Справа №22-ц-4504/10 Суддя-доповідач - Лузан
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Маслова В.О.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Довгополівської сільської ради Роменського району Сумської області, третя особа Комунальне підприємство Роменське міжрайонне бюро технічної інвентаризації про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на будівлю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 07 вересня 2010 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені та невірно застосовані норми матеріального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання дійсним біржового контракту №6 купівлі-продажу на біржових торгах нежитлового приміщення (школи), пл. 519,4 кв.м, що знаходиться по вул. Першотравнева, 32-а в с. Левченки Роменського р-ну Сумської області, укладеного нею, ОСОБА_1, і Довгополівською сільською радою, та визнання за нею права власності на це нежитлове приміщення, позивач посилалась на те, що 09 червня 2009 року купила назване нежитлове приміщення на біржових торгах, проте КП «Роменське МБТІ» відмовляється провести реєстрацію прав власності на це майно на її імя.

Позивач також посилалась на те, що оплатила відповідачу вартість названого нежитлового приміщення і отримала його у продавця за передаточним актом від 18.11.2009 р. Як на підставу позову ОСОБА_1 також посилалась на те, що відповідач в даний час ухиляється від укладення відповідного договору в нотаріальному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог. Колегія суддів вважає, що суд прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2008 року Довгополівській сільській раді було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме, нежилу будівлю (школу), розташовану по вул. Першотравневій, 32-а в с. Левченки Роменського р-ну Сумської області, загальною площею 519,4 кв.м (а.с. 10-11).

9 червня 2009 року сторони, в інтересах яких діяли брокерські контори, уклали біржовий контракт № 6 купівлі продажу названої нежитлової будівлі за 25 000 грн. (а.с. 9).

За ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Частиною 3 ст.640 ЦК України передбачається, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до розяснень, які містяться в п.13 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Відповідно до ст. 657 та ч.4 ст.334 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Таким чином убачається, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання дійсним біржового контракту №6 купівлі-продажу на біржових торгах нежитлового приміщення (школи) по вул. Першотравнева, 32-а в с. Левченки, укладеного ОСОБА_1 і Довгополівською сільською радою, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В такому разі норма частини другої статті 220 ЦК до спірних правовідносин застосована бути не може.

Таким чином згідно з положеннями до ст. 657 та ч.4 ст.334 ЦК України позивач не набула права власності на нежилу будівлю, школу, розташовану по вул. Першотравневій, 32-а в с. Левченки Роменського р-ну Сумської області, так як не надала суду доказів про те, що набула це майно за нотаріально посвідченим договором та не зареєструвала своє право власності на це майно в установленому порядку.

В такому разі посилання позивача на положення ст.392 ЦК України є недоречним, так як вона не довела суду, що є власником спірного майна.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами фактично відсутній спір з приводу спірного майна, так як у листі, адресованому Роменському міськрайонному суду, Довгополівська сільська рада, визнаючи позов ОСОБА_1, просила його задовольнити. В той же час відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для захисту прав ОСОБА_1 у обраний нею у позові спосіб.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 07 вересня 2010 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів .

Головуючий -

Судді -