РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2-14/10

23 вересня 2010 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді: Туренко С.І.,

при секретарі: Сокирко О.С., Чехута С.В.,

з участю позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» про визнання приватизації 1/2 частки квартири недійсною, визнання договору дарування квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, вселення у житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр ОСОБА_6» про визнання приватизації 1/2 частки квартири недійсною, визнання договору дарування квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, вселення у житлове приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка ОСОБА_5 посилається на те, що з ОСОБА_7 Вєніаміном ОСОБА_8 вони проживати однією сім'єю з 1965 року. 23.01.1982 р. вони зареєстрували шлюб офіційно. Дітей у шлюбі не було. В кінці 1981 р. чоловік позивачки отримав від Сєвєродонецького виробничого управління тресту «ОРГХІМ», в якому він працював, однокімнатну квартиру за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, б. 6, кв. 15. Позивачка зробила в цій квартирі ремонт, купила меблі, і вона з чоловіком вселилися в цю квартиру (ОСОБА_7 не приймав участі у ремонті та купівлі меблі, так як він знаходився у відрядженні). З 1978 р. ОСОБА_5 з чоловіком працювали разом у Сєвєродонецькому виробничому управлінню тресту «ОРГХІМ», де він займав посаду старшого майстра і інженера, а позивачка займала посаду апаратника. Їх робота була зв'язана з частими і тривалими відрядженнями, так як у їх обов'язки входило влаштовувати пуско-наладжувальні роботи нових об'єктів у містах колишнього Радянського Союзу. Оскільки вони були подружжям, то їх, як правило, направляли разом на одні і ті ж об'єкти. Але постійним місцем їх проживання була спірна квартира. У 1992 році позивачка вимушена була звільнитися у зв'язку із станом здоров'я - їй вже було дуже важко знаходитися у тривалих відрядженнях. Її чоловік продовжував працювати до 1995 р. З 1995 року ОСОБА_7 став пенсіонером, але звикнувши до активної праці, зв'язаної з частими відрядженнями, де він був поважним спеціалістом, він став відчувати себе нікому не потрібним. Тому її чоловік почав зловживати спиртними напоями. Позивачка, як тільки могла, намагалася вплинути на нього, заохочуючи його до садово-огородніх робіт, бажала, щоб у нього з'явилися нові інтереси. Але, незважаючи на її зусилля, алкогольна залежність її чоловіка рік від ріку поступово збільшувалася. У 2003 році стан здоров'я чоловіка значно погіршився, він дуже схуднув, погано відчував себе. У 2005 році ОСОБА_5 наполягла на тому, щоб він обстежився і в нього виявили відкриту форму туберкульозу. 04.06.2005 року її чоловік помер. Незадовго до смерті ОСОБА_7 настояв, щоб вона зареєструвалася у їх квартирі. Через деякий час після смерті ОСОБА_7 з'явилася відповідачка ОСОБА_3 і показала позивачці договір дарування квартири її чоловіком їй від 13.11.1996р., зареєстрований державним нотаріусом ОСОБА_6 нотаріальної контори. З цього договору випливає, що чоловік ОСОБА_5 30.01.1996 року приватизував цю квартиру. Позивачка про приватизацію квартири і цей договір нічого не знала, поки відповідачка не пред'явила їй цей договір. Її чоловік ніколи не казав, що він приватизував і подарував їх квартиру. Навпаки, у 2005 році він мав намір обміняти квартиру на приватний будинок у м. Рубіжне, який належить ОСОБА_9 Він порадився з позивачкою про це і вони вирішили це зробити, але не встигли у зв'язку з його хворобою і смертю. Доказами того, що позивачка нічого не знала про цей договір є: субсидії на сплату комунальних послуг, які були оформлені на ОСОБА_7, як наймача квартири державного житлового фонду за період з 1996 р. по 2001 p.; позовна заява про сплату боргу за послуги теплопостачання за спірну квартиру до ОСОБА_7, як наймача квартири державного житлового фонду, від 21.12.2001 p.; реєстрація позивачки у спірній квартирі у 2005 р. - якщо у домоуправлінні були дані про приватизацію квартири та про її нового власника, ОСОБА_3, то позивачці було б відмовлено у реєстрації. Зараз відповідачка вигнала її з спірної квартири, встановила нові двері і замок, і вимушує ОСОБА_5 забрати свої меблі і речі, погрожуючи викинути їх геть. Тому позивачка вимушена проживати у своєї сестри у м. Рубіжне. У зв'язку з цими обставинами вона змушена звернутися з наступними позовними вимогам до суду: 1) Про признання приватизації спірної квартири в 1/2 частини недійсною. Позивачка вважає приватизацію спірної квартири ОСОБА_7, яка мала місце 30.01.1996 р. недійсною, так як вона теж мала право брати участь у цій приватизації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала, чи вселилась, як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. На момент приватизації чоловіком позивачки спірної квартири вона не була прописана в ній, але проживала продовж тривалого часу, як член сімї наймача. Тому вона згідно Закону України від 19.06.1992 р. «Про приватизацію державного фонду» мала право на приватизацію 1/2частки квартири в якій вона проживала продовж довгого часу, і за яку сплачувала комунальні послуги разом з чоловіком. 2) Про признання договору дарування недійсним. Позивачка вважає договір дарування квартири ОСОБА_7 недійсним, так як згідно ст. 22 Кодексу України «Про шлюб і сім'ю» від 20.06.1969 р., ст. 16 Закону України «Про власність» майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові по праву сумісної власності. Згідно ст. 113 Цивільного кодексу України (від 1963 р.) спірна квартира є сумісною частковою власністю, так як приватизація її чоловіком квартири в 1/2 частки є недійсною. Володіння, користування і розпорядження майном при частковій власності проводиться за згодою усіх учасників. Згідно ст. 48 Цивільного Кодексу України (1963 р.) недійсним є правочин, який суперечить закону. Договір дарування спірної квартири суперечить закону, оскільки вона не давала згоди на її дарування у порядку, передбаченому ст. 113 ЦК України (1963 p.). Згідно ст.57 Цивільного Кодексу України (1963 р.) недійсним є правочин, здійснений внаслідок обману або збігу важких обставин. Згідно ст. 58 ЦК України (1963 р.) недійсним є правочин, який був здійснений без наміру створити юридичні наслідки. Договір дарування спірної квартири був укладений чоловіком ОСОБА_5, коли він знаходився у стані важкої алкогольної залежності. З 1995 р. позивачка контролювала усі кошти свого чоловіка, разом з ним отримувала його пенсію, щоб він не мав змоги купувати собі спиртні напої. Відповідачка, яка була троюрідною небогою чоловіка позивачки, в той час заробляла собі на життя самогоноварінням, дуже часто пригощала його і залучала його до продажу самогону. Позивачка заперечувала проти взаємовідносин свого чоловіка і відповідачки, тому що вона погано впливала на нього і сприяла його захворюванню на алкогольну залежність. Позивачка вважає, що договір дарування спірної квартири був зроблений її чоловіком всупереч його волі, у стані тяжкої алкогольної залежності. Сам договір дарування спірної квартири визиває сумнів в ньому указана вигадана адреса проживання чоловіка позивачки: м. Мари, вул. Ленінградська, б. 104-6. Але з 1981 р. ОСОБА_7 був прописаний і проживав у спірній квартирі разом з ОСОБА_5 Тому позивачка вважає, що договір дарування квартири не був дійсним, а вона має право на цю квартиру згідно наступних норм закону. По-перше, 1/2 частка спірної квартири була приватизована чоловіком всупереч закону і тому вона має на неї право. По-друге, оскільки договір дарування спірної квартири не є дійсним, на другу 1/2 частку квартири вона має право після смерті свого чоловіка, як спадкоємиця першої черги по закону, згідно ст. 1261 ЦК України. Тому ОСОБА_5 просить суд 3) признати за нею право власності на всю спірну квартиру і 4) позовну вимогу про вселення у житлове приміщення вона заявляє у зв'язку з тим, що відповідачка чинить їй протидії у проживанні у спірній квартирі.

Отже, позивачка ОСОБА_5 просить суд:

-визнати приватизацію квартири АДРЕСА_1 від 30.01.1996 р. частково недійсною у 1/2 частині,

- визнати договір дарування квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 (ОСОБА_3) ОСОБА_11 зареєстрований 13.11.1996 р. старшим державним нотаріусом м. Сєвєродонецька недійсним;

- визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1;

-заперечити ОСОБА_3 протидіяти її проживанню у ІНФОРМАЦІЯ_1 вселивши її в квартиру.

У зв'язку з тим, що позивачка дізналася про приватизацію та дарування спірної квартири, які відбулися у 1996 p., тільки в липні 2005 р., то згідно ст. 73 ЦПК України просить суд поновити строк позовної давності на подачу позову.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі та пояснила, що з ОСОБА_7 Вєніаміном Гєннадійовичем вони проживали однією сім'єю з 1965 року в м. Рубіжному до 1982 року. До 1982 року він не мав квартири. В грудні 1981 року було Рішення виконкому про виділення квартир. Коли вони получили квартиру за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, б. 6, кв. 15, то позивачка з сестрою зробила в цій квартирі ремонт, купила меблі. В 1991 році ОСОБА_7 знаходився в Грузії. У 1992 р. позивачка вимушена була звільнитися у зв'язку із станом здоров'я - їй вже було дуже важко знаходитися у тривалих відрядженнях. Її чоловік продовжував працювати до 1995 р. Позивач їздила до матері ОСОБА_7 шість місяців та доглядала її. ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями та пропивав гроші. У 2003 році стан здоров'я чоловіка значно погіршився, він дуже схуднув, погано відчував себе. У 2005 році ОСОБА_5 наполягла на тому, щоб він обстежився і в нього виявили відкриту форму туберкульозу. 04.06.2005 року її чоловік помер. Про те, що він подарував квартиру вона нічого не знала. Відповідач по справі виготовляла самогон та продавала ОСОБА_7. Вона проживала ІНФОРМАЦІЯ_2. Через деякий час після смерті ОСОБА_7 з'явилася відповідачка ОСОБА_3 і показала позивачці договір дарування квартири її чоловіком їй від 13.11.1996 p., зареєстрований державним нотаріусом ОСОБА_6 нотаріальної контори. Тому позивачка вважає, що договір дарування квартири не був дійсним, а вона має право на цю квартиру згідно норм закону.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити дві позовні вимоги, пояснила, що перша позовна вимога щодо визнання приватизацію квартири АДРЕСА_3 у м ОСОБА_6 від 30.01.1996 р. частково недійсною у 1/2 частині. Позивач знаходилась в шлюбі з ОСОБА_7 з 1982 року, доглядала його матір. Боролася з алкоголізмом ОСОБА_7, а відповідач скористалась, тим, що він зловживав спиртними напоями та незаконно оформила документи. Позивач проживала у квартирі та мала право на приватизацію, але не була зареєстрована в ній, чим і скористалась відповідач. Друга вимога визнати договір дарування квартири АДРЕСА_4 Вєніаміном ОСОБА_8 ОСОБА_12, зареєстрований 13.11.1996 р. старшим державним нотаріусом м. Сєвєродонецька недійсним. ОСОБА_7 страждав тяжкою формою алкоголізму, а відповідач спаювала його та получила в дар від нього незрозуміло за що, і в якому стані він був коли підписував документи. Договір дарування визиває сумнів. Відповідач скористалась алкоголізмом ОСОБА_7 і получила в дар квартиру. Просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила позовну заяву залишити без задоволення та пояснила, що ОСОБА_7 та її мама були двоюрідними братом і сестрою. Більше сестер та братів у нього не було. В 1981 році вона навчалась у школі. ОСОБА_7 постійно приходив до них в гості, тільки один. Він постійно скаржився, що ОСОБА_5 йому нічого не прала. Протягом усього життя вона з ним підтримувала близькі та доброзичливі стосунки.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила позовну заяву залишити без задоволення. Вважає, що позов заявлено не обґрунтовано.

Представник співвідповідача Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» до суду не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надав письмове клопотання про розгляд даної справи за його відсутності. Будучи в судовому засіданні представник ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії. Законодавство яке діяло на січень 1996 року, не передбачало вільного пересування. Представник ОСОБА_14 пояснила, що право на приватизацію мають усі громадяни України, які зареєстровані і проживають за адресою, в спірній квартирі була зареєстрована одна людина - ОСОБА_7. Якщо людина не зареєстрована, то вона не має право не приватизацію. Порушень в оформлені документів при приватизації зі сторони КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» не було. Заява пишеться особисто людиною в її присутності.

Представник третьої особи КП «Житлосервіс «Евріка» до суду не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надав письмове клопотання про розгляд даної справи за його відсутності.

Представник третьої особи КП «ОСОБА_6 бюро технічної інвентаризації» в судове не зявився , повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Третя особа ОСОБА_15 до суду не з'явилася, до суду надала письмове клопотання про розгляд даної справи за її відсутності. Будучи раніше допитана в судовому засіданні пояснила, що вона працювала приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу, спірна квартира, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, б. №6, кв. №15, згода дружини не була потрібна, тому що вона не приймала участі у приватизації спірної квартири В зареєстрованому шлюбі люди чи ні значення до власності не має, власник спірної квартири-один. Має чи ні людина прописку не має значення для складання Договору дарування, головне щоб документи про власність були в порядку. ОСОБА_7 був цілком дієздатною особою, угода була зроблена добровільно з обох сторін та законна. У неї є інструкція про порядок скоєння нотаріальних дій, вони керуються цією інструкцією, особисто цю людину не пам'ятає. Спірну квартиру приватизував ОСОБА_7 особисто. Дії були законні, з людьми в нетверезому стані угод не проводять.

Свідок ОСОБА_9 допитана в судовому засіданні пояснила, що вона працювала разом в бригаді з ОСОБА_7 на «Зорі» з 1967 року по 1974 рік та вони добре спілкувались. Вона була знайома з ОСОБА_16. З 1991 року по 2003 рік ОСОБА_9 їздила в м. Дніпропетровськ і ночувала по 2-3 рази на місяць у ОСОБА_7. У них однокімнатна квартира, вона спала на розкладушці, а ОСОБА_16 на дивані. Автобус відходив о 5-й ранку, ОСОБА_7 її проводжав.

Свідок ОСОБА_5 JI.A. допитана в судовому засіданні пояснила, що вони з ОСОБА_5 не родичі, а подруги. ОСОБА_5 з ОСОБА_7 проживали разом без реєстрації шлюбу 15 років. Потім зареєстрували шлюб. З 1974 року по 2000 роки вони коли їхали в с. Климівку заїжджали за ОСОБА_5 та ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_5 він знає з шести років, вони проживали по сусідству. Коли було у нього весілля він познайомився з ОСОБА_7, ОСОБА_7 він бачив не частіше одного разу на рік, коли вони приїжджали до батьків ОСОБА_5. В квартирі у м. Сєвєродонецьку він був один раз, коли допомагав перевозити меблі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснила, що вона працювала в «ОРГХІМ» апаратником, з 1984 року по 1992 рік весь час проводила у відрядженнях по 11 місяців. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 теж їздили у відрядження з 1984 по 1992 рік. В м. Мари Бугаєвська та ОСОБА_7 проживали в одній кімнаті. У робітників, які знаходились так довго у відрядженні в паспортах були штампи тимчасової реєстрації, яку кожні два місяці повинно було продовжувати. Кому належить спірна квартира вона не знає.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що він є родичем ОСОБА_7 та ОСОБА_5, він їх племінник. Він постійно був у них в гостях. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 жили разом. Вони дуже часто їздили у відрядження. З першого класу він їздив до них у гості, там де вони знаходились у відрядженнях. В 1988 році був у них в м. Мари у гостях. ОСОБА_5 подарувала йому будинок в м Рубіжне.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що вона називала ОСОБА_7 хресним батьком, а він її хрещеницею. З мамою вони їздили у гості до ОСОБА_7 в м. Мари.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 був її братом. Вона була дуже рідко у нього в гостях. А ОСОБА_7 часто заходив до неї в гості. ОСОБА_5 проживала в с. Климівка, а ОСОБА_7 в АДРЕСА_5. ОСОБА_7 постійно їздив до ОСОБА_5 в с. Климівку, однак після конфлікту з 2001 року вже не їздив. В 1993 році на весіллі у ОСОБА_3 подарував100доларів та ключі від своєї квартири. ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 не сповістила родичів.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснив, що він друг ОСОБА_23. В 1993 році на весіллі ОСОБА_3 та Лункова дядько ОСОБА_3 подарував ключі від квартири. Після весілля ОСОБА_23 та ОСОБА_3 проживати в спірній квартирі. Він часто заходив в вихідні до них в гості, ця квартира на 4 поверсі по вул. Космонавтів, будинок № 6. Коли приїжджав ОСОБА_8, то вони жити в гуртожиток.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснив, що він являється колишнім чоловіком ОСОБА_3. 23.11.1993 року їм на весіллі ОСОБА_8 подарував квартиру,яка була оформлена пізніше. В 1999 році він з відповідачкою припинив сімейні відносини. За адресою м. Сєвєродонецьк, вул. Мендєлєєва, будинок № 50, знаходиться гуртожиток в якому вони з ОСОБА_3 знімали кімнату і деякий час там проживали. Взагалі проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3 №:, квартира №15, яку подарував ОСОБА_8.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_3, де вона раніше проживала. У листопаді 1993 року їй мати ОСОБА_3 запропонувала бути хрещеною мамою на весіллі її дочки. Свідок була на весіллі хрещеною мамою, а ОСОБА_17 був хрееним батьком. Коли дарували подарунки ОСОБА_7 подарував 100 долларів США та ключі від квартири, ОСОБА_7 при всіх сказав, що дарує ОСОБА_3 спірну квартиру. У свідка є фотографія весілля ОСОБА_3, на фото чоловік та дружина ОСОБА_3, хрещенні батьки ОСОБА_3, фотографували в день весілля.

Вислухавши пояснення сторін та учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Позовні вимоги щодо визнання приватизації квартири АДРЕСА_3 у м ОСОБА_6 від 30.01.1996 р. частково недійсною у 1/2 частині, та вимоги щодо визнання договору дарування квартири АДРЕСА_4 Вєніаміном ОСОБА_8 ОСОБА_12, зареєстрований 13.11.1996 р. старшим державним нотаріусом м. Сєвєродонецька недійсним не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч.4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до статті 48 ЦК України (1963р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Судом встановлено, що згідно ордеру № 614-п від 31.12.1981 року, виданого виконкомом ОСОБА_6 міської ради, ОСОБА_7 було надане у користування житлове приміщення на одну особу у вигляді квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, 6/15 (а.с. 69).

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1996 року, квартира розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Космонавтів, б. 6 кв. 15, належить ОСОБА_7. Свідоцтво видано згідно розпорядження Сектору приватизації житла Виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 25.01.1996 року №279 на підставі прохання наймача ОСОБА_7 (а.с. 242, 256)

Згідно копії статуту КП «ЄРЦС» видно, шо відділ приватизації та обміну житла є структурним підрозділом КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» яке створено шляхом виділу з Сєвєродонецького комунального підприємства житлового господарства на підставі рішення ОСОБА_6 міської ради від 21.11.2004 року за № 1628. І в даному випадку КП «ЄРЦС» є належним відповідачем по справі.

Відповідно до договору дарування квартири, зареєстрованому 13.11.1996 року старшим державним нотаріусом м. Сєвєродонецька, ОСОБА_25 подарував спірну квартиру, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр-т Космонавтів, б. 6, кв. 15 відповідачці - ОСОБА_12 (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії І-ЕД № 499931, актовий запис № 2, виданого Єпіфанівською селищною радою, Кремінського району Луганської області від 23 січня 1982 року, ОСОБА_25 та ОСОБА_5 уклали шлюб 23 січня 1982 року (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть, серії І-ЕД № 027886, актовий запис № 81, виданого ОСОБА_6 відділом РАЦС Луганської області від 6 червня 2005 року, ОСОБА_25 помер 4 червня 2005 року (а.с. 8).

Також судом встановлено, що з 1978 року ОСОБА_5 з чоловіком працювали разом у Сєвєродонецькому виробничому управлінні тресту «ОРГХІМ», де останній займав посаду старшого майстра і інженера, а позивачка займала посаду апаратника. Їх робота була зв'язана з частими і тривалими відрядженнями, так як у їх обов'язки входило влаштовувати пуско-наладжувальні роботи нових об'єктів у містах колишнього Радянського Союзу. Оформлюватися субсидії на сплату комунальних послуг, які були оформлені на ОСОБА_7, як наймача квартири державного житлового фонду за період з 1996 р. по 2001 p.; була подана позовна заява про сплату боргу за послуги теплопостачання за спірну квартиру до ОСОБА_7, як наймача квартири державного житлового фонду, від 21.12.2001 p.; а також відбулася реєстрація позивачки у спірній квартирі у 2005 році.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ЕД № 002955, актовий запис № 272, виданого ОСОБА_6 відділом РАЦС Луганської області від 17 червня 2005 року, ОСОБА_26 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 17 червня 2005 року (а.с. 22).

Згідно домової книги для прописки громадян, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_4, квартира №15 по пр-ту Космонавтів м. Сєвєродонецька, у спірній квартирі був зареєстрований лише ОСОБА_7 (а.с. 24-26). Згідно відповідно начальника ВГІРФО від 13.09.2005 року то гр. ОСОБА_7 1938р.н. був зареєстрований за вказаною адресою з 15.02.1982 року по 04.06.2006 року, день його смерті, (а.с. 29)

Також, згідно довідки адресного столу м. Рубіжне, то ОСОБА_5 була прописана в м. Рубіжному, вул. Парковська, б. 43 і виписана лише 24.05.2005 року.

Згідно відповіді Рубіжанської державної нотаріальної контори від 24.11.2005 ОСОБА_5 за договором від 30.06.1994 року подарувала будинок № 43 по вул. Парковській ОСОБА_27

Згідно відповіді ЗАТ «Оргхім» за № б/н від 15 листопада 2005 року, ОСОБА_7 знаходився у відрядженні в м. Мари, Республіка Туркменістан з 04.09.1987 року 14.07.1991 року. Чи була тимчасова прописка у ОСОБА_7 в м. Мари невідомо, так як офіційний облік тимчасової прописки не ведеться (л.с. 51). А також, дані про його реєстрацію в м. Мари республіки Туркменістан відсутні.

Згідно відповіді УПФУ в м. Рубіжне Луганської області № 3925/03-03 від 24.11.2005 року, ОСОБА_5 пенсія за віком була призначена з 13.06.1994 року згідно її прописки, а саме: м. Рубіжне, вул. Парківська, 43. Згідно заяви ОСОБА_5 від 09.08.1999 року, з вересня 1998 року по теперішній час пенсія їй виплачується за місцем фактичного проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 53).

Таким чином, дружина ОСОБА_7, позивачка по справі, ОСОБА_5, не брала участь в приватизації спірної квартири, оскільки не була в ній зареєстрована, а тому її згода НА ЇЇ відчуження не потрібна. Спірну квартиру приватизував ОСОБА_7 особисто. Якщо позивачка не була прописана в спірній квартирі, то вона й не брала участі в її приватизації, тому що не мала на це право, ОСОБА_7 був одноособовим власником спірної квартири, тому він мав право в будь-який час оформити договір дарування своєї квартири, при цьому не питаючи дозволу на це позивачки, оскільки спірна приватизована квартира не входить до спільної сумісної власності подружжя. Отже, приватизація та оформлення договору дарування здійснювалися відповідно до порядку та вимог чинного цивільного законодавства України.

Надані позивачем акти б/н та без дати про те, що ОСОБА_28 не проживала і не була зареєстрована у спірній квартирі, а ОСОБА_5 проживала у спірній квартирі суд не може вважати належними та допустимими доказами по справі. (а.с. 182, 183 Інші надані докази зі сторони позивача також не є достатніми для задоволення заявлених позовних вимог.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги щодо визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_1, та заперечення ОСОБА_3 протидіяти її проживанню у ІНФОРМАЦІЯ_6 вселивши її в квартиру на підставі вищевикладеного в зв'язку з їх необґрунтованістю.

Також, суд вважає, що позивачка ОСОБА_5 пропустила загальний строк позовної давності встановлений терміном у три роки. Однак, суд вважає, що позовні вимоги заявлено необгрунтовано, то в задоволенні позовних вимог слід відмовити саме з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» про визнання приватизації 1/2 частки квартири недійсною, визнання договору дарування квартири недійсним, визнання права власності на квартиру, вселення у житлове приміщення відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С.І. Туренко