Справа № 2-1046 /2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2010 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Сорокін К.В.

-при секретарі Шлюковій Т.Є.

розглянувши у судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка по справі ОСОБА_2, яка представляє інтереси іншої відповідачки по справі ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, надала суду заперечення проти позову в яких зазначила, що ОСОБА_4 був її чоловіком та батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. він помер. За життя між ним та його матір'ю ОСОБА_1 був укладений договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 в м. Рені. При укладанні цього договору ОСОБА_1 розуміла наслідки своїх дій, виявила бажання подарувати будинок своєму синові та її дієздатність була перевірена нотаріусом. Мови про договір довічного утримання взагалі ніколи не було, її син піклувався про неї як про матір, а не виконував умови договору довічного утримання. Крім того, позивачка після смерті сина звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Позивачка просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки ОСОБА_5 на задоволенні позовних вимог наполягала, та пояснила, що вона є донькою позивачки та сестрою ОСОБА_4 У 2004 р. вона перебувала за кордоном, а коли повернулась її мати тримала у таємниці те що вона подарувала житловий будинок по АДРЕСА_1 своєму сину. Вона вважає, що мати повинна була порадитись із нею при прийнятті такого рішення, оскільки вона піклувалась про неї на протязі багатьох років, тому дім повинен був бути подарований їй. Вважає, що договір дарування був укладений шляхом обману, але доказів цього вона не має.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_4. - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.; копія акту вводу в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 24.01.1994 р. - забудовник ОСОБА_4; копія довідки Ренійського БТІ № 45 від 28.07.2008 р., згідно якої ОСОБА_4 на підставі договору забудови від 28.10.1985 р. № 2607, акту вводу в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку від 24.01.1994 р. належить житловий будинок по АДРЕСА_2; довідка відділу реєстрації актів цивільного стану Ренійського районного управління юстиції Одеської області від 27.07.2010 р. № 867-02-20, із якої вбачається, що 23.04.1996 р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6; довідка Ренійського БТІ від 22.07.2010 р. № 282, із якої вбачається, що власником житлового будинку по АДРЕСА_2 є ОСОБА_4; інформаційна довідка Ренійського бюро технічної інвентаризації; довідка поліклінічного відділення Ренійської ЦРЛ від 11.02.2010 р.; висновок лікарсько - консультативної комісії при Ренійській ЦРЛ; копія плану житлового будинку по АДРЕСА_2; копія довідки Ренійського БТІ від 07.06.2010 р. № 69, із якої вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Рені на підставі договору дарування від 04.02.2004 р. належить ОСОБА_4; копія нотаріально посвідченого договору дарування від 04.02.2004 р., згідно якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Рені.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності № 356 від 25.05.1990 р. належав житловий будинок по АДРЕСА_1. 04.02.2004 р. був укладений та нотаріально посвідчений договір дарування, згідно якого ОСОБА_1 подарувала своєму сину ОСОБА_4 житловий будинок № АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 помер. За життя син позивачки ОСОБА_4 піклувався про неї, годував, доглядав, утримував житло. Після його смерті усіляка допомога припинилась і вона вимушена була звернутися за допомогою до своєї доньки - ОСОБА_5 Позивачка звернулась до суду із вимогами визнати договір дарування від 04.02.2004 р. недійсним оскільки він був укладений шляхом омани, і замість нього повинен був бути укладений договір довічного утримання, тому вона вважає, цей правочин удаваним.

Заслухавши пояснення представника позивачки ОСОБА_5, яка підтримала позовні вимоги, заперечення відповідачки, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст.. 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; право чин, що вичиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.. 203 ЦК України.

Позивачка у своїй позовній заяві стверджує, що оспорюваний правочин є удаваним та таким, що не відповідає її волевиявленню, тобто був укладений шляхом введення її в оману, у зв'язку з чим має бути визнаний недійсним на підставі ст.. 230 ЦК України.

Згідно ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, якій вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді учинили.

Згідно ст.. 230 ЦК України, якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий право чин визнається недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді судами справ про визнання правочинів недійсними за підставами ст.. 230 ЦК України, судам необхідно встановити наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги обґрунтовувала тим, що позивачка при укладанні договору дарування, яким подарувала своєму сину ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Рені не порадилась з нею, оскільки вона також піклувалась про неї на протязі багатьох років, тому вона вважає, що має право на цей житловий будинок.

Яких-небудь доказів наявності в діях ОСОБА_4 умислу, введення позивачки в оману щодо обставин, які мають істотне значення, і самого факту обману представником позивачки ні самою позивачкою не було надано. Твердження позивачки про те, що її син піклуючись про неї виконував умови договору довічного утримання, суд не приймає до уваги оскільки вважає такою поведінку прийнятою для родинних відносин.

Аналізуючи пояснення представника позивачки, заперечення відповідачів, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що правочин, який був укладений 04.02.2004 р., а саме договір дарування згідно якого позивачка подарувала своєму синові житловий будинок по АДРЕСА_1, повністю відображав її волевиявлення, позивачка розуміла наслідки своїх дій, виявила бажання подарувати будинок своєму синові та її дієздатність була перевірена нотаріусом.

Твердження позивачки про те, що оспорюваний правочин є удаваним не знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно ст.. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, якій вони насправді вчинили. Тобто, позивачка повинна була знати про те, що договір дарування укладається з метою приховання іншого правочину, а саме договору довічного утримання, однак доказів цього суду не надано.

На підставі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, Суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб.

У зв'язку із вищенаведеним, аналізуючи наявні та надані суду докази, суд прийняв рішення про відмову у задоволені позовних вимог про визнання недійсним договору дарування,

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 230, 235, 717 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.В. Сорокін