УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Сліпченка О.І.,

суддів Корзаченко І.Ф., Сержанюка A.C.,

при секретарі Миколюк Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним Державного акту про право власності на землю та його скасування.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, який обґрунтовував тим, що після смерті батька ОСОБА_4 15.10.1998 р. відкрилася спадщина на спадкове майно, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,4010 га по вул. Островського, 2 в с. Нові Петрівці Вишгородського району, підставою для спадкування земельної ділянки був Державний акт, що виданий на підставі рішення виконкому Новопетрівської сільської ради від 28.02.2003 р.№ 24. Однак, в переліку осіб, яким передано земельну ділянку у власність, що є додатком до рішення №24, прізвище батька відсутнє, тому просив визнати вказаний Державний акт недійсним та скасувати його.

Рішенням Вишгородського районного суду від 15 червня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано не чинним Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на імя ОСОБА_4 19 червня 2003 р., в іншій частині позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апелянт ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, прийняти нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.З ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Виходячи із змісту 4.1,2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно 19 червня 2003 року на ім'я ОСОБА_4 було видано Державний акт на право приватної власності на землю (а.с. 5) та відповідно до Додатку №1 до рішення №24 від 28.02.2003 р. у списку громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки, прізвище ОСОБА_4 відсутнє (а.с. 6) та листом Новопетрівської сільської ради від 12 жовтня 2007 р. № 775 (а.с. 8). Також встановлено, що ОСОБА_4 помер 15.10.1998 р., що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 22).

Крім того відповідно до ст. 9 ЦК України (1963 року) правоздатність громадян виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності або право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Таким чином, в момент смерті ОСОБА_4 15.10.1998 р. припинилося його право набуття права власності на земельну ділянку та право на отримання Державного акту на право приватної власності на землю, тому судова колегія дійшла висновку про те, що беручи до уваги Узагальнення Верховного Суду України від 24.11.2008 «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку виданий 19 червня 2003 року на імя ОСОБА_4 правомірно визнано нечинним.

Вимоги апеляційної скарги в частині скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання його недійсним не грунтується на вимогах закону і тому не підлягають задоволенню.

Інших доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду від ІУдервня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: