Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2-3957
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2010 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Салтан Л.В.

при секретарі Небесній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

та ОСОБА_2

до ОСОБА_3

про усунення перешкод у здійсненні прав власності та виселення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просять зобовязати відповідачку не перешкоджати їм в користуванні будинком № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі та виселити ОСОБА_3 із житлових приміщень площею 17,9 кв. м, 9,9 кв. м., веранди площею 7,7 кв. м, сарай літ. «Д» в частині будинку № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі.

Позивачки посилаються на те, що ОСОБА_1 належить 41/100 будинку № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі, ОСОБА_2 належить 59/100 зазначеного будинку.

31 травня 1984 року рішенням Київського районного суду м. Одеси було визнано право власності на 23/100 будинку 43 по вул. Довга у м. Одеса за Горб (Горб - Кобернік) ОСОБА_4.

В 1987 року ОСОБА_5 вселилась в частку житлових приміщень будинку 43 по вул. Довга у м. Одеси, як член сімї колишнього власника ОСОБА_6.

3 березня 1994 року президія Одеського обласного суду скасувала рішення Київського районного суду м. Одеси від 31 травня 1984 року про визнання права власності на 23/100 частини за ОСОБА_5 і провадження по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку 43 по вул. Довга у м. Одеса було закрито.

4 січня 1994 року Малиновським районним судом м. Одеси затверджена мирова угода, згідно з якою право власності на 23/100 частини будинку перейшли до ОСОБА_7 (сина ОСОБА_6) та його дружини ОСОБА_2. Зазначена ухвала набрала законної чинності.

1 червня 1994 року ОСОБА_6 померла.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 1994 року 23/100 будинку 43 по вул. Довгій в м. Одеси розділені між ОСОБА_7 та ОСОБА_2.

ОСОБА_7 виділено житлове приміщення частини будинку 43 по вул. Довга у м. Одеси площею 17,9 кв. м з підсобними приміщеннями, а ОСОБА_2 житлові приміщення частини будинку 43 по вул. Довга у м. Одесі площею 9,9 кв. м з підсобними приміщеннями. Згідно з розподілом за ОСОБА_2 визнано право власності на 10/100 будинку № 43 по вул. Довгій в м. Одеси, а за ОСОБА_7 право власності на 13/100 вказаного будинку.

19 липня 1995 року ОСОБА_7 помер.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1996 року між спадкоємцями ОСОБА_7 був проведений розділ спадкового майна, згідно з яким ОСОБА_2 стала власником 23/100 будинку № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі, до складу яких входять житлові приміщення площею 6,6 кв. м, 9,9 кв. м та 8 кв. м, ОСОБА_1 стала власником 41/100 будинку № 43 по вул. Довгій в м. Одесі, до складу яких входять житлові приміщення площею 18,9 кв. м та 17,9 кв. м, підсобні приміщення-веранда площею 7,7 кв. м та сарай під літерою «Д».

Вказане рішення було зареєстровано 17 вересня 1996 року у КП «ОМБТІ та РОН» у реєстровій книзі за № 104 доп. під реєстром № 3068 сторінка 62 і з цього моменту вони стали власниками частини будинку № 43 по вул. Довгій в м. Одеса.

З 1987 року ОСОБА_8 займала кімнату площею 9,9 кв. м, яка належить мені ОСОБА_2 та кімнату площею 17,9 кв. м, а також підсобні приміщення-веранду площею 7,7 кв. м та сарай під літерою «Д», які належать позивачці ОСОБА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 30 липня 2003 року було задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про усунення перешкод у користуванні власністю та її виселення з частини будинку № 43 по вул. Довгій у м. Одесі.

31 липня 2007 року рішення апеляційного суду Одеської області було виконано у примусовому порядку, ОСОБА_9 була виселена з вказаних приміщень, без надання їй іншого житла.

7 серпня 2007 року відповідачка ОСОБА_3, яка є матірю ОСОБА_9 без законних підстав, без згоди позивачів, самовільно вселилась у житлові приміщення площею 9,9 кв. м, 17,9 кв. м та підсобні приміщення веранду площею 7,7 кв. м та сарай літ. «Д», за адресою будинок № 43 по вул. Довгій у м. Одесі, у яких раніше проживала та була примусово виселена її дочка ОСОБА_9.

У звязку з тим, що відповідачка відмовляється урегулювати спір, що виник між ними, позивачі вимушені звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачі позов підтримали.

Відповідачка та її адвокат у судовому засіданні позов не визнали.

Вислухавши пояснення позивачів, відповідачки та її адвоката, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що станом на 9 червня 2010 року ОСОБА_2 належать 59/100 будинку № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі, інші 41/100 вказаного будинку належать ОСОБА_1.

Ухвалою Народного суду Київського району м. Одеси від 17 травня 1982 року в рішення народного суду від 1 березня 1982 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про розподіл домоволодіння внесено зміни, згідно з якими ОСОБА_2 належить на праві власності 23/100 домоволодіння № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі, а ОСОБА_7 належать 28/100 вказаного будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1996 року визнано право власності на 13/100 домоволодіння № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на 41/100 зазначеного домоволодіння.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 вересня 1994 року розподілені 23/100 домоволодіння № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі між ОСОБА_2 та ОСОБА_7. Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення 3-1 площею 9,9 кв. м, 2-1 площею 4,5 кв. м, 2-5 площею 4,9 кв. м, сарай літ. «И», 1/2 вбиральні літ «К», що складає 10/100 домоволодіння. У власність ОСОБА_7 виділено приміщення 3-2 площею 17,9 кв. м, веранду та льох площею 7,7 кв. м, сарай літ «Д», 1/2 вбиральні літ. «К», що складає 13/100 домоволодіння.

Рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 1 березня 1982 року проведено розподіл 61/100 домоволодіння № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі та виділено у власність ОСОБА_2 приміщення 2-7 площею 8 кв. м, 2-8 площею 6,6 кв. м, 2-3 кухня площею 12,9 кв. м, 2-2 вбиральня площею 4,7 кв. м, льох літ. «Л», що складає 27/100 домоволодіння. У власність ОСОБА_7 виділено приміщення 2-1 коридор площею 4,7 кв. м, 2-4 коридор площею 4,5 кв. м, 2-6 площею 18,9 кв. м, що складає 34/100 домоволодіння.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Таким чином, станом на теперішній час, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є повноправними власниками домоволодіння № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі.

При викладених обставинах суд вважає, що перешкоди, які відповідач ОСОБА_3 створює ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в реалізації їх права власності треба усунути шляхом виселення відповідача із спірних приміщень.

Керуючись ст.ст. 209 ч.3, 213, 215 ЦПК України, 317, 319, 391 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні прав власності та виселення задовольнити.

Зобовязати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користуванні будинком № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі.

Виселити ОСОБА_3 із житлових приміщень площею 17,9 кв. м, 9,9 кв м., веранди площею 7,7 кв. м, сарай літ. «Д» в частині будинку № 43 по вулиці Довгій в м. Одесі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий