Справа №2-3294/10 14.09.2010
Провадження №22ц-6176/10
Державний герб України
Справа № 22ц 6176/10 Головуючий першої інстанції: Разумовська О.Г.
Категорія: 52 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 вересня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Завтурі О.С.,

за участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

10 березня 2010 р. ОСОБА_2. звернувся з позовом до відкритого акціонерного товариства «МЕГАБАНК» (тепер - публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК», далі Банк) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з 25 березня 2008 р. працював у відповідача на посаді старшого спеціаліста з безпеки Миколаївського ЦРВ відділу по забезпеченню безпеки філії. Наказом № 97 від 27 травня 2009 р. його звільнено з роботи.

Посилаючись на те, що звільнення було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема: під час тимчасової непрацездатності, а заява про звільнення була написана під морально-психологічним тиском, позивач просив суд поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також позивач просив суд про поновлення строку звернення до суду за поновленням порушених трудових прав, оскільки пропустив строк з поважних причин у звязку із зверненням за вирішенням спору у несудовому порядку.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року позов задоволено частково, поновлено строк для звернення до суду.

Постановлено поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді старшого спеціаліста з безпеки Миколаївського ЦРВ відділу по забезпеченню безпеки філії управління по роботі з проблемною заборгованістю головного управління безпеки Банку, стягнути з відповідача на користь позивача 34978 грн. 57 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Також з відповідача в дохід держави стягнуто 358 грн. 29 коп. судового збору і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення 2950 грн. середнього заробітку допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Банк вказує на помилковість висновків суду щодо порушення вимог трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2 і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом Банку від 25 березня 2008 р. № 58 ОСОБА_2 прийнято на посаду старшого спеціаліста з безпеки Миколаївського ЦРВ відділу по забезпеченню безпеки філії з укладенням трудового договору на невизначений строк.

27 травня 2009 р. позивачем подана заява на імя голови правління Банку про звільнення з 1 червня 2009 р. за згодою сторін у звязку з різким погіршенням здоровя і зміною оплати праці.

Наказом відповідача від 27 травня 2009 р. № 97 позивача звільнено з роботи з 1 червня 2009 р. за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленим відсутність згоди позивача на звільнення, написання заяви про звільнення під впливом морально-психологічного тиску з боку працівників відповідача та дійшов висновку, що фактично звільнення відбулося за ініціативою власника підприємства з порушенням вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України.

Однак, такі обставини не можна вважати доведеними, а висновки суду суперечать дійсним обставинам спору та вимогам закону.

Так, будь-яких переконливих доказів того, що заява про звільнення від 27 травня 2009 р. написана позивачем під тиском з боку адміністрації відповідача суду не було надано, тому такі твердження позивача є недоведеними.

Більш того, заява ОСОБА_2 про звільнення містить зазначення конкретних обставин погіршення стану здоровя (що підтверджується тимчасовою непрацездатністю позивача з 28 травня 2009 р.), зміною оплати праці, узгоджену з відповідачем дату звільнення 1 червня 2009 р. та підставу звільнення за згодою сторін. Тому звернення в подальшому позивача до відповідача (а.с. 9) є доказом не відсутності його волевиявлення на звільнення, а спробою змінити раніше досягнуту домовленість щодо звільнення, зокрема, його дати.

Між тим, як зазначено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 р. з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

За такого не можна вважати доведеним відсутність волевиявлення позивача на звільнення за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Щодо правомірності звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності (з 28 травня 2009 р.), то встановлене ч. 3 ст. 40 КЗпП України правило про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності стосується лише випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу і не відноситься до випадків звільнення з інших підстав, зокрема, за згодою сторін.

Таким чином звільнення ОСОБА_2 проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, його права не було порушено, у звязку з чим підстави для поновлення його на роботі відсутні.

З урахуванням викладеного рішення суду в силу пунктів 2, 3, 4 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяті днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: