Справа №22-ц-4088/10 Суддя-доповідач - Семеній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Семеній Л.І., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2009 року

у справі за позовом комунальної установи Сумської обласної ради Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів

до ОСОБА_1

про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2009 року позов комунальної установи Сумської обласної ради Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів (далі КУ СОР Воронізький будинок-інтернат) задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КУ СОР Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів борг за утримання матері в комунальній установі в сумі 5365,94 грн. а також в доход держави судовий збір 53,66 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 30 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що судом порушено норми матеріального права, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що судом не враховано його доводи. Крім того, ним виконувалися умови договору та проводилася повна оплата за фактичні витрати на утримання, а планові витрати умови договору не передбачають, тому, враховуючи повне виконання з його сторони всіх умов договору, положення ст. 632 ЦК України, зміна ціни в договорі після його виконання є недопустимою.

Розглянувши справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату судового засідання та дослідивши матеріали справи й перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні правовідносини на основі укладених між ними договорів про влаштування до будинку-інтернату на умовах стовідсоткової оплати утримання ОСОБА_2 Відповідно до цих договорів вони домовилися про проведення розрахунків за надані послуги по її утриманню, виходячи з фактичних витрат. Проте ОСОБА_1 провів їх не в повному обсязі, в звязку з чим не виконав належним чином взятих на себе зобовязань, а тому повинен нести цивільно-правову відповідальність.

Цей висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою колегії головного управління праці та соціального захисту населення Сумської обласної державної адміністрації від 27 квітня 2005 року надано погодження на влаштування до Воронізького будинку-інтернату для громадян похилого віку на платне утримання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як виняток, та зобов'язано директора установи укласти угоду з ОСОБА_1 на стовідсоткове відшкодування витрат на утримання ОСОБА_2 (а.с. 5-6).

05 травня 2005 року, 05 серпня 2005 року, 05 вересня 2005 року, 04 жовтня 2005 року, 04 листопада 2005 року, 05 грудня 2005 року, 05 січня 2006 року, 05 лютого 2006 року, 03 березня 2006 року, 04 квітня 2006 року, 04 травня 2006 року, 05 червня 2006 року, 05 липня 2006 року, 04 серпня 2006 року між КУ СОР Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів і ОСОБА_1 укладено договори про влаштування до Воронізького будинку-інтернату на умовах стовідсоткової оплати утримання ОСОБА_2, за умовами яких сторони зобовязалися здійснювати розрахунки витрат на її утримання, виходячи з фактичних витрат. Зазначена у розрахунку сума, може змінюватись відповідно до зміни цін і тарифів на послуги на протязі періоду обслуговування підопічної (а.с.7-20).

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 901, 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

З акту № 04-22/60 від 30 листопада 2007 року ревізії фінансово-господарської діяльності КУ СОР Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів за період з 01 січня 2005 року по 31 жовтня 2007 року вбачається, що розрахунки вартості перебування підопічних на платній основі проводилися по плановим показникам витрат на утримання, які, у звязку із постійним ростом цін, не відповідають фактичним витратам.

За період перебування ОСОБА_2 на утриманні в будинку-інтернаті, з травня 2005 року по жовтень 2006 року, на її утримання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були внесені передплати згідно з розрахунками на загальну суму 15209 грн. 86 коп. Фактичні ж витрати за 258 ліжкоднів у 2005 році склали 9413,80 грн., а за 261 ліжкодень у 2006 році - 11162,97 грн. (а.с.3-4). Залишились не сплаченими 5365 грн. 94 коп.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, що склались між сторонами, дав належну правову оцінку доказам, поясненням сторін та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суми заборгованості, що визначена, виходячи з фактичних витрат та з урахуванням здійснених передплат.

Враховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом вимог ст. 632 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають умовам укладених договорів про надання послуг, оскільки фактично кожен з укладених договорів у повній мірі виконано не було.

Доводи відповідача щодо одностороннього розірвання позивачем договору утримання ОСОБА_2 та переведення її в жовтні 2006 року до іншого будиноку-інтернату без його сповіщення колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки згідно з умовами договору про влаштування до Воронізького будинку-інтернату на умовах стовідсоткової оплати утримання № 01 від 04 серпня 2006 року ОСОБА_1 зобовязався здійснити передплату за утримання ОСОБА_2 на період двох місяців з моменту поселення, тобто за серпень та вересень 2006 року. Договір на жовтень 2006 року не укладався, а тому не міг бути розірваним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які могли б бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2009 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді