АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-63/10 Номер провадження 22ц-63/10Головуючий у 1-й інстанції Маліченко В.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Буленка О.О.

Судців: Омельченко Л.М., Триголова В.М.

При секретарі: Буряк С.М.

З участю позивача ОСОБА_2

Представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009

року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Онішківської сільської ради Оржицького району, ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1

Л.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Онішківської сільської ради Оржицького району, третя особа- Черненко О.О. про визнання заповіту, складеного його матір»ю ОСОБА_5 та посвідченого 24 березня 2003 року Онішківською сільською радою Оржицького району, недійсним.

Позивач посилався на те, що 22.02.2009 року померла його мати - ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 та на все майно, що знаходиться в ній.

Оглядаючи речі матері та її документи, позивач знайшов заповіт, згідно якого ОСОБА_5 заповідала все своє майно ОСОБА_4

Посилаючись на те, що його мати в період складання заповіту зловживала алкогольними напоями і не могла у повній мірі керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, а також на те, що при складанні і посвідченні заповіту були допущені порушення Закону України «Про нотаріат», позивач просив задовольнити його позовні вимоги.

В період знаходження справі у місцевому суді ОСОБА_2 доповнив свої вимоги, пославшись на те, що після подачі позову до суду знайшов свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, яку ОСОБА_5 заповідала ОСОБА_4 У відповідності до цього свідоцтва вищевказане житло належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_5 та йому - ОСОБА_2

Посилаючись на те, що згоди на розпорядження спільним сумісним майном він- позивач не давав, тому його мати не мала права розпорядитися квартирою на власний розсуд. Просив визнати заповіт недійсним.

Ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 01.06.2009 року ОСОБА_4 залучено до участі у справі в якості свіввідповідача.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.309 ч.І п.п.З, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть серії 1-КЕ №127156 ( а.с. 10), що 22 лютого 2009 року померла мати позивача - ОСОБА_5

За життя вона склала заповіт, згідно якого заповіла квартиру АДРЕСА_3 та все майно, що знаходиться у квартирі, ОСОБА_4, посвідчивши заповіт 24.03.2003 року в Онішківській сільській раді Оржицького району Полтавської області, реєстровий №119 ( а.с.9).

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд виходив з того, що позивач не довів факту неусвідомлення ОСОБА_5 своїх дій при складанні заповіту і що порушення, допущені при його складанні є несуттєвими, а доводи про відсутність згоди позивача на вчинення правочину щодо спільної сумісної власності не грунтуються на законі.

Однак, з висновками суду повністю погодитися не можна.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст.534 чЛ ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) колений громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його ( не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 10 грудня 1997 року, виданого Оржицькою селищною радою, квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 і ОСОБА_2 (а.с.29).

Відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст.370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Зробивши заповіт на ім»я ОСОБА_4 на всю квартиру АДРЕСА_5, ОСОБА_5 тим самим розпорядилася власністю свого сина ОСОБА_2 без його згоди. Оскільки ОСОБА_5 мала право на розпорядження лише 1Л частиною квартири, належної їй з ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, тому заповіт в частині заповідання ОСОБА_4 0.0. частки, належної позивачу, слід визнати недійсним.

За таких обставин, рішення місцевого суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 307 ч.І п.2, 309 ч.І п.п.З, 4, 314, 316 ЦПК України, колегія

суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 частково задовольнити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2009 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 частково задовольнити.

Визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_5, посвідчений 24 березня 2003 року в Онішківській сільській раді Оржицького району Полтавської області, в частині заповідання И> частки квартири АДРЕСА_6, що належить ОСОБА_2

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двох місяців з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: суддя ( підпис )

Судді: (підписи)

Згідно: