Апеляційний суд Рівненської області
Справа № 22-569/2010 Головуючий суддя 1 інстанції : Остапчук Л.В.
Категорія: 19, 21 Суддя-доповідач : ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2010 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області в складі:

Головуючої судді: Демянчук С.В.

суддів : Василевича В.С., Шимківа С.С.

при секретарі: Чалій Н.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів, -

встановила:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року відмовлено повністю в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку за спливом пропуску позовної давності.

Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави недоплачений судовий збір в сумі 357 грн. 75 коп.; на користь Головного управління Державного казначейства України у Рівненській області недоплачені виплати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної цивільної справи в сумі 22 грн. 50 коп..

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення суду першої інстанції є помилковим і неправильним, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, а прийняте рішення помилковим в частині відмови йому в задоволенні позову про визнання договору дарування недійсним.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно прийнято його пояснення про те, що в частині будинку дійсно ніхто не проживає, оскільки в цьому не має потреби, але вона повністю добудована і придатна для проживання.

Крім того вказує, що судом не надано оцінки таким доказам, як висновок експерта та показам свідка ОСОБА_4, не встановлено дати, чи події від якої почався перебіг позовної давності.

Тому просив рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та визнати договір дарування ? частини житлового будинку по вул. Корнинській, 140 в с. Колоденка Рівненського району Рівненської області недійсним.

Оплату судового збору та витрат інформаційно-технічного забезпечення покласти на винну сторону.

В судовому засіданні ОСОБА_2, його представник підтримали апеляційну скаргу в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з"явився. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку за спливом пропуску позовної давності / за письмовою заявою відповідача/, суд першої інстанції своє рішення обгрунтовував тим, що позивачу було достеменно відомо про спірний договір з моменту його укладення, а з 2004 року про те, що відповідач продовжив проводити роботи по будівництву своєї частини, оформляв документи про право власності, запропонувавши і позивачу оформити документи власності на його частину будинку. Технічний паспорт на будинок був виготовлений на двох співвласників.

На підтвердження такого висновку в рішенні наведені відповідні мотиви та докази з якими погоджується апеляційний суд, оскільки такі висновки суду ґрунтується на вимогах чинного законодавства та здобутих у справі доказах.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. п. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропуску.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР (1963 року), який був чинний на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), - три роки.

Закінчення позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи не вбачається поважних причин, які б перешкоджали ОСОБА_2 своєчасно подати позов.

Доводи апеляційної скарги не можуть вплинути на законність прийнятого судового рішення, оскільки вони не спростовують зазначених висновків суду.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства / ст.11 ЦПК України/ суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до норм ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обов'язок доказування і подання доказів процесуальним Законом / ст.60 ЦПК/, покладено на сторони.

Однак, належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, ОСОБА_2 висновки суду не спростував. Доводи апеляційної скарги позивача зводяться лише до критики доказів які надані відповідачем, без їх спростування . На питання апеляційного суду про те, чим позивач може пояснити та спростувати надані відповідачем докази, які свідчать про те, що ОСОБА_2 знав або повинен був знати про порушення свого права, останній відповіді не надав.

Разом з тим заперечення останнього спростовуються наступними доказами, посилаючись на які, суд обгрунтовано виходив з встановлених судом обставини підтверджених сукупністю доказів, які в своїй послідовності свідчать про те, що позивач знав або повинен був знати про порушення оспорюваного права, проте своєчасно до суду з вимогами не звернувся.

Секретар сільської ради ОСОБА_5, допитана судом як свідок, підтвердила про те, що позивач був присутній при оформленні спірного договору та висловив свою волю на його укладення.

В погосподарських книгах Корнинської сільської ради ? частини будинку значиться за ОСОБА_3

Окрім того, ще у 2004 році позивач знав, що квартира № 2 спірного будинку є власністю відповідача, оскільки позивач звертався в органи БТІ для виготовлення технічної документації /а.с.30/, оплативши роботи/ а.с.31/ разом з ОСОБА_3 Після чого проводилися обміри будинку працівниками БТІ. Виготовлені технічний паспорт на будинок на двох співвласників. В період з 2004 року відповідач проводив будівельні роботи в належній йому частині, яка є недобудованою, та в якій ніхто не проживав.

Знаючи про зазначені обставини, яку свідчать про обізнаність позивача щодо належності частини будинку відповідачу, позивач ніяким чином не реагував на порушення свого права на власність.

Поскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та, враховуючи, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно встановив дійсні обставини справи, з'ясував характер взаємовідносин сторін, постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, та зважаючи, що не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: Демянчук С.В.

Судді : Василевич В.С.

ОСОБА_6