Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа №12-1235/10
30 липня 2010 року Центральний районний суд м. Миколаєва
в складі: головуючого - судді Гречаної С.І., при секретарі Аксентюк Н.Л. за участю:
відповідача: ОСОБА_3
представника позивача ОСОБА_4.
представника відповідача ОСОБА_5
третьої особи: Приватного нотаріуса ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_6 нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу про визнання договору дарування недійсним, -
У листопаді 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до ОСОБА_3про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 як удаваної угоди. Позивачі посилалися на те, що відповідач обіцяв утримувати їх, здійснювати догляд за ними та надавати допомогу. Між тим свої обовязки з утримання відповідач не виконує, добровільно розірвати договір дарування не бажає.
У судовому засіданні позивачі пояснили, що відповідач їх добрий знайомий, стосунки підтримували з 1992 року, у 2006 році погодилися на укладання договору дарування, але припускали що у тексті цього договору повинні бути зазначені обовязки відповідача по їх утриманню, між тим текст договору не читали. У 2007 році дізналися про те що договір має інший зміст, але за своєю малограмотністю своєчасно не звернулися до суду, у звязку з чим пропустили строк позовної давності, та просять про його поновлення.
Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову зазначив, що позивачі самі запропонували йому подарувати квартиру, оскільки впродовж тривалого строку він їм допомагав, вони вважали його членом своєї сімї, незважаючи що в них є рідний син. На укладення договору дарування він погодився не одразу. Про укладення іншого договору мова не йшла, текст договору позивачам зачитувала нотаріус. Стосунки між ними погіршилися тоді, коли позивачі почали постійно вимагати гроші, в останній раз це була сума в 3000 грн., на що він відмовив. Відповідач та його представник просили врахувати пропущений позивачами строк позовної давності та у позові відмовити.
Ухвалою суду від 26 квітня 2010 року у якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача залучено приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6
Приватний нотаріус ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що при укладанні вказаного договору дарування позивачам було роз'яснено їх права, обов'язки та наслідки вчиненої дії, а також наголосила і на тому, що будь-яких ознак пригніченого або вразливого стану позивачів вона при укладанні договору не помітила. Крім того приватний нотаріус зауважила, що метою позивачів було саме укладення договору дарування, оскільки при нотаріальному посвідченні договору довічного утримання КПММБТІ надає за вимогою власників відповідний, передбачений для цієї мети витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, проте до нотаріусу власники надали витяг КП ММБТІ «для відчуження», при наявності такого витягу нотаріальне посвідчення договору довічного утримання не допускається. Договір дарування дійсно зачитували оскільки сторони похилого віку, про що також й зазначено у тексті самого Договору. Вважає договір посвідчений у відповідності до Закону з волею осіб, у звязку з чим вважає позов не обґрунтований.
Вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Судовим розглядом встановлено:
ОСОБА_2 ОСОБА_1 була власниками квартири №34 в бул. 21 по вул. Адміральській в м. Миколаєві, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 серпня 2006 року.
26 грудня 2006 року ОСОБА_2 ОСОБА_1 подарували, а ОСОБА_3 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_2.
Договір дарування укладений відповідно до вимог ст. 717, 718, 719 ІД К України - письмовій формі, підписаний сторонами та посвідчений нотаріально, зареєстрований у БТІ.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням, у тому лі і фізичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Отже, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом та зазначених у позові.
Зі змісту позовних вимог позивачів вбачається що єдиною підставою недійсності договору жування від 26 грудня 2006 року позивачі зазначили удаваний характер угоди.
Відповідно до ч. І ст. 235 ЦК України удаваним с правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.
За таким правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними реально встановлюються інші правовідносини.
Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховати іншу угоду. Така поведінка є свідомим вибором обох сторін.
До того ж, той факт, що правочин укладено саме з такою метою, мас довести позивач.
Разом з тим позивачі зазначили, що є пенсійно забезпеченні, мають дачний будиночок, невелике господарство, потреби у догляді з боку сторонніх осіб не вимагали у тому числі конкретного утримання з боку ОСОБА_3
Пропонуючи ОСОБА_3 укласти договір чітко вказуючи «дарування» позивачі просили лише і це їх поховати «по людські», оскільки на рідного сипа не має надії.
Будь яких доказів того, що укладаючи договір дарування, сторони мали на меті приховати іншу угоду і такою угодою є договір довічного утримання, позивачі не надали.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може вернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність до вимог про розірвання договору дарування встановлена в один рік (п.5 ст. 258 ЦК), а згідно із ч. ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Як судом встановлено, позивачі про укладення договору дарування зняли ще в грудні 2006 року, тому що самі були ініціаторами його укладеним й самі визначили, що обдарованою особою повинен виступати саме відповідач. Підстав вважати, що позивачі дізналися про порушене право в 2007 року не має.
Відповідно до положень чч. З, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування я сої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Оскільки відповідачем ОСОБА_3 закалено в суді про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦС України, а позивач про його поновлення не просила, суд вважає у задоволенні позову слід відмовити.
Таким чином, розглянувши дану цивільну справу за участю усіх зацікавлених осіб, у рамках заявлених вимог, на основі дотримали і принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх и наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд, керуючись ст.ст. 235, 267, 717, 718,719 ЦК України, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.
В порядку ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при предявлені позову.
Керуючись ст. 10,14, 212, 213, 214,215 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_6, нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу про визнання договору датування недійсним відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення, строку на апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали, у випадку винесення ухвали без виклику особи, яка її оскаржує, строк подання заяви про апеляцйне оскарження обчислюється з дня отримання нею копії ухвали, та подачі апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом десяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Гречана С.І.