Справа №22-ц-4625/10 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

Головуючого - Попруги С.В.,

суддів - Таран С.А., Хвостика С.Г.

участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2010 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК «Миранта», треті особа: ОСОБА_3, виконавчий комітет Глухівської міської ради, Сумський прикордонний загін, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України, сектор громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Глухівського міського відділу Головного управління Міністерства Внутрішніх Справ України в Сумській області, про визнання незаконною реєстрації ОСОБА_1, зобов'язання зняти з реєстрації та виселити з квартири,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Глухівського міськрайонного суду від 13 серпня 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено частково: визнано незаконною реєстрацію ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_1 з цієї квартири без надання іншого жилого приміщення. В іншій частині позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових

витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 фактично посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалити нове рішення про

відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

ОСОБА_1 зокрема доводить, що на час її вселення у спірну квартиру між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 склався порядок користування цією квартирою. Житлові права позивачки та її неповнолітньої дочки після вселення ОСОБА_1 у спірну квартиру не порушені, оскільки позивачка та її дочка займають ту саму житлову площу, яку вони займали і до її вселення. Законні підстави для виселення ОСОБА_1, як члена сім'ї наймача, у зв'язку з тим, що не було надано письмової згоди ОСОБА_2 на її вселення у вищезгадану квартиру, відсутні, оскільки правовідносини щодо вселення відповідачки у названу квартиру склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, а позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти них, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим. Третя особа: ОСОБА_3 вважав, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а представники третіх осіб: Сумського прикордонного загону - ОСОБА_6 та Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України - ОСОБА_7 вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (військовослужбовці Сумського прикордонного загону) разом з неповнолітньою дочкою позивачки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі службового ордеру № 92, виданого 29 грудня 2007 року, вселились до трьохкімнатної ізольованої квартири № 37 житловою площею 35, 4 м.кв., в будинку № 56 по вул. Терещенків в м. Глухів Сумської області, де постійно проживають. Названа квартира включена до переліку службового житла Східного регіонального Управління Державної прикордонної служби України.

31 березня 2009 року шлюб між ОСОБА_8 1.Ю. та ОСОБА_3 розірвано. Після цього ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1

23 лютого 2010 року ТОВ «Миранта» м. Глухів, на обслуговуванні якого перебуває вищезгаданий будинок, на підставі усної заяви ОСОБА_3 здійснило реєстрацію відповідачки у спірній квартирі. Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 також була проведена сектором громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Глухівського МВ ГУ МВС України в Сумській області, і відповідачка вселилась в назване жиле приміщення.

Позивачка ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка, як бувші члени сімї наймача спірної квартири ОСОБА_3, не давали останньому, в установленому порядку, письмової згоди на вселення відповідачки в спірну квартиру.

ОСОБА_1 вселилась в спірну квартиру і займає її самоправно, тому підлягає виселенню без надання їй іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобовязання сектора громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Глухівського МВ ГУ МВС України в Сумській області зняти з реєстрації ОСОБА_1 у вищезгаданій квартирі, задоволенню не підлягають, оскільки названий підрозділ міліції не є юридичною особою, тобто такий обовязок не може бути покладений на сектор громадянства, міграції, реєстрації фізичних осіб Глухівського МВ ГУ МВС України в Сумській області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині суд першої інстанції врахував всі факти, що входять до предмета доказування. Встановлені судом обставини підтверджуються належними й допустимими доказами, яким суд дав оцінку з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, тому підстав для переоцінки доказів не вбачається. Ці обставини доведені позивачкою.

Висновки суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_1 самоправно зайняла спірну квартиру, а тому підлягає виселенню з квартири без надання їй іншого жилого приміщення відповідають встановленим фактам. Суд дійшов цих висновків з дотримання та правильним застосування норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Так, згідно ч.І, 2 ст. 104 ЖК України член сімТ наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім4і', які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сімТ дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Не оспорюються, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 31 березня 2009 року, останні стали проживати окремо у вищезгаданій квартирі. У розпорядженні ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишились дві житлові кімнати, жилою площею 10 та 8 м.кв. У розпорядженні ОСОБА_3 залишилась житлова кімната жилою площею 17, 1 м.кв. Окремих договорів найму названих житлових приміщень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не укладали. Тому ОСОБА_3 без згоди бувших членів сімї, не мав права самостійно вселити відповідачку в спірну квартиру. Фактичне користування згаданими житловими кімнатами спірної квартири ОСОБА_2Ю, її неповнолітньою дочкою ОСОБА_8 та ОСОБА_3, не має юридичного значення для вирішення даного спору.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму

жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх. діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно з ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків в також інших осіб.

Проте, як убачається з матеріалів справи вселення відповідачки ОСОБА_1 у названу квартиру відбулося з порушенням встановленого порядку та без надання письмової згоди ОСОБА_2, що свідчить про самоправне зайняття відповідачкою спірної квартири.

Відповідно до ч. З ст. 116 ЖК України, особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються з такого приміщення без надання їм іншого жилого приміщення.

За змістом цього закону, самоправність дій відповідачки щодо її вселення у спірну квартиру полягає в порушенні встановленого законом порядку вселення, без надання на це письмової згоди позивачки та оспорювання ОСОБА_2 правомірності таких дій відповідачки.

Тому, доводи апеляційної скарги про відсутність законних підстав для виселення ОСОБА_1, як члена сім'ї наймача, у зв'язку з тим, що не було надано письмової згоди ОСОБА_2 на її вселення у вищезгадану квартиру суперечать вимогам закону, отже до уваги не приймаються.

Оскільки спірні відносини регулюються нормами житлового законодавства, то посилання відповідачки на недотримання судом вимог ч.3 ст. 4 СК України, не дають підстав для перегляду рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи викладене, колегія суддів також вважає, що відсутні порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 серпня 2010 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді