України, Законом України від 2 жовтня 2003 року «Про оренду землі» (далі ОСОБА_2) .

Так, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст.14, 18, 20 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону за договором оренди землі орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 31 Закону договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку на який його було укладено.

Частиною 3 ст. 33 Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом - повідомленням.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розміром 7,12 га, переданої йому для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Новоселківської сільської ради Арбузинського району на підставі Державного акту на право власності на землю, виданого 14 грудня 2001 року.

Із пояснень сторін, постанови Арбузинського РВУМВС від 10 серпня 2009 року про відмову в порушення кримінальної справи по ст. 358 КК України, вбачається, що спірна земельна ділянка з серпня 2002 року та на час розгляду справи знаходиться в оренді у ТОВ «Вісла», яке використовує її за цільовим призначенням та сплачує позивачу орендну плату.

Договір оренди земельної ділянки позивач уклав з відповідачем 12 серпня 2002 року строком на 5 років, тобто до 2007 року.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, як орендодавець, в порядку передбаченому ст. ст. 33, 34 Закону повідомив ТОВ «Вісла» про свою відмову переукласти договір оренди землі на наступний термін.

Із пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що договір оренди цієї ж земельної ділянки від 20 серпня 2006 року та додаткову угоду від 6 вересня 2007 року, яким продовжено строк дії договору до 2022 року, від його імені переуклала та підписала його дружина, без відповідних повноважень та його згоди. З нею він перебуває у зареєстрованому шлюбі та проживає однією сімєю з жовтня 1996 року.

В період його відсутності дружина отримувала орендну плату, використовуючи її в інтересах сімї, про що він знав й не заперечував, однак вважав, що отримує орендну плату за користування землею без відповідного договору. Має намір самостійно обробляти землю.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач дійсно в період з травня по листопад 2007 року перебував на заробітках в Москві. Однак, його дії та поведінка по відношенню до вказаного обєкта власності свідчать про його обізнаність та наступне схвалення угод, підписаних за нього його дружиною.

Із змісту оскаржуваного договору оренди землі, вбачається, що він підписаний сторонами зазначеними в договорі та пройшов державну реєстрацію, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Вісла» 20 серпня 2006 року строком на 10 років (а.с. 10-11).

Додатковою угодою до цього договору, укладеною між тими ж сторонами 6 вересня 2007 року збільшено розмір орендної плати та строк дії договору до 15 років (а.с. 12). Додаткова угода до договору оренди також пройшла відповідну державну реєстрацію.

За змістом ч.2 ст. 241 ЦК України наступне схвалення угоди особою, яку представляють, вчиненої щодо її майна особою, якій не надавалися відповідні повноваження, створює, змінює і припиняє цивільні права та обовязки з моменту вчинення цього правочину (тобто робить цю угоду дійсною з моменту її укладення).

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, висновки якого по суті вирішення спору є правильними.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що сам факт підписання за нього угоди не уповноваженою особою, є безумовною підставою для визнання її недійсною повязані з невірним тлумаченням чинного законодавства, оскільки, як зазначено вище, його дії підтверджують наступне схвалення ним такої угоди.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: