Апеляційний суд Черкаської області
Справа №22ц-719/2010 Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 2, 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_3
СуддівОСОБА_4, ОСОБА_2
при секретаріОСОБА_5
з участю позивачкиОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_8 до ОСОБА_7, виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, третя особа: Уманський виробничий підрозділ Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації, про визнання права спільної сумісної власності подружжя на домоволодіння та визнання рішення про реєстрацію права власності недійсним, заслухавши ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В травні 2008 року ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулись до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_7 та виконавчого комітету Уманської міської ради, третя особа Уманський виробничий підрозділ Черкаського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації.

Зазначали, що вони, перебуваючи у шлюбі, 23 грудня 1985 року придбали житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Кармелюка, 106 в м.Умань Черкаської області, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Оскільки у восьмидесятих роках минулого століття житлове та цивільне законодавство УРСР забороняло громадянам мати у приватній власності декілька об'єктів нерухомості, а до реєстрації їх шлюбу ОСОБА_8 перебував у шлюбі з ОСОБА_9 і питання про розділ їх спільного майна на той час вирішено не було, вони змушені були звернутись з проханням до рідного брата ОСОБА_8 - ОСОБА_7, аби останній оформив на себе документи на придбаний будинок. При цьому ОСОБА_7 пообіцяв, що будь-яких майнових претензій з цього приводу до них мати не буде. Придбаний будинок та господарські споруди були в аварійному стані і не були придатні для проживання та використання за призначенням, тому виникла потреба у будівництві нового житла.

З вказаних вище міркувань вони отримали дозвіл на виконання робіт від 1 квітня 1989 року на ім'я ОСОБА_7 по будівництву житлового будинку, веранди, сараю, літньої кухні та бані, сплативши власні кошти на виготовлення проектної документації. Після отримання дозволу на будівництво ОСОБА_7 виїхав в Росію на заробітки, виписавшись з будинкової книги, і зареєструвався у вказаному вище будинку по приїзду з Росії 10 січня 1992 року.

Позивачі власною працею, за спільні кошти будували новий будинок та господарські споруди, купували будівельні матеріали, наймали будівельників, самі здійснювали деякі будівельні роботи, які не потребували особливої будівельної кваліфікації. Відповідач коштів на будівництво не надавав і ніякої участі у будівництві не приймав. Будівництво житлового будинку по вул. Кармелюка, 106 в м.Умань ними було завершено у 1991 році, і будинок здано в експлуатацію знову ж таки на ім'я відповідача.

Таким чином, вони з сином з 1985 року проживають та користуються вище вказаним домоволодінням, є його добросовісними набувачами та фактичними власниками новоствореного майна з моменту завершення будівництва.

ОСОБА_7 не здійснював будівництво будинку №. 106 по вул. Кармелюка м.Умань, не утримував його та не розпоряджався ним, а тому у нього відсутнє право власності на це майно, він лише з їх дозволу тимчасово проживав в будинку біля двох років - з 1996-1998 р.р.

Протягом останніх 10 років відповідач зловживає спиртними напоями і перебуваючи в стані сп'яніння, погрожує їм виселенням з будинку. У них виникли небезпідставні підозри, що відповідач має намір продати їх домоволодіння, тому вони стурбовані за своє майбутнє та майбутнє дітей. Крім того, ОСОБА_7 за рішенням суду повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, але ухиляється від сплати аліментів, у зв'язку з чим державна виконавча служба вже кілька разів описувала майно в їх будинковолодінні, хоча відповідач не є його власником.

Вирішити спір у добровільному порядку неможливо, а тому вони вимушені звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2010 року позов задоволено.

ОСОБА_7 на дане рішення подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, порушує питання про його часткове скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у частині визнання за ОСОБА_6, ОСОБА_8 права спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння. У частині визнання недійсною реєстрацію права власності на будинок апелянт просив залишити рішення суду без зміни.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в порядку статті 303 ЦПК України, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачі своєю працею та спільними коштами побудували новостворене нерухоме майно будинковолодіння № 106 по вулиці Кармелюка у м.Умані, і у відповідності до статті 331 ЦК України набули на нього право власності з моменту завершення будівництва.

Проте з такими висновками суду погодитися неможна з таких підстав.

Частиною 2.статті 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 22 закону «Про основи містобудування» забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою в порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову(будівництво) полягає в можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво обєктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 закону «Про основи містобудування» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Експлуатація не прийнятих у встановленому порядку обєктів забороняється.

Відповідно до статті 30-1 закону «Про планування і забудову територій» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінетів Міністрів від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів незалежно від джерел фінансування їх будівництв, а з 1 вересня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів установлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

По справі встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 1985 року відповідач купив спірне будинковолодіння у ОСОБА_10 і йому відповідно до дозволу від 1 квітня 1989 року надано дозвіл на проведення будівельних робіт. Рішенням Уманського міськрайонного суду від 16 березня 2007 року за відповідачем було визнано право власності на спірне будинковолодіння. Ухвалою цього ж суду від 13 березня 2008 року це рішення скасоване за нововиявленими обставинами, а ухвалою від 3 квітня 2008 року позовна заява ОСОБА_7 залишена без розгляду.

Таким чином спірне будинковолодіння в установленому законом порядку в експлуатацію не прийняте.

Суд, на порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України на зазначені обставини і заперечення відповідача з цього приводу та вимоги закону уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, безпідставно керувався виключно ст. 331 ЦК, до того ж неправильно застосував зазначену норму закону і визнав за позивачами право власності на нерухоме майно лише за фактом завершення будівництва, хоча воно не було прийняте в експлуатацію приймальною комісією.

При цьому суд належним чином не встановив та в рішенні не зазначив, у чиєму користуванні чи власності знаходиться земельна ділянка по вул.Кармелюка, 106 у м.Умані на якій збудовано спірне будинковолодіння, чи відповідає це будинковолодіння усім визначеним законом вимогам та умовам, які необхідні у даному випадку для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, хоча це є обовязковою умовою для вирішення питання про визнання за особою права власності на обєкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого обєкта в експлуатацію відмовлено, але ця відмова є безпідставною.

Крім того, розглядаючи справу, суд не врахував, що крім відповідача ОСОБА_7, належним відповідачем у справі про самочинне будівництво є також відповідна (сільська, селищна, міська) рада (а не виконком), до компетенції якої належить вирішення питань щодо розпорядженнями землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (статті 8 -12 ЗК); вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування та упорядкування територій.

Наведене свідчить, що суд з урахуванням вимог ст. 33 ЦПК належним чином не визначився з особою, яка має відповідати за позовом позивачів з огляду на зміст їхніх вимог та вирішив питання про права і обов'язки осіб які не брали участі у справі.

Відповідно до п.4 ч.1 статті 311 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати висновки і мотиви, з яких скасовано рішення, правильно визначитися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню і в залежності від установленого ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 311, 314, 315 ЦПК України колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2010 року у даній справі скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий /підпис/

Судді /підписи/