Рівненський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2010 р. Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Олексюк Г.Є.

при секретарі Юхимчук О.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання удаваним договору позики, визнання укладеним договору про спільну діяльність,

встановив:

ОСОБА_5 , звернувшись до Рівненського міського суду з позовом, просить визнати удаваним договір позики у сумі 23000 ОСОБА_6, укладений 03 квітня 2008 року (надалі - договір позики) та визнати, що 03 квітня 2008 року між ним та відповідачем укладено договір про спільну діяльність у формі простого товариства з вкладом відповідача ОСОБА_3 у спільну діяльність сідельного тягача RenaultАЕ 420, реєстраційний № НОМЕР_1, № кузова/шасі VF61TGZA100009639, та напівпричіпу EMPL, реєстраційний № ВХ 2698 XX, № кузова/шасі 5255 (надалі - транспортні засоби), ринкова вартість яких на час укладення договору становила 23000 ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, суду пояснили, що у 2008 році до ОСОБА_5 звернувся відповідач із пропозицією спільно проводити підприємницьку діяльність, пов»язану із перевезеннями вантажів та залучити його до діяльності належної позивачу польської фірми «Іmрех Truck sp.z.o.o.». У зв»язку з тим, що на той час у нього були відсутні кошти для внеску у спільну діяльність відповідач запропонував належні йому транспортні засоби підготувати для продажу та продати, а отримані від їх реалізації кошти використати у спільній діяльності. В подальшому, відповідач доставив транспортні засоби за місцем знаходження СФГ «Кургани» (Березнівський район, с.Кургани) та передав позивачу для підготовки до продажу (проведення ремонту) та подальшої реалізації та внесення виторгу у спільну діяльність. Як гарантію свого внеску у їх спільну діяльність, відповідач попросив надати розписку про те, що позивач нібито позичив у нього 23000 ОСОБА_6 (орієнтовна вартість транспортних засобів на той час .

У зв»язку з тим, що у той період були потенційні покупці на транспортні засоби, якби вони були технічно справними, він надав відповідачу таку тиску, хоча гроші йому не передавалися. У зв»язку з технічною несправністю напівпричепа він за власні кошти його відремонтував, на що витратив 11463 гривень.

Далі, вони з відповідачем домовилися, що за кошти, отримані від продажу транспортних засобів, він купує напівпричіп «Pacton» та придбає за договором лізингу на фірму «Іmрех Trucksp.z.o.o.» , де вже на той час буде прийнятий на роботу відповідач - сідельний тягач «MAN». Працюючи водієм на польській фірмі та здійснюючи перевезення на придбаному транспорті, відповідач буде змогу заробляти кошти та сплачувати щомісячні лізингові платежі за них. виплаті вартості придбаного транспорту планувалося передати їх у власність відповідачу. На виконання даних домовленостей, між ним, відповідачем та змою «Іmрех Trucksp.z.o.o.» укладено договір з аналогічними умовами. Також вказує, що за його сприяння відповідачу оформлена робоча віза, його прийнято роботу на дану фірму та виготовлено всі дозвільні документи, пов»язані із працевлаштуванням відповідача. Відповідач працював та придбаному у лізинг транспортному засобі, однак всупереч домовленості лізингових платежів не здійснював, а зароблені кошти залишав собі. Після продажу за 9000 ОСОБА_6 напівпричепа EMPL, відповідач передав ці кошти йому в якості компенсації за лізингові платежі. На даний час переданий у спільну діяльність автомобіль RenaultАЕ 420, реєстраційний № НОМЕР_1 не проданий, так як значно шшилася ціна вантажних автомобілів з початком інфляційних процесів, так, відповідач не хоче його забирати , а безпідставно вимагає кошти по звору від 03.04.2008 року, хоча грошей фактично не передавав. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

У запереченні на позов відповідач зазначає, що ним з позивачем ніколи не надався договір про спільну діяльність. Наданий позивачем договір ним не підписувався. Щодо транспортних засобів зазначив, що вони лише були передані його дружиною в оренду брату позивача. При передачі коштів у сумі 23000 ОСОБА_6 були присутні лише він та позивач. У задоволенні позову просить відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити із мотивів, викладених у запереченні.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що добре знає позивача та відповідача має з ними нормальні стосунки. Йому відомо, що між позивачем та відповідачем існувала домовленість про те, що ОСОБА_8 передасть ОСОБА_5 .В. автомобіль та напівпричіп, той їх продасть, а взамін передасть автомобіль польській реєстрації. В подальшому ОСОБА_8 автомобіль був наданий та працював на ньому як власник. Також йому відомо, що вартість транспортних засобів, переданих ОСОБА_5 входила до вартості автомобіля, по наданий ОСОБА_8 Йому відомо про домовленості, що ОСОБА_8 мав виплачувати лізингові платежі за новий автомобіль.

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що з позивачем та відповідачем перебуває у нормальних відносинах. Йому відомо, що коли перший раз ОСОБА_3 виїжджав до ОСОБА_5, то вони досягай якихось домовленостей, після чого Грубка передав ОСОБА_5 свої транспортні засоби. Також йому відомо, що польська фірма надала ОСОБА_3 новий автомобіль МАН на польській реєстрації. Спочатку у ОСОБА_3 працював водієм ОСОБА_7, але пізніше Грубка почав їздити на новому автомобілі , так як щось йому не сподобалося у польській фірмі. Також неодноразово чув, як казав ОСОБА_5 своїм польськім партнерам по фірмі, що з ОСОБА_3 не потрібно брати коштів за сервісне обслуговування автомобіля МАН, так як вони з ним одна організація. Про зичені ОСОБА_5 у ОСОБА_3 кошти у розмірі 23000 ОСОБА_6 йому невідомо. Вважає, взамін переданих у Березнівському районі транспортних засобів ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 автомобіль на польській реєстрації. Щодо технічного стану даних ОСОБА_3 транспортних засобів сказати нічого не може, однак, ці транспортні засоби були явно не «свіжі» та яка їх подальша доля, йому невідомо.

Свідок ОСОБА_6 показав, що із позивачем та відповідачем перебуває у нормальних стосунках та знає давно. Йому відомо, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 свої транспортні засоби, які мали бути продані. Нова машина, що надана ОСОБА_3 та на якій він працював , через деякий час була забрана лізинговою компанією, в чому ОСОБА_3 звинуватив ОСОБА_5 . Він особисто кож купував у ОСОБА_5 тягач у лізинг у такий же спосіб, тобто спочатку польська фірма, де ОСОБА_5 був співвласником, брала автомобіль у лізинг, а ім він був переданий йому. Також, він разом із ОСОБА_3 приїхали у Польщу. Той казав йому, що передав свої старі транспортні засоби ОСОБА_5, бо не мав коштів на новий автомобіль. Йому також відомо, що потім ОСОБА_3 не захотів звий автомобіль, а зажадав кошти.

Вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11,допитаного в якості свідка позивача ОСОБА_5 який підтвердив,що коштів в сумі 23 000 євро не отримував , а розписку писав гарантію внеску ОСОБА_3 у спільну діяльність та дослідивши матеріали прави, суд приходить до наступного висновку .

Судом встановлено, що 03.04.2008 року ОСОБА_5 було підписано договір про взяття в борг у ОСОБА_3 23000 євро та зобов'язання повернути борг до 03.04.2009 року.

Як вбачається із показань свідків , між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була досягнута домовленість щодо ведення спільної діяльності, пов'язаній з вантажними перевезеннями та реалізацією транспортних засобів, в т.ч. за участю польської фірми «Іmрех Trucksp. zо.о.».

Зокрема, на пропозицію ОСОБА_3, у звязку з відсутністю в нього на той час необхідних для такої цілі коштів, його внеском в статутний фонд мала стати техніка: сідельний тягач RenaultАЕ 420, реєстраційний № НОМЕР_1, № кузова/шасі VF61TGZA100009639, та напівпричіп EMPL, реєстраційний № ВХ 1698 XX, № кузова/шасі 5255. Транспортні засоби мали бути підготовлені для

продажу та реалізована, а отримані від цього кошти використані як внесок ОСОБА_3 в спільній підприємницькій діяльності. Зокрема, за кордоном мали придбати напівпричіп «Pakton», а також придбати за договором лізингу сідельний тягач MAN. З метою надання ОСОБА_3 належних підстав для здійснення діяльності з використанням зазначеного нового транспорту, погодили оформити необхідні для цього документи в Польщі за участю польської фірми «Іmрех Trucksp. z.o.o.». Крім іншого, досягнення такої домовленості було зафіксовано в тристоронньому договорі між ОСОБА_3, ОСОБА_5 та Фірмою «Іmрех Tracksp. zо.о.». В подальшому, деякий час спільна діяльність дійсно здійснювалась, але на даний час - припинилася.

Поряд з тим, в зв'язку з тим, що для офіційного оформлення договору про спільну діяльність необхідно було більше часу та додаткові витрати, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було досягнуто усної домовленості про ведення щільної господарської діяльності.

Оскільки, за домовленістю ОСОБА_5 та ОСОБА_3, станом на квітень 2008 року, вартість переданої останнім техніки становила 23000 євро, а гроші за техніку покупці мали би передати ОСОБА_5, то для забезпечення фінансового інтересу ОСОБА_3, 03.04.2008 року при передачі вказаної вище техніки був підписали договір, за змістом якого ОСОБА_5 зобов'язався до 03.04.2009 року передати для ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 23000 євро, які ніби-то від нього одержав.

Як вбачається із показань свідків, відповідач працював водієм на фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща). Означене підтверджується і угодою про працевлаштування відповідача від 04.04.2008 року та свідоцтвом водія № В- 002731 для дорожнього перевезення вантажів на підставі ліцензії з метою заробітку.

З договору від 2008 року, який укладений між відповідачем, позивачем та фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща) вбачається, що відповідач передав у власність позивачу та фірмі «Іmрех Trucksp.z.o.o.» сідловий тягач Магнум 420, вартість якого оцінюється сторонами еквівалентно сумі 23000 ОСОБА_6, натомість позивач та фірма «Іmрех Trucksp.z.o.o.» зборов»язалися заключити договір лізингу на придбання сідлового тягача MANTGA18/460 XXLта придбати напівпричіп «Pacton»,aпізніше передати його у власність відповідача.

У судовому засіданні відповідач не спростував факт укладення даного договору та не висловив заперечень щодо відсутності його підпису на договорі.

Угодою операційного лізінгу (ОН) № 36383/Wr/08 підтверджується придбання фірмою «Іmрех Trucksp.z.o.o.» (республіка Польща) сідельного тягача MANTGA18/460 XXL, на якому працював відповідач.

Свідоцькі покази та пояснення відповідача вказують на те, що за весь час роботи сідельний тягач MANTGA18/460 XXL, який був у віданні відповідача обслуговувався на фірмі безкоштовно, а відповідач лише ніс витрати на паливо для автомобіля.

Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, якій вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином суд вважає, що свої відносини в створюваному бізнесі сторони оформили договором позики. Але, як встановлено судом сторони працювали і разом, виконуючи домовленості між собою (оформлення на роботу у фірму«Ішрех Trucksp.z.o.o.» водієм, надання та обслуговування автомобіля, тощо).

На підставі зазначеного, враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що фактично боргову розписку ОСОБА_5 було написано для врегулювання з ОСОБА_3 відносин щодо спільної господарської діяльності, приховавши тим самим інший правочин. За таких обставин договір позики від 03.04.2008 року у відповідності до ст. 235 ЦК України є удаваним.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму ВСУ 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним право чином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи,

. що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

У відповідності до статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

В силу ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв"язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова І оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати, що 03 квітня 2008 року І ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали між собою договір про спільну діяльність у формі простого товариства з вкладом ОСОБА_3 у вигляді сідельного тягача RenaultАЕ 420, реєстраційний № НОМЕР_1, № кузова/шасі YF611GZA100009639, та напівпричепу EMPL, реєстраційний № ВХ 2698 XX, №

кузова/шасі 5255, ринкова вартість яких на час укладання договору становила 23000 євро.

Крім того, відповідно до ст.88 ч.І ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним судовий збір/державне мито/ в розмірі 8 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 37 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 235, 638, 640, 1046, 1130, 1133 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму ВСУ 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про знання удаваним договору позики, визнання укладеним договору про спільну діяльність задовольнити.

Визнати договір про позику в сумі 23000 евро, укладений 03 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 удаваним.

Визнати, що 03 квітня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали між собою договір про спільну діяльність у формі простого товариства з вкладом ОСОБА_3 у вигляді сідельного тягача RenaultAE 420, реєстраційний № НОМЕР_1, № кузова/шасі VF611GZA100009639, та напівпричепу ЕМРL, реєстраційний № ВХ 2698 XX, № кузова/шасі 5255, ринкова вартість яких на час укладання договору становила 23000 евро.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 элодимировича понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 8 грн.50 коп. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду спільної справи в розмірі 37 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили еля розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду вдається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали їсть у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення якого рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду