Справа № 2-907/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді : Музичук Н.Ю.

при секретарі : Радюк Ю.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Діанової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в-м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Друга рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2009 року позивач ОСОБА_4 пред'явив та в жовтні 2009 року уточнив цивільний позов до ОСОБА_5 про усунення останнього від спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_6 на підставі ч. 5 ст. 1224 ЦК України, як особу, яка ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік і хворобу була в безпорадному стані, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 вересня 2009 року, виданого Другою Рівненською державною нотаріальною конторою № НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_5 у цьому ж зв'язку.

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з 1995 року (після смерті сина) ОСОБА_6 втратила зв'язки з відповідачем, котрий її не провідував, майже з нею не спілкувався; стан здоров'я ОСОБА_6 погіршився, через похилий вік вона потребувала догляду та матеріальної допомоги; ОСОБА_6 перебувала на обліку в Рівненському обласному центрі психічного здоров'я населення, потребувала постійного нагляду і догляду; відповідач ОСОБА_5 від допомоги бабусі відсторонився, не провідував бабусю і ухилявся від надання допомоги. Тому просив усунути ОСОБА_5 від спадщини і, як наслідок - скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Письмових заперечень відповідача на позовну заяву суду надано не було.

Позивач та представник позивача ОСОБА_1 повністю підтримали уточнені позовні вимоги в суді. Додатково пояснили, що згідно довідки ЦПЗН в Рівненській області ОСОБА_6 тривалий час перебувала на обліку в зв'язку з тяжким психічним захворюванням. Допитані в суді свідки підтвердили факти частих випадків втрати нею свідомості і пам'яті, у зв'язку із чим родичі обговорювали питання постійного нагляду над ОСОБА_6, так як втративши свідомість вона могла впасти і причинити тим самим шкоду власному здоров'ю. Також допитані їх свідки підтвердили, що відповідач за бабусею не доглядав зовсім, вони його ніколи в баби не бачили. Покази свідків відповідача в цій частині вважають суперечними. Ухилення від надання допомоги фактично підтвердив відповідач своїми поясненнями в тій частині, що про хворобу бабусі він дізнався вже після її поховання, проявів хвороби при житті не бачив. Позовні вимоги вважають доведеними дослідженими в справі доказами. Просять задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, вважають їх безпідставними і надуманими, оскільки передбачених ст. 1224 ЦК України підстав для задоволення такого позову не доведено. Пояснили, що ОСОБА_6 в останній період свого життя не перебувала в безпорадному стані та не потребувала обов'язкового стороннього догляду, хоч і хворіла на епілепсію протягом багатьох років проте самостійно себе повністю обслуговувала. Крім того, відповідач ОСОБА_5 не ухилявся від допомоги спадкодавцю, з бабусею мав дружні стосунки та по мірі потреби надавав необхідну допомогу, зокрема провідував. Крім того, надавала допомогу його матір, яка була в добрих стосунках із ОСОБА_6 Самостійного прибутку відповідач не мав, в тому числі після досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Представник третьої особи, Другої рівненської державної нотаріальної контори, вважає позов таким, що до задоволення не підлягає за відсутністю передбачених чинним законодавством підстав. Пояснила, що відповідачу на законних підставах видані три свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті його бабусі ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, які видані згідно чинного законодавства в порядку ст.ст. 1258,1266,1241,1245 ЦК України, всі передбачені для цього законні підстави були, всі необхідні документи для цього були надані на вказане свідоцтвами не охоплене заповітом майно спадкодавця. Інших спадкоємців першої черги чи осіб, які б мали право спадкувати в порядку ст. 1241 ЦК України не встановлено. Оскільки позивач, який звернувся із заявою про прийняття спадщини є спадкоємцем другої черги, то він був повідомлений листом нотаріуса про відсутність права на спадкування. В суді позивач підтвердив, що такий лист отримав, проте жодних заперечень щодо видачі свідоцтва про право на спадщину відповідачу в нотаріальну контору не надав. Вважає, з огляду на досліджені в суді докази, що законних підстав для усунення відповідача від спадкування не встановлено, факту свідомого ухилення відповідача від виконання обов'язку по утриманню спадкодавця не доведено, за відсутністю необхідності такого утримання для існування спадкодавця, яка самостійно могла забезпечувати умови свого життя. З урахуванням встановлених обставин на підставі досліджених доказів, п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Оцінюючи позовні вимоги, пояснення осіб, які беруть участь у справі, досліджені надані в справі докази, в тому числі показання свідків позивача ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, свідків відповідача ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_26, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, та допитаної в якості свідка дільничного лікаря психіатра ОСОБА_22, встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають до задоволення за таких підстав.

На підставі пояснень обох сторін та досліджених доказів, а саме наданих сторонами правовстановлюючих документів та спадкової справи №139/09/02-14 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6, відкритої Другою рівненською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_5 від 04.03.2009 року за р.№324 та з наступною заявою ОСОБА_4 від 30.04.2009 року за р. № 139, я якій мають місце копії свідоцтв про народження і про смерть сина спадкодавця ОСОБА_23, свідоцтво про народження відповідача, стверджується, що відповідач ОСОБА_5 є онуком спадкодавця і спадкоємцем першої черги за представленням, своєчасно прийняв спадщину в порядку ст.ст.1268,1270 ЦК України, подавши у встановлений строк в державну нотаріальну контору заяву про прийняття ним спадщини та необхідні для одержання свідоцтва про право на спадщину документи.

Наданими суду доказами у вигляді свідоцтв про народження позивача і спадкодавця та свідоцтва про одруження спадкодавця підтверджуються родинні стосунки позивача, котрий є рідним братом спадкодавця та спадкоємцем другої черги, який у порядку ст.ст. 1268,1270 ЦК України прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви, якому 30.04.2009 року Другою рівненською нотаріальною конторою направлений лист-розяснення за № 1444/02-14, з якого вбачається право на спадщину ОСОБА_5, як прирівняного до першої черги спадкоємця, та його право на звернення до суду в разі на захист порушеного права в суді.

Жодний із спадкоємців добровільно не використав передбачене ст.1274ЦК України право на відмову від прийняття спадщини на користь іншої особи. Осіб, які в порядку ст.1241 ЦК України, мали б право на обов'язкову долю в спадщині після смерті ОСОБА_6 не встановлено. Заповіт з боку спадкодавця ОСОБА_6 був вчинений 05.10.2003 року виключно на належну винагороду /гонорар/ за авторське право на твір на підставі свідоцтва МОіН України НОМЕР_3 на користь Української православної церкви. Решту належного спадкодавцю на праві приватної власності майна, зокрема квартира АДРЕСА_1, гараж НОМЕР_2 в кооперативі «Автолюбитель» по Курчатова,64 в м. Рівне, грошові вклади на загальну суму 18,94 грн. в Філії Рівненського обласного управління ВАТ «Державний Ощадний банк», заповітом не охоплені, спадкуються спадкоємцями за законом на загальних підставах, відповідно положень ст. 1245 ЦК України.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановленихстю1259 ЦК України.

У відповідності до положень ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки та правнуки спадкодавця спадкують за правом представлення ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, відповідач ОСОБА_5, внук спадкодавця, є спадкоємцем, що прирівнюється до першої черги. Позивач в справі відноситься до другої черги спадкоємців, як брат спадкодавця. За відсутності заборони на видачу свідоцтва в порядку забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування, поданого до суду від 18.08.2009 року, Другою Рівненською державною нотаріальною конторою 02 вересня 2009 року на підставі чинного законодавства видані три свідоцтва про право на спадщину за р.№№ 2-823, 2-824, 2-825 за законом на вищевказане майно після смерті ОСОБА_6 на користь спадкоємця першої черги - відповідача в справі.

Положеннями ст.1224 ЦК України передбачені підстави для усунення спадкоємців від спадкування. Згідно зазначеної норми закону, не мають права на спадкування вичерпний перелік осіб-спадкоємиів, підстави щодо яких визначені в ч.ч.1-5 ст.1224 ЦК України. Зокрема, згідно ч.3 ст.1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки /усиновлювачі/ та повнолітні діти /усиновлені/ а також інші особи, які ухилялись від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, а згідно ч.5 цієї норми закону, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Тобто, по змісту частини 3 наведеної норми визначено круг осіб, які підпадають під дію даної норми, та несуть по закону обов'язок утримання спадкодавця. Згідно положень ст.266 СК України, повнолітні внуки зобов'язані утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги, якщо у них немає інших осіб, які по закону повинні їх утримувати, або ці особи з поважних причин не можуть надавати для належного утримання, за умови, що повнолітні внуки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

З огляду на викладене, внук ОСОБА_5 не являється такою особою, яка в силу чинного законодавства в розумінні ч.3 ст.1224 УЦК України зобов'язаний був по закону утримувати спадкодавця, свою бабу ОСОБА_6 Факт ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця лише тоді є підставою для усунення особи від права на спадкування, якщо цей факт встановлений судом. В той же час стороною позивача не надано і в судовому засіданні не встановлено доказів, підтверджуючих встановлений судом обов'язок утримання спадкодавця, в т.ч. обов'язок сплати аліментів, коштів на утримання.

Сам по собі факт ненадання допомоги відповідачем ОСОБА_5, який досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_3 року і не мав самостійного прибутку до дня смерті спадкодавця, на утримання спадкодавця, його баби, ОСОБА_6 не свідчить про його ухилення від виконання обов'язку щодо її утримання.

Усунення від права на спадкування за законом, відповідно до частини 5 ст.1224 ЦК України, здійснюється за рішенням суду за умови, що спадкодавець перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво.

Встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 померла у віці 64 років, згідно довідки РОЦПЗН №59 від 29.01.2010 року вона перебувала на диспансерному обліку із 03.07.1972 року /задовго до народження внука/ з приводу епілептичної хвороби з рідкими судомними нападами, інвалідом не визнавалась, питання потреби стороннього догляду компетентною комісією не розглядалось.

Так, з пояснень позивача ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, і свідків по справі, які були допитані в ході судових засідань, встановлені ті обставини, що ОСОБА_6 практично до самої смерті самостійно, без сторонньої допомоги могла повністю себе утримувати і обслуговувати, самостійно готуючи собі їжу, виконуючи усю домашню роботу по прибиранні та догляду за квартирою, здавала в найм кімнати в належній їй квартирі квартирантам, за шо отримувала додаткові доходи, самостійно організовувала громадськість та особисто відвідувала монастирі та церковні установи на території Рівненської та інших областей, постійно відвідувала церкву по місцю проживання і вела активний спосіб життя.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 (з боку позивача) показав суду, що він проживав на квартирі у ОСОБА_6 з листопада 2008 р. по лютий 2009 року, хазяйка була віруюча людина і до неї часто приходили монахи з монастирів, вона часто сама їздила по монастирах, в квартирі він прибирав лише в тих кімнатах, де жив, в інших прибирала сама ОСОБА_6, сама готувала їжу для себе та'прала, говорила, що в неї є внук; ОСОБА_6 повністю усвідомлювала значення своїх дій, вона могла себе обслужити навіть якби їй і не допомагали, безпосередньо його ні про яку допомогу ОСОБА_6 нікого не просила.

Свідок ОСОБА_9 також показав, що разів з 10 був в квартирі ОСОБА_6 протягом квартирування в неї ОСОБА_8, проте нечасто її бачив, оскільки вона постійно їздила по монастирах, на питання, як її самопочуття, ОСОБА_6 відповідала: «Нормально», не жалілась, нічого не просила допомагати, могла обходитись без сторонньої допомоги: зі слів ОСОБА_8, знав, що в ОСОБА_6 є внук.

Свідок ОСОБА_24 показала суду, що ОСОБА_6 вела активний спосіб життя практично до самої смерті і в жодному разі не перебувала в безпорадному стані, не потребувала стороннього догляду чи допомоги, оскільки постійно могла сама себе обслуговувати, мала квартирантів та додатковий дохід, постійно допомагала внукові, відвідувала монастирі та святі місця, провідувала її в лютому 2009 року (перед смертю). Крім того, ОСОБА_6 двічі за життя мала намір самостійно подарувати належну їй квартиру ОСОБА_5, проте не зробила цього через надмірні черги в нотаріальній конторі. Відповідач ОСОБА_5 постійно зустрічався з ОСОБА_6 і декілька разів ночував в неї в 2009 році, підтримував гарні родинні стосунки з нею.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що знала померлу ОСОБА_6 по церкві, вони спільно їздили по монастирах, перед самою смертю, в четвер, ОСОБА_6 разом з ОСОБА_15 була в Липках на празнику, ОСОБА_6 взагалі була активістка, займалась справами церкви, могла сама себе повністю обслужити і не потребувала стороннього догляду, стосунки з ОСОБА_5 в неї були хороші.

Свідок ОСОБА_16 також підтвердила, що часто їздила з ОСОБА_6 по монастирах та соборах, в суботу, за день перед смертю, ОСОБА_6 була на службі в Михайлівському соборі в м. Рівне, а за кілька днів до цього була в Липках, в монастирі, не потребувала сторонньої допомоги і повністю була самостійна.

Свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_6 приходила до неї в гості в кінці 2008 року, в неї були нормальні стосунки і з родичами, і з відповідачем; востаннє бачила ОСОБА_6 за тиждень перед смертю, ніякої сторонньої допомоги вона не потребувала, тримала квартирантів в квартирі та надавала іноді притулок старцям.

Свідок ОСОБА_18 підтвердила, що ОСОБА_6 вела активне суспільне життя, постійно допомагала монастирам та відвідувала їх, брала людей з монастиря та доглядала їх; в суботу перед смертю ОСОБА_6 ходила до церкви. Такого, щоб ОСОБА_6 просила чи потребувала допомоги, ніколи не було, навпаки, вона сама всім допомагала.

Свідок ОСОБА_19 показала, що часто спілкувалась з ОСОБА_6, яка приходила до сусідів, розказувала, як їздила по монастирах. На питання, кому залишиться квартира, ОСОБА_6 ствердила, що -внукові Кості, вона вже ходила до нотаріуса щоб переписати квартиру, але через черги не змогла цього зробити. Безпорадного стану в ОСОБА_6 ніколи не було, ніякої сторонньої допомоги вона не потребувала, ніколи про внука погано не висловлювалась.

Також показання щодо активного способу життя, відсутності безпорадного стану та доброзичливого відношення о відповідача з боку ОСОБА_6 дали суду свідки ОСОБА_11, ОСОБА_20, ОСОБА_21

Суд критично оцінює показання свідків, викликаних з боку позивача, які є родичами позивача та в силу суперечності таких показів.

Так, допитана як свідок ОСОБА_7 показала, що ОСОБА_6 потребувала постійної участі і їй постійно допомагали в прибиранні, приготуванні їжі тощо. За 1,5 місці до смерті ОСОБА_6 почала почувати себе гірше, їй постійно допомагала вона та померла сестра. Одночасно свідок ОСОБА_7 не заперечувала, що в той же час ОСОБА_6 утримувала квартирантів, постійно відвідувала монастирі та собори, ходила на всі служби в церкву і т.п.

Допитаний як свідок ОСОБА_25 Г.(двоюрідний брат позивача) хоча і заявив, що ОСОБА_27, потребувала постійної допомоги, в чому саме така допомога повинна була проявлятись і полягати, в зв'язку з активним суспільним життям ОСОБА_6, пояснити не зміг.

Допитаний як свідок ОСОБА_13 (двоюрідний брат позивача) ствердив, що ОСОБА_27, потребувала допомоги, яка і полягала в передачі продуктів з села. Одночасно свідок підтвердив, що ОСОБА_6 часто їздила в Корець, по інших монастирах, вела активний спосіб життя. Висновок про необхідність постійної допомоги ОСОБА_6 зробив з того, що остання жалілась на часті головні болі.

Допитана як свідок ОСОБА_12 (дружина позивача) повідомила суду, що ОСОБА_6 постійно тримала квартирантів, за тиждень перед смертю приїжджала, мала намір красити огорожі на цвинтарі, прибирати, їздила і вітала відповідача з днем народження, не хотіла, щоб її доглядали, потреби в її постійному догляді не було і вона сама не хотіла, щоб її хтось доглядав, а на такі пропозиції з боку свідка - відмовлялась.

Поданими та долученими до справи повідомленнями настоятелів монастирів підтверджується факт активної релігійної участі покійної ОСОБА_6 у житті цих монастирів в останні місяці її життя.'

Враховуючи, що відповідачу ОСОБА_5 виповнилось 18 років ІНФОРМАЦІЯ_3 року, події щодо лікування ОСОБА_6 в 2007 році від опіків не можуть бути враховані при розгляді даної справи, оскільки на той час сам відповідач ОСОБА_5 перебував на утриманні матері, не мав самостійного прибутку і повної дієздатності, відповідно, не міг ухилятись від надання допомоги іншим особам.

Так само, як не заслуговує на увагу і факт перебування ОСОБА_27, на обліку в Рівненському центрі психічного здоров'я населення з приводу наявної в неї епілепсії, оскільки на такому обліку вона перебувала з 1972 року, це ніяк не відображалось на її дієздатності та необхідності утримання, сама ОСОБА_28, приховувала від оточуючих наявність в неї такої хвороби, не потребувала у відповідності до медичних критеріїв додаткового надання допомоги з боку сторонніх осіб. Вказані обставини підтверджені в показах допитаної в якості свідка дільничного лікаря психіатра ОСОБА_29, яка вела хвору ОСОБА_6, яка також підтвердила, що остання в 2007 році в лікарню не зверталась, лікарнею встановлювалось дійсне її місце проживання, тоді була переведена із диспансерного на консультативний облік, після чого в 2008 році 2 рази відвідувала поліклініку, один раз - за лікуванням, другий раз - за довідкою, з липня 2008 року в лікарню не зверталась.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що належними та допустимими доказами доведено, що до самої смерті ОСОБА_6 вела активний спосіб життя, самостійно себе обслуговувала, утримувала квартирантів (а, як наслідок - отримувала додатковий дохід), їздила по монастирах та соборах, організовувала допомагу цим монастирам, допомагала іншим людям, майже щоденно відвідувала церкву, а тому в не перебувала в безпорадному стані ні через хворобу, ні через свій похилий вік.

Крім того, позивачем не підтверджені обставини уникнення відповідачем ОСОБА_5 від надання допомоги ОСОБА_6, що відповідач, знаючи і усвідомлюючи безпорадність стану ОСОБА_6, ухилявся від надання їй необхідної допомоги. Таке твердження, навіть при його висловленні свідками було б абсурдним з огляду на відсутність безпорадного стану в ОСОБА_6 та її категоричну відмову від отримання допомоги.

Таким чином, оцінкою досліджених доказів в сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених ст.1224 ЦК України підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_5 від права на спадкування та про встановлення факту ухилення ОСОБА_5 від надання допомоги спадкодавцеві, ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

За наведених обставин, будь-яких законних підстав для задоволення решти позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих Другою рівненською державною нотаріальною конторою 02.09.2009 року на ім'я відповідача, судом не встановлено, такі не доведені належними допустимими доказами позивача, як того вимагає ч.1 ст.60 ЦПК України. В порядку ст.88 ЦПК України питання судових витрат не ставились сторонами.

На підставі викладеного, ст.ст. 1245, 1241, 1266,1268,1269,1270,1224 ЦК України, керуючись ст.ст. 10,11,57-60, 208,209,212-215,218,223,292,294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа Друга рівненська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження з наступним поданням в двадцятиденний після подачі заяви строк апеляційної скарги. Апеляційна скарга може бути подана і без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк встановлений для подання цієї заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у встановлений строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук