Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-1278/2010 року.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2010 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Фірко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2009 року позивач звернувся до суду з названим позовом та просив постановити рішення, яким стягнути з відповідача борг у розмірі 240 000 доларів CLLIA, що на час 2 102 199,91грн. Свої вимоги мотивував тим, що 30.01.2009 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким останній взяв у нього у борг 240 000 доларів CLLIA, які зобов'язався повернути не пізніше 30.03.2009 року. Крім того, за користування грошима відповідач зобов'язався сплачувати 3% щомісячно. Однак, свої зобов'язання не виконує і до теперішнього часу борг не повернув, що і стало підставою для звернення до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 19.10.2009 року, підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зазначаючи, що грошові кошти за вказаним договором взагалі не передавались, у зв'язку з чим у задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Представник позивача у судовому засіданні вказував, що між сторонами по справі був укладений договір позики, згідно якого ОСОБА_2 позичів у ОСОБА_1 240 000 доларів США строком на 2 місяця під 3% у місяць та зобов'язався повернути борг у строк до 30.03.2009 року. На підтвердження укладання вказаного договору відповідачем була написана розписка, наявність оригіналу якої у позивача підтверджує невиконання боржником своїх зобов'язань. Однак, коли, де саме та яким чином були передані зазначені грошові кошти, пояснити суду не міг.

У судовому засіданні встановлено, що наприкінці 2007 року між ОСОБА_2, відповідачем по справі, та громадянином ОСОБА_4, власником автомобільного салону „Форстар", розташованого по вул. М.Жукова, 4-В у м. Одесі, була досягнута домовленість про співробітництво у сфері торгівлі автомобілями, згідно якої вони розпочали спільну діяльність. При цьому ОСОБА_2 інвестував в даний проект 400 000 доларів США. Приблизно у той же час ОСОБА_4 познайомився з громадянином США ОСОБА_1, автомобілі якого стали реалізовуватись через вказаний автосалон.

Як пояснив ОСОБА_4, допитаний у судовому засіданні у якості свідка, у листопаді 2008 року ОСОБА_2, маючи намір придбати житловий будинок, попросив його знайти когось, хто міг би позичити кошти, на що він порекомендував громадянина США - ОСОБА_1 ЗО січня 2009 року в автосалоні „Форстар'" у присутності ОСОБА_4 ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 240 000 доларів США, а той у свою чергу написав боргову розписку. За словами свідка при передачі коштів та написанні розписки крім них більше ніхто присутнім не був.

Однак, суд критично ставиться до таких свідчень ОСОБА_4, виходячи з наступного. Як вбачається з письмового доказу - відмовного матеріала №252, ЖРЗПЗ №1746 від 26.06.2009 року, заведеного за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про скоєння злочину, 0*3.07.2009 року ОСОБА_4 пояснив, що у листопаді 2008 року ОСОБА_2, знаходячись в автосалоні по вул. М.Жукова, 4-В, по телефону зв'язався з ОСОБА_1 та попросив у нього два автомобіля, а саме: Porshe Cayenne CTS та BMW Х6, вартість яких на той момент складала 240 000 доларів США, для подальшої реалізації та купівлі будинку. Після чого він забрав обидва автомобіля та реалізував їх, а на виручені кошти придбав собі будинок за адресою: м. Одеса, вул. Дубова Роща,55. Крім того, зазначав, що з того часу він не бачив ОСОБА_2 до 26.06.2009 року, так як той переховувався, не бажаючи повертати кошти за взяті автомобілі.

Проте, як вбачається з довідки КП „ОМБТІ та РОН" від 13.09.2010 року за ОСОБА_2 нерухоме майно на праві приватної власності не зареєстровано.

Крім того, зі свідчень інших свідків, допитаних у судовому засіданні, вбачається насту пне.

Так з пояснень ОСОБА_2, даних оперуповноваженому ОУР ОГУ ГУМВС України в Одеській області 05.07.2009 року, вбачається, що у січні 2008 року він передав ОСОБА_5JI. 400 000 доларів США для розвитку спільного бізнесу. У листопаді 2008 року виникло питання повернення боргу, однак ОСОБА_5 борг не повертав. З метою повернення боргу ОСОБА_4 передав йому два автомобіля, які на той час знаходились в його салоні, а саме: Porshe Cayenne CTS та BMW Х6, загальною вартістю 240 000 доларів США, так як решта боргу вже була ним погашена. Після чого, ОСОБА_4 запропонував відповідачу написати розписку на ім'я невідомого громадянина, пояснивши це необхідністю звіта перед ним. Довіряючи своєму компаньйону, ОСОБА_6 написав вказану розписку.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив суду, що знайомий зі ОСОБА_2 з 2001 року, а з ОСОБА_4 більше 2 років, з ОСОБА_1 особисто не знайомий. Починаючи з січня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були партнерами в автосалоні «Форстар», що знаходиться на вул. М. Жукова, 4-В в м. Одесі. Автосалон було оформлено на ОСОБА_4, який здійснював менеджмент та загальне управління бізнесом, а ОСОБА_2 був інвестором цього бізнесу. На початку спільної діяльності ОСОБА_2 вніс у цей проект більше 400 000 долл. США. ОСОБА_4 своїх грошей не вкладав, так у нього були фінансові труднощі. ОСОБА_7 співпрацював з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у напрямку реалізації деяких автомобілів з їх автосалону та постійно був свідком їх взаємовідносин. Також підтвердив, що в кінці 2008 року ОСОБА_2 вирішив закінчити співпрацю зі ОСОБА_4, так як бізнес не давав йому ніякого прибутку. Більше того, ОСОБА_4 користувався ресурсами на придбання автомобілів у своїх особистих цілях, а саме: жив не за доходами, орендував дорогу квартиру, купував дорогі речі та одяг. Внаслідок цього, ОСОБА_2 попросив свого партнера повернути вкладені в бізнес кошти. Частину боргу ОСОБА_4 погасив до кінця 2008 року, залишок склав 240 000 долл. США. Після цього ОСОБА_7 був свідком розмови між ними на початку січня 2009 року, де ОСОБА_4 пообіцяв повернути вкладені ОСОБА_2 кошти машинами автосалону марки БМВ та Порше. Як йому стало відомо, ці автомобілі були в подальшому передані ОСОБА_2 Про факт написання розписки йому було відомо, однак самої розписки він не бачив.

ОСОБА_8, допитаний у судовому засіданні у якості свідка, пояснив суду, що є дальнім родичем ОСОБА_2 Знав про спільну діяльність ОСОБА_2 та ОСОБА_4, декілька разів був в автосалоні «Форстар». В день написання розписки, наприкінці січня 2009 року після обіду вони разом зі ОСОБА_2 та ОСОБА_9 поїхали до автосалону. ОСОБА_2 необхідно було отримати замовлений в США для своєї дружини годинник та розрахуватися зі ОСОБА_4 за нього. Коли вони приїхали, в автосалоні перебували ОСОБА_4, а також працівник автосалону ОСОБА_10. ОСОБА_2 забрав годинник, після чого ОСОБА_4 сказав йому, що віддасть йому автомобілі, за які вони домовилися, але йому необхідна якась розписка для звіту перед американцем ОСОБА_1 Усі присутні намагалися відмовити ОСОБА_2 писати будь-які боргові документи, так як саме ОСОБА_4 був боржником ОСОБА_2, але ОСОБА_2 дуже хотів вийти із цього бізнесу та забрати в рахунок боргу хоча б щось, тому під диктовку ОСОБА_4 написав необхідну розписку. При цьому, ОСОБА_4 зазначав, що ця розписка є лише формальністю та наслідків для ОСОБА_2 не матиме. Також підкреслив, що при написанні розписки ОСОБА_1 не було та ніяких грошей не передавалося.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він працював у автосалоні „Форстар", господарем якого був ОСОБА_4, з серпня 2007 року до початку 2009 року. Йому відомо, що грошові кошти у розмірі більш ніж 400 000 доларів США з метою купівлі-продажу автомобілів давали ОСОБА_2 та його батько, так як у ОСОБА_4 своїх коштів не було. У кінці січня 2009 року ОСОБА_4, після неодноразових звернень ОСОБА_2 про повернення грошей, запропонував останньому передати в рахунок погашення боргу два автомобіля: Porshe Cayenne CTS та BMW Х6. Наприкінці січня ОСОБА_2 приїхав до салону разом з ОСОБА_2 Ю.1. та ОСОБА_11 У присутності вказаних осіб ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_2 про те, що для того, щоб забрати вказані автомобілі, він повинен написати розписку. Також пояснив, що він разом з ОСОБА_2 Ю.1. та ОСОБА_9 намагались відмовити ОСОБА_2 від написання розписки, однак ОСОБА_4 повідомив, що розписка необхідна для того, кому належать данні автомобілі, а саме для ОСОБА_1, що вона є простою формальністю і до ОСОБА_2 ніяких претензій не буде. Так як ОСОБА_2 дуже хотів забрати належні йому кошти та закінчити спільний бізнес, він написав розписку, однак гіри цьому жодних грошей не передавалось, крім того, громадянина США ОСОБА_1, якого свідок знав особисто, при цьому теж не було.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_9, зі ОСОБА_2 він знайомий з 2001 року, з ОСОБА_4 - з 2003 року. Підтвердив, що ОСОБА_4 не мав своїх коштів та усі кошти для організації роботи автосалону давались ОСОБА_2 Свідок пояснив, що був присутнім разом з ОСОБА_10, ОСОБА_4 та Стояновими наприкінці січня 2009 року у автосалоні „Форстар", куди вони приїхали щоб забрати годинник, замовлений із Америки, де бачив як ОСОБА_2 написав розписку на 240 000 доларів США, однак, жодних грошових коштів при цьому не передавалось і крім них інших осіб не було. Також підтвердив, що вони умовляли ОСОБА_2 не робити цього, однак, він нікого не слухав, так як дуже хотів забрати автомобілі і вийти з бізнесу та не придав написанню розписки жодної уваги.

Дані обставини також знайшли своє підтвердження у письмовому доказі - у постанові старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області від 20.09.2010 року про відмову у порушенні кримінальної справи, згідно якої у ході досудового слідства було встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у 2008 році були партнерами по бізнесу, який здійснювали в автосалоні „Форстар" м. Одеси. При цьому ОСОБА_2 інвестував у розвиток бізнесу велику суму грошових коштів, близько 400 000 доларів США. ОСОБА_4 зі своєї сторони не вносив будь-яких грошових коштів у розвиток спільного автомобільного бізнесу. Через деякий час між ними почались суперечки, так як бізнес не приносив прибутку та був збитковим, у зв'язку з чим відповідач вирішив вивести свої активи з даного бізнесу.

Крім того, суд дає оцінку свідченням ОСОБА_12 та ОСОБА_13, родичів позивача, які підтвердили, що ОСОБА_1 постійно проживає у Сполучених Штатах Америки з 1988 року, однак часто приїждав до Одеси та зупинявся у них. Так, свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що у неї завжди зберігались грошові кошти, належні ОСОБА_1, однак яка саме сума там була, вона пояснити не змогла.

Також, представником позивача та свідками зі сторони позивача не було суду надано доказів джерел походження такої (досить значної) грошової суми, дійсності її існування та обставин її передачі відповідачу. Зокрема, не надано доказів здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності на території України та отримання відповідних доходів, або переказу (перевезення) зазначених грошових коштів на територію України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.І ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно вимог ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).

Стаття 1046 ЦК України визначає необхідну умову договору позики. Цей договір характеризується як реальний, тобто договір позики не може вважатись укладеним, поки не відбулось передання позикодавцем позичальникові грошей.

Визначення моменту можливої передачи грошей за договором позики визнається необхідним, оскільки з цього моменту виникають права і обов'язки сторін. Якщо передачи грошей не відбулось, не настає обов'язку повернення цих грошей за зазначеним договором. Неукладений

договір не породжує юридичних наслідків.

Згідно ч.4 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як визначено в ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Специфікою укладання договору позики є закріплена у вищенаведеній статті можливість його оспорювання позич&чьником в силу так званої «безгрошевості», навіть коли в наявності є підписаний відповідний письмовий документ.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про те, що ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 240 000 доларів США ОСОБА_1 не передавались, а розписка була написана за домовленістю про отримання відповідачем автомобілів, тобто в формі договору позики було перетворено борг, який виник з іншого зобов'язання, з чого виходить, що вказаний договір позики є неукладеним, так як не відбулося передачі грошей, обумовленої вимогами законодавства, то не було і самого договору, як правочину і юридичного факту, тому зобов'язаннь про повернення грошової суми за договором позики не виникає. Однак, вказане не позбавляє позивача звернутись з позовом до суду про повернення йому автомобілів, за наявності доказів їх належності йому.

Керуючись ч.4 ст.203, ст. 509, ч.І ст.626, 1046, 1047, 1049, 1051, ч.І ст. 1053 ЦК України, ст.ст. 208, 209,212,213,214,215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з його проголошення через Київський районний суд м. Одеи.

Суддя О.М.Куриленко