"26" листопада 2010 р.
Справа №2-426/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2010 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л.,

з участю секретаря - Куніциної М.Є.,

з участю представників відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, припинення спільної сумісної власності, визнання права власності на частину домоволодіння,

встановив:

Позивачка звернулася у жовтні 2009 р. до суду про розподіл майна, просить припинити спільну власність її та відповідача на 128/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Псковській, 59 у м.Харкові, визнати за нею право власності в порядку розподілу майна подружжя на 64/200 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 1 листопада 2003 р. по 28 жовтня 2008 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання за рахунок спільних коштів вони придбали 128/100 частин зазначеного домоволодіння, яке за їх спільною згодою було зареєстровано за відповідачем. Після розірвання шлюбу відповідач відмовляється від виділу їй частини домоволодіння, перешкоджає їй користуванні цим житлом, хоч зазначений житловий будинок з надвірними будівлями належить подружжю на праві спільної сумісної власності, тому, виходячи з принципу рівності часток подружжя при виділі спірної частини домоволодіння, вона просить задовольнити її позовні вимоги, та стягнути судові витрати з відповідача.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що з відповідачем вони мешкали в квартирі АДРЕСА_1, належній відповідачу, яку придбала мати відповідача. У 2004 р. вона - позивачка - пішла у декретну відпустку у звязку з вагітністю. Відповідач працював продавцем будівельних матеріалів, отримав заробітну плату у розмірі від 3 до 50 000 гри. на місяць. Вона з 2001 по 2003 р. навчалась в технікумі, під час навчання працювала, отримувала заробітну плату близько 1 500 грн. в місяць. Крім того. їй допомагали батьки. 8 серпня 2005 р. вони продали квартиру відповідача, а гроші від її продаж) у сумі 26 000 доларів США віддали матері відповідача. Вони з відповідачем відкладали гроші, та за спільно нажити грошові кошти 9 серпня 2005 р. за 24 000 доларів СІЛА придбали. 128,100 частин будинку по вул. Псковській, 59 у м.Харкові.

Представник позивачки ОСОБА_5 позов підтримала пояснила, що відповідач не надав документів, зокрема банківської довідки, що саме отримані від продажу квартири грошові кошти буди передані продавцю в рахунок оплати частини будинку .

У наступні судові засідання позивачка не з'явилася, просила справу розглянути у її відсутсті, позов підтримала. Відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України суд розглядає справу увідсутносіт позивачки.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що спірна частина будинку придбана за грошові кошти від продажу квартири по вул.Комсомольське шосе, яка була придбана за грошові кошти його матері ще до укладення шлюбуз позивачкою, тому придбана частина будинку не є спільним майном подружжя, а є його особистою власністю. Фактично одночасно було укладено дві угоди продажу квартири та купівлі частини будинку, ніяких спільних коштів для придбання нерухомості вони немали. Позивачка перебувала у декретній відпустці, він отримував малий дохід, його мати їм матеріально допомагала.

Представники відповідача ОСОБА_1 та О.В. та ОСОБА_2 просили в позові відмовити, посилаючись на те,. що позивачка не довела, шо спірна частина будинку придбана за спільні кошти, а відповідачем доведено, шо вона придбана за кошти від продажу належної йому на праві власності та црщдбнш до шлюбу за кошти матері квартири. Отже, частина будинку є особистим майном кілштджча та розподілу не підлягає.

Суд, опитавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, вста- наступні факти та відповідні правовідносини.

6 березня 2003 р. відповідач ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу пг- однокімнатну квартира АДРЕСА_2.

Зазначена квартира придбана за грошові кошти матері відповідача - ОСОБА_6. чого не заперечувала у судовому засіданні і позивачка. Пошуком квартири також займалась відповідача - ОСОБА_6, про що свідчить договір-доручення на інформаційне-консультат обслуговування № 307, укладений 13 лютого 2003 р. між ОСОБА_6 та ПФ "Альянс", а ті гарантійний сертифікат від 6 березня 2003 р., відповідно до якого Агентство нерухомості "ОСОБА_7 приймало участь у підготовці та супроводженні відчуження зазначеної квартири за зі ОСОБА_6

Право власності на квартиру АДРЕСА_2 г зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» за відповідачем.

1 листопада 2003 р. сторони зареєстрували шлюб та стали проживати в зазначеній ква: відповідача.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку Марію, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Г ІНФОРМАЦІЯ_2.

9 липня 2005р. відповідач уклав два договори з Агентством нерухомості ПП "РІЕЛ.К1 відповідно до яких доручив агентству продати належну йому на праві власності квартиру №Iе: вул. Комсомольське шосе, 57 у м.Харкові за ціною 26 000 доларів США та знайти для к/ будинок або Уг частину будинку також за ціною 26 000 доларів США.

Згідно з договором купівлі-продажу від 8 серпня 2005 р., посвідченим приватним нотар: - ОСОБА_8, відповідач ОСОБА_4 продав ОСОБА_9, ОСОБА_7, та ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2 за ціною 131 500 грн.

Згідно з договором купівлі-продажу від 9 серпня 2005 р., посвідченим тим же прива нотаріусом, ОСОБА_4 купив за ціною 121 200 грн. у ОСОБА_11 128/200 частин житл будинку № 59 з відповідною частиною надвірних будівель, по вул. Псковській у м.Харкові.

Право власності на зазначену частину будинку зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ*: відповідачем.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2008 р. шлюб с: розірвано. Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №080893 видане Ленінським відділом ОСОБА_12 МУЮ 26 листопада 2008 р.

Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що по: -а вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить друже та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважм причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.І ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1)майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в пор спадкування;

3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на придбання спірної частини буд не

ним були використані кошти, отримані від продажу квартири, належної йому на праві власнос 4 придбаної на грошові кошти його матері ще до укладання шлюбу з позивачкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 своєї постанови від 21 гр 2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на ш. розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До склав майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

На час продажу квартири та придбання частини будинку сторони перебували у шлюбі незначний проміжок часу. Позивачка навчалась у училищі, пропрацювала декілька місяців, після чого близько року знаходилась у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Як вбачається з наданих документів (а.с. 71-80), відповідач у 2001-2003 р.р. працював в ПП "Кит", отримував середню заробітну плату у 2001 р. - 120 грн., у 2002 р. - 148 грн. 50 коп., у 2003 р. - 183 грн. 78 коп., зазначене підприємство було ліквідовано. У 2004 р. працював продавцем на підставі трудової угоди, отримував заробітну плату по 205 грн. щомісячно, в період з жовтня 2004 р. по 2008р. вій працював слюсарем-ремонтником, розмір його середньої заробітної плати становив у 2004 р. - 423 грн. 80 коп., у 2005 р.-847, 43 грн., у 2006 р. -98 грн. 49 коп., у 2007 р. - 1 606 грн. 67 коп., у 2008 р. - 1 720 грн. 94 коп.

На утриманні відповідача також знаходилась вагітна дружина, а потім і дитина.

Доводи позивачки про те, що відповідач, працюючи продавцем, отримував заробітну плату до 50 000 грн. на місяць, нічим не підтверджені та спростовуються вищенаведеними довідками про дохід відповідача.

Отже, доводи позивачки про те, що джерелом придбання частини будинку є спільні кошти подружжя, які були ними зібрані, суд вважає необгрунтованими.

Позивачкою також не надано суду ніяких доказів повернення матері відповідача - ОСОБА_6 - 26 000 доларів СІНА від продажу квартири, на що посилається позивачка.

Опитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 - мати відповідача пояснила, що вона продала квартиру АДРЕСА_3 за 16 700 доларів США, за отримані кошти оплатила борги за комунальні послуги та придбала дві квартири обом синам. Відповідачу вона купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, за ціною 7 750 доларів США, а молодшому сину - квартиру по вул. Соціалістичний, за 7 800 доларів США. Фактично, продавши квартиру, та придбавши дві квартири обом синам, вона залишилася без власного житла, а пішла до другого чоловіка без якихось гарантій у майбутньому на отримання власного житла. У придбаній квартирі відповідач став мешкати з позивачкою. У 2005 р. без її - свідка - відому відповідач продав квартиру за 26 000 доларів США, і одночасно за гроші від продажу квартири за 24 000 долари США купив частину будинку. Ніяких спільних грошей для придбання частини будинку сторони не мали, оскільки позивачка перебувала у декретній відпустці, а відповідач мало заробляв. Більш того, вона допомагала подружжю матеріально. Ніколи вона не вимагала повернення грошових коштів за придбану квартиру від відповідача, і ніяких грошей сторони їй не давали. Коли сторони почали сваритися, позивачка їй заявляла, що на придбану частину будинку вона не претендує.

Свідок ОСОБА_13- батько відповідача, пояснив в судовому засіданні, що квартиру на вул. Комсомольське шосе придбала у 2003 р. ОСОБА_6. ще до укладання шлюбу сторонами, та за її згодою в ній стали проживати сторони. Відповідач заробляв небагато. Коли народилася дитина, без відому ОСОБА_6 придбане' за її кошти квартиру відповідач продав та за гроші від продажу квартири придбав частину будинку.

Свідок ОСОБА_14- брат відповідача - дав аналогічні пояснення. Він пояснив також, що зарплата відповідача була мала, та він ніколи не отримував такі великі заробітки, на які посилається позивачка, а позивачка знаходилась у декретній відпустці. Ніяких спільних коштів для придбання квартири вони не мали.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що відповідач повідомив його, що продає квартиру та покупає частину будинку.

При зверненні до суду 9 серпня 2008 р. зі спільною заявою про розірвання шлюбу сторони зазначили, що їхні особисті та майнові права після розірвання шлюбу, а також права їхніх дітей не будуть порушені. В рішенні Ленінського районного суду м.Харкова від 28 жовтня 2008 р. суду також відображено, що спірного майна сторони не мають, зазначають, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Отже, позивачка не зазначала, що претендує на оформлену на імя відповідача частину будинку, не посилалася також на те, що гроші від продажу квартири повернуті матері відповідача, а частина будинку придбана за спільні кошти подружжя.

В обґрунтування доводів про придбання будинку за спільні кошти подружжя представник позивачки посилається на заяву позивачки від 9 серпня 2005 р. на адресу приватного нотаріуса ОСОБА_8, в якій вона зазначає, що надає згоду своєму чоловіку ОСОБА_4 на придбання на його імя спірної частини будинку на спільні кошти, набуті ними в період зареєстрованого шлюбу.

Однак, зазначена заява не є доказом придбання спірної частини будинку за спільні кошти сторін, а відібрана нотаріусом з формальних міркувань, оскільки вищенаведеними обєктивними даними, судом встановлено, що частина будинку придбана на наступний день після продажу квартири, за отримані від продажу квартири гроші, яких було достатньо для придбання частини будинку позивачка не надала. Доказів про інше джерело придбання частини будинку позивачка не надала.

Сам лише факт придбання частини будинку під час перебування у шлюбі з відповідачем не є доказом наявності права спільної власності подружжя на частину будинку на підставі ч. 1 ст. 60 СК України.

Відповідно до ст. 10, 13, 60 ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Аналізуючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що доводи відповідачки, що спірна частина будинку придбана за кошти від продажу квартири, придбаної до укладання шлюбу з позивачкою, та належної йому на праві власності, знайшли повне підтвердження у судовому засіданні.

Позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження своїх доводів про те, шо частина будинку придбана за спільно нажиті з відповідачем кошти, ї є спільним майном подружжя, а гроші від продажу квартири відповідача були віддані його матері, а відповідач надав достатньо доказів для спростування цього ствердження позивачки.

Таким чином, на підставі ст. 57 СК України спірна частина будинку є особистою приватною власністю відповідача, оскільки придбана за кошти від продажу належної йому на праві власності придбаної до укладання шлюбу з позивачкою квартири, і до складу спільно нажитого майна не входить, а тому відповідно до ст. 69 СК України не підлягає розподілу між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Оскільки суд відмовляє з позові, відповідно до ст. 88 ЦПК України немає підстав і для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат по справі.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88. 209. 212-215 ЦПК України, ст.ст. 57, 60,69 СК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна, припинення спільної сумісної власності на 128/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Псковській, 59 у м.Харкові, визнання права власності на 64/200 часе зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення, через Ленінський районний суд м.Харкова. Особи, які брали участь у справі, були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подадти апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання йього рішення.

СУДДЯ Л.Л. ШРАМКО