ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-661/10
провадження № Б/н 575
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді ЦИМБАЛ І.К

при секретарі БАРВИЦЬКІЙ М Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: акціонерне - комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», про поділ спільного майна подружжя -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача, де є третя особа, який уточнила в судовому засіданні, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу вона та відповідач за кредитні кошти придбали майно, яке складається з квартири та транспортного засобу. Враховуючи те, що відповідач особисто користується транспортним засобом, позивач просить в порядку розподілу майна подружжя виділити його відповідачу у власність та стягнути на її користь половину вартості за який було придбано транспортний засіб. Крім того, позивач просить в порядку розподілу майна подружжя виділити їй у власність більшу частку в квартирі, відступивши від засади рівності часток при поділі майна подружжя, посилаючись на те, що вона проживає разом із двома дітьми, які народились від шлюбу з відповідачем та одна опікується їх розвитком та вихованням, крім того позивач просила зобовязати її та відповідача в подальшому виконувати кредитні зобовязання перед третьою особою пропорційно виділеним часткам, а також стягнути з відповідача судові витрати включаючи витрати на надання правової допомоги.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в уточненій позовні заяві а.с. 97-101/та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на те, що майно, яке просить поділити позивач не є власністю подружжя, оскільки придбано за кредитні кошти і зобовязання по сплаті кредиту не виконані. Крім того, зазначене вище майно в порядку забезпечення виконання основного зобовязання за кредитним договором обтяжено договорами іпотеки та застави, а отже не може бути поділено до виконання основного зобов'язання перед третьою особою. Також представник відповідача зазначив, що позивач в обгрунтування вимог щодо поділу квартири, необгрунтовано посилається як на підставу, що дає можливість відступити від засади рівності часток при розподілі майна подружжя, на те, що з нею проживають двоє дітей сторін, оскільки син останніх проживає разом із батьками позивача у іншому місті, донька сторін проживає разом із сторонами, незважаючи на те, що відповідач останнім часом вимушений орендувати житло через неприязні стосунки, які склалися між сторонами, проте незважаючи на це відповідач сплачує на двох дітей аліменти у розмірі 50% від свого заробітку, стягнутих з нього на підставі судового рішення, яке було оскаржене до Апеляційного суду м. Києва, проте залишене без змін, набрало чинності і в якому встановлено, що розмір аліментів, який визначив суд є достатнім для задоволення потреб дітей і позивачем не надано доказів, що такий розмір аліментів, які одержує позива на дітей, є недостатнім для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Зокрема, н, час розгляду справи позивач не зверталась з позовом про збільшення розміру аліментів тощо Представник відповідача також зазначив, що інших обставин, що мають істотне значення при вирішень спору про поділ майна, за наявності яких, суд може відступити від засади рівності часток подружжя судовому засіданні не встановлено.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що майно, яке просить поділити позивач обтяжено договорами застави та iпoтeки через наявність невиконаних кредитних зобовязань перед третьою особою, оскільки вказане позивачем майно було придбано за рахунок кредитних коштів, а тому вважає неможливим ділити майно подружжя до повного виконання вище кредитних зобовязань /а.с. 76 - 80/.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.02.1992 року по 30.07.2009 рік. від якого у нихнародилося двоє дітей - син ОСОБА_4, 07.01.2008 рокута донька ОСОБА_1 20.12.1992 року а.с./ 6-8,52/ .

Під час зареєстрованого шлюбу між відповідачем та третьою особою згодою позивача було укладено договори кредиту для придбання квартири №68 в буд.повул. Драго№8-Б по вул. Драгоманов м. Києві та транспортного засобу марки «М1ЦУБ1СІ», моделі «АУТЛЕНДЕР»,легковий, універсал, випуску2007, д.н.з. АА 3197СТ,в забезпечення виконання яких між сторонами та третьою особою було укладено договори поруки, крім того за для забезпечення виконання сторонами своїх зобов'язань вказаними договорами дане майно було обтяжено договорами іпотеки та застави укладеними між третьою особою та відповідачем /а.с. 9-14, 81 - 91, 1 18/.

Відповідно до договору купівлі - продажу та квитанції про оплату вбачається, що сторонами під час зареєстрованого шлюбу були придбані квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «М1ЦУБІС1», моделі «АУТЛЕНДЕР », легковий, універсал, рік випуску 2007, д.н.з. НОМЕР_1 /а.с. 17, 33, 35, 36/.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки «МІЦУБ1СІ», моделі «АУТЛЕНДЕР», легковий, універсал, рік випуску 2007, д.н.з. НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя і частки сторін у вказаному майні є рівними, оскільки в судовому засіданні не знайшли підтвердження обставини на які посилається позивач в обґрунтування вимог щодо відступу від засади рівності часток. Так, рішенням суду про стягнення аліментів, яке є чинним /а.с. 106 109/ визначений розмір аліментів і судом встановлено, що він є достатнім для задоволення потреб дітей, а тому дана обставина відповідно до ч. З ст. 61 СК України не потребує доказуванню. Позивач не зверталась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів або стягнення додаткових витрат, з відповідача стягуються аліменти, останній не ухиляється від їх сплати, не приховує доходів тощо, тому суд вважає, доводи позивача в цій частині такими, що не заслуговують на увагу. Також, суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що відповідач приховав майно, а саме компютер, що встановлено вказаним судовим рішенням/а.с. 108 абзац 4/, оскільки з останнього не вбачається, що з боку відповідача мали місце вище вказані дії, з метою ухилення від його поділу, крім того зміст позову не містить вимог про поділ компютера і визнання його спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Враховуючи те, що жодна із сторін не наполягала на стягненні відповідної компенсації за частку квартири, яку не можна реально поділити в натурі, суд визнає ідеальні частки подружжя в квартирі без її реального поділу і залишає останню у їх спільній частковій власності виділивши сторонам по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1, а також стягує на вимогу позивача на її користь грошову компенсацію половини дійсної вартості транспортного засобу на час розгляду справи в суді, виходячи за наступного. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 22 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року (далі -ППВСУ № 11), вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 02.03.2010 року /а.с. 124 - 128/ вбачається, що дійсна ринкова вартість транспортного засобу марки «М1ЦУБІСІ», моделі «АУТЛЕНДЕР», легковий, універсал, рік випуску 2007. д.н.з. НОМЕР_1 на час розгляду справи становить 105505 грн. 44 коп., а отже половина вартості становить 52752 грн. 72 коп.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що на час придбання транспортного засобу останній коштував більше, і його вартість зменшилась через дорожньо - транспортні пригоди під час керування ним відповідачем, оскільки в судовому засіданні не встановлено, що транспортний засіб не використовувався відповідачем в інтересах сімї, його вартість зменшилась внаслідок винних дій відповідача, крім того на час розгляду справи встановлена дійсна вартість транспортного засобу, яка не оспорена позивачем та її представником, а отже при визначенні розміру компенсації, суд виходить саме з останньої.

Суд вважає неспроможними доводи представника відповідача про те. що компенсацію з одної сторони на користь іншої можливо стягнути лише за умови попереднього внесення на депозитний рахунок суду грошової компенсації, оскільки дія ч. 5 ст. 71 СК України розповсюджується на випадки, коли особа просить залишити майно у її власності та стягнути з неї на користь іншої особи грошову компенсацію. В даному випадку позивач просить залишити вказаний транспортний засіб у власності відповідача та стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію, а отже вимоги позивача в цій частині під дію ч. 5 ст. 71 СК України не підпадають.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. 23 ППВСУ №11,спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 ЦК України). Той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобовязаною стороною (боржником), якщо договір було укладено в інтересах сімї та майно одержане за договором використане в інтересах сім'ї. Поєднання вказаних підстав надає можливість розглядати другого з подружжя як зобовязану особу, не зважаючи на те, що така особа не брала особисто участі в укладенні договору.

Враховуючи те, що сторони укладали зазначені кредитні договори для придбання майна, у звязку з сімейними потребами, а виконання ними зобовязань забезпечені не тільки договорами поруки а й договором застави та іпотеки, суд дійшов висновку, що заперечення представника третьої особи та представника відповідача щодо поділу майна подружжя є необгрунтованими зважаючи на наступне. Кредитні зобовязання сторін перед третьою особою не припиняються, останні забезпечені обтяженням рухомого та нерухомого майна і незважаючи на його поділ між сторонами, відповідні обтяження не підлягають скасуванню, і в подальшому відповідно до рішення суду та виділених у власність часток, сторони та третя особа можуть оформити шляхом укладення додаткових угод, внесення змін до договорів, тощо їх подальші відносини, а тому суд вважає, що поділ майна подружжя не буде порушувати та негативно впливати на права та інтереси третьої особи. З цих же підстав суд вважає такою, як то заявленою передчасно і у звязку з чим є необгрунтованою вимогу позивача, щодо зобовязання сторін укласти з тертої особою договори відповідно до виділених їм часток, оскільки обставини, які б ставили під сумнів добросовісну поведінку сторін, щодо ухилення від кредитних зобовязань або внесення змін у договори на вимогу третьої особи в судовому засіданні не встановлені.

Крім того, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стяг на правову допомогу виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Такий розмірвстановлюється ПКМУ від 27 квітня 2006 р. № 590 про граничні розміри компенсації витрат, пов'язанихз розглядом цивільних та адміністративних справ, яка визначає, що така компенсація виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи. На обгрунтування своїх доводів щодосплати 2000 грн. за адвокатські послуги позивач надала копію квитанції а.с. 15/, проте з останньої н вбачається за які саме послуги і у звязку з чим були сплачені кошти, не додано свідоцтво про сплат податку, необхідне для визнання квитанції такою, що має силу доказу по сплаті коштів, не зазначено скільки годин було витрачено на надання правових послуг, не надано договору про надання правової допомогу, акту прийому - передачі виконаних робіт, тому суд дійшов висновку проте, що вимогипозивача в цій частині не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Представник відповідача також просив при вирішенні питання щодо судових витрат та стягнути з позивача витрати на правову допомогу на користь відповідача, проте суд вважає, що остання стягненню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до наданої квитанції / а. с 168/ визначено, що представником відповідача було витрачено певну кількість годин під час перебування у судових засіданнях і витрати становлять 5000 грн., проте до квитанції не додано свідоцтво про сплату податку, необхідне для визнання квитанції такою, що має силу доказу по сплаті коштів, акту прийому - передачі

виконаних робіт. Крім того з п. 3.1. договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в цивільній справі /а.с. 24 - 26/ вбачаться, що оплата послуг адвоката за цимдоговором проводиться відповідно до Додатка № 1, який є невідємною частиною цього договору, проте такий додаток наданий не був, що позбавляє суд стягнути відповідні витрати на правову допомогу за для запобігання порушення умов договору між сторонами, обовязкового для виконання останніми або обтяження позивача невиправданими зайвими платежами.

Крім того з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 79, 80, 84, 88, 209,212-218 ЦПК України, ст.ст. 68-71СКУкраїни, п. п. 22 - 25 ППВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року суд -

В И PІ Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 та на 1/ 2 частину квартири № 68 в будинку - № 8 - Б по вул. Драгоманова в м. Києві за ОСОБА_3..

Визнати в порядку поділу майна подружжя право власності на транспортний засіб марки «М1ЦУБ1СІ», моделі «АУТЛЕНДЕР», легковий, універсал, рік випуску 2007. д.н.з. НОМЕР_1 за ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Кіровоградської області, працює на посаді командира повітряного судна ЗАТ «Авіокомпанія» Аеросвіт», зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 компенсацію половини вартості транспортного засобу марки «МІЦУБ1СІ», моделі «АУТЛЕНДЕР», легковий, універсал, рік випуску 2007, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 52752 /пятдесят дві тисячі сімсот пятдесят дві/ грн. 72 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, Кіровоградської області, працює на посаді командира повітряного судна ЗАТ «Авіокомпанія» Аеросвіт». зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 судові витрати в розмірі 1950 /одна тисяча девятсот пятдесят/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, абопротягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий