Апеляційний суд Рівненської області
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Ковалевича С.П. суддів: Григоренка М.П., Оніпко О.В. при секретарі - Івановій І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 22 грудня 2009 року в справі за позовом ОСОБА_1 до фізичних осіб - підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Рівненський районний центр зайнятості, про зміну дати, формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки та моральної шкоди. Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду від 22 грудня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичних осіб - підприємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа - Рівненський районний центр зайнятості, про зміну дати, формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки та моральної шкоди.

У поданій на дане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на його незаконність через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що пояснення від 13.03.2009р. вона написала під тиском відповідачів , що підтверджується показами свідків і поясненнями представника ОСОБА_3 Акт про невихід на роботу від 12.02.2009р. був сфабрикований, оскільки у неї в той день був вихідний і прогулу вона не вчиняла. Крім того, в той день на роботу вона з'явилася, що підтверджується довідкою про доходи, отриманою 12.02.2009р.

Доводить, що з 12.02.2009р. по 13.03.2009р., тобто впродовж місяця, ОСОБА_3 без поважних причин перешкоджав їй в отриманні документів та розрахункових, про що свідчать покази свідків, факт звернення в прокуратуру та направлення 05.03.2009р. заяви про звільнення за власним бажанням. Діями відповідача їй було завдано моральної шкоди, оскільки з негативним записом у трудовій книжці вона не могла влаштуватися на роботу.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 вересня 2008 року позивач ОСОБА_1 була прийнята на посаду продавця продовольчої групи товарів магазину «Авіна» в м. Рівне, що підтверджується укладеним між нею та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 трудовим договором №2 (а.с.18), зареєстрованим у Рівненському районному центрі зайнятості 04 вересня 2008 року.

12 лютого 2009 року ОСОБА_1 на роботу не вийшла, про причини своєї неявки роботодавця не повідомила, про що було складено відповідні акти від 12.02.09р.,13.02.09р., 16.02.09р., 17.02.09р., 18.02.09р., 27.02.09р. (а.с.22,23,24).

Із пояснень ОСОБА_1 від 13 березня 2009 року (а.с.25) вбачається, що з 12 лютого 2009 року вона не з'являлася на робочому місці, оскільки вважала, що її не допустять

до роботи, в цей час вона не хворіла і у відпустці не перебувала. Оскільки проти звільнення її за прогул вона не заперечувала, трудовий договір між нею та ОСОБА_3 було розірвано.

Із розписки, написаної позивачкою 13 березня 2009 року (а.с.І5) вбачається, що заробітну плату за січень-лютий 2009 року та розрахункові вона отримала, претензій до роботодавця не має.

В той же день, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з'явилися до центру зайнятості для вчинення відмітки про розірвання трудового договору та зняття його з реєстрації.

Оскільки сторони дійшли згоди про розірвання трудового договору на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, суд першої інстанції правильно не взяв дог уваги заяву ОСОБА_1 від 05 березня 2009 року, в якій вона просила звільнити її за власним бажанням.

Таким чином, відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив з того, що її звільнення було проведено відповідачем з дотриманням чинного трудового законодавства, з таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно ч.і ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначала, що пояснення від 13.03.2009р. вона написала під тиском відповідачів, однак будь-яких доказів тому вона не надала і судом їх не здобуто, а тому посилання ОСОБА_1 на дану обставину не могло слугувати підставою для задоволення її позову.

Оскільки рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, а апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 грудня 2009 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді: