АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа 22-ц- 89/2011 року Головуючий 1-ї інст. Муратова С.О.
Категорія: трудові Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2010 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Солодкова А.А.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, Харківського радіотехнічного технікуму на рішення Київської районного суду м. Харкова від 17 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківського радіотехнічного технікуму, треті особи : директор Харківського радіотехнічного технікуму ОСОБА_4, територіальна державна інспекція праці у Харківській області, Харківська обласна профорганізація солідарних профспілок Української міжгалузевої республіканської профспілки Працяпро поновлення та продовження строків, передбачених для звернення в суд за захистом законних прав та інтересів відносно звільнення та поновлення на роботі, визнання наказів незаконними та їх скасування, визнання запису про звільнення в трудовій книжці незаконним, поновлення на роботі як незаконно звільненого працівника, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул, судових витрат, доплати до тарифної ставки у звязку з незаконним зменшенням педагогічного навантаження, заробітної плати за два відпрацьованих дні та середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку по день фактичного розрахунку, покладення на посадову особу, винну в незаконному звільненні обовязку відшкодувати шкоду, завдану підприємству, негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати, винесення окремої ухвали відносно директора технікуму, зміну формулювання причин звільнення з роботи, зміну дати звільнення в трудовій книжці відповідно з поданою заявою, стягнення вихідної допомоги, зобовязання здійснити перерахунок та стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати доходів, зобовязання здійснити перерахунок середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення з урахуванням незаконних утримань, стягнення відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення урахуванням незаконних утримань, стягнення компенсації у звязку з порушенням строків виплати доходів, зобовязання здійснити відрахування в Пенсійний фонд України на незаконно отримані суми, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з дійсним позовом який неодноразово доповнювала. Остаточно просила поновити та подовжити процесуальні строки для звернення до суду за захистом її законних прав та інтересів допущені відповідачем під час її звільнення. Змінити формулювання причин звільнення з роботи з „звільнити з роботи за власним бажанням, частина перша ст. 38 КЗпП України на „звільнити з роботи за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України, змінити зазначену в трудовій книжці дату звільнення відповідно до поданої нею заяви про звільнення з 31.01.2008 на 18.01.2008. Визнати незаконними та скасувати накази відповідача № 293 від 24.09.2007, № 298 від 13.11.2000, № 190 від 25.06.2003, № 88 від 24.03.2004 та № 30 від 28.01.2008. Вважати запис в її трудовій книжці під № 17 про звільнення з Харківського радіотехнічного технікуму незаконним. Поновити її на попередній роботі як незаконно звільненого працівника. Стягнути з відповідача на її користь: - середній заробіток за вимушений прогул з моменту звільнення 18.01.2008 по дату ухвалення судом рішення; - суму вихідної допомоги, не менше тримісячного середнього заробітку у розмірі 3078 грн.; - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи; доплату до тарифної ставки у звязку з незаконним зменшенням її педагогічного навантаження в сумі 3836гр. 81 коп. з 01.09.2007 до моменту її звільнення; заробітну плату за два відпрацьованих дні в серпні 2005 року (29.08.2005 та 31.08.2005) в розмірі 38гр. 83 коп.; середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку по день фактичного розрахунку згідно ст. ст. 116, 117 КЗпП України з 31.01.2008 по 01.03.2009 в сумі 13338гр.; покласти на посадову особу, винну в незаконному звільненні обовязок відшкодувати шкоду, завдану підприємству згідно ст. 237 КЗпП України; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з відповідача на її користь середньої заробітної плати; винести окрему ухвалу відносно директора Харківського радіотехнічного технікуму ОСОБА_4 та направити її в Міністерство освіти та науки України, в підпорядкуванні якого перебуває Харківський радіотехнічний технікум; зобовязати відповідача здійснити перерахунок та стягнути з останнього на її користь компенсацію у звязку з порушенням строків виплати належних їй під час роботи доходів (незаконно утриманих коштів у розмірі 185гр. 85 коп., 36гр. 30 коп., 69гр. 19 коп., 83гр. 76 коп.; здійснити перерахунок середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення з урахуванням незаконних утримань за 1999р., 2004р., 2006р., 2007р.; стягнути з відповідача на її користь відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення з урахуванням незаконних утримань за 1999р., 2004р., 2006р., 2007р.; компенсацію у звязку порушенням строків виплати належних за час роботи доходів у вигляді відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення з урахуванням незаконних утримань за 1999р., 2004р., 2006р., 2007р.; зобовязати відповідача здійснити відрахування в Пенсійний фонд України на незаконно отримані суми, виплачені в період з 01.02.2008 по теперішній час.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що з 01.09.1998 року працювала у Харківському радіотехнічному технікумі на посаді викладача інформатики та обчислювальної техніки. Під час її роботи з боку адміністрації технікума неодноразово та грубо порушувалися її права на працю. А саме, з 01 вересня 2007 року вона мала педагогічне навантаження 112 годин замість встановленої законом Про освіту ставки в розмірі 720 годин. Таке зменшення навантаження, що є фактично зміною умов її праці, було проведено відповідачем з грубим порушенням умов колективного договору та вимог закону, оскільки ні позивач, ні солідарна профспілкова група Харківського радіотехнічного технікуму на це згоди не надавали. Крім цього, в супереч вимог закону за липень, серпень 2004 року, квітень, травень,червень,листопад 2006 року їй не була проведена індексація заробітної плати, протягом 1998 2007 років не нараховувалася та не виплачувалася щорічна грошова допомога, безпідставно утримувалися профспілкові внески та не були оплачені два відпрацьованих нею дні 29.08.2005 та 31.08.2005 У звязку з цими порушеннями 15 січня 2008 року позивач звернулася до адміністрації технікуму з заявою про звільнення за п. 3 ст. 38 КЗпП України у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору та діючого законодавства з виплатою вихідної допомоги не менше трьохмісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України. Проте, наказом директора технікуму № 30 від 28.01.2008 року її було звільнено з роботи з 31.01.2008 року за власним бажанням відповідно до ч. 1 ст.38 КЗпП України. В день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку та не усунено допущені з боку адміністрації порушення трудового законодавства , що змусило її звернутися до суду з дійсним позовом.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5, який одночасно представляв інтереси директора - ОСОБА_4, проти позову заперечував, вважав що правові підстави для його задоволення відсутні. Технікум згоди на звільнення ОСОБА_3 за п.3 ст 38 КЗпП України не надав, тому що не визнав допущення з боку адміністрації технікуму будь яких порушень умов колективного договору. ОСОБА_3 було запропоновано звільнитися за п. 1 ст. 38 КЗпП України з чим вона погодилася та наполягала щоб її звільнили з 28 січня 008 року. Позивач була ознайомлена з наказом про звільнення. В той же день їй була видана трудова книжка та здійснено остаточний розрахунок. Вважав, що позивачкою також пропущені строки позовної давності щодо вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул з моменту звільнення 31.01.2008 в сумі 29754гр., зобовязання здійснити нарахування до Пенсійного фонду України на незаконні утримання з зарплати, що сплачені період з 01.02.2010. Оскільки ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеними вимогами 11.02.2009, а про допущені нібито порушення при її звільненні 31.01.2008 року ОСОБА_3 дізналася в день звільнення 31.01.2008

Треті особи по справі - територіальна державна інспекція праці у Харківській області, Харківська обласна профорганізація солідарних профспілок Української міжгалузевої республіканської профспілки „Праця у судове засідання не зявилися, просили суд розглядати справу за відсутності їх представників.

Рішенням Київської районного суду м. Харкова від 17 вересня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано незаконним наказ № 30 від 28.01.2008 року про звільнення позивачки в частині підстави її звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України та скасовано цей наказ в частині підстави звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_3 з роботи з „звільнити з роботи за власним бажанням, частина перша ст. 38 КЗпП України на „звільнити з роботи за власним бажанням, частина 3 ст. 38 КЗпП України, зобовязано Технікум у звязку з цим внести зміни до трудової книжки позивача в частині формулювання причин звільнення. З відповідача на користь позивача стягнено 4983 гр. 02 коп.,що складається з сум вихідної допомоги у розмірі 2914гр. 20 коп. ; заробітної плати за 2 відпрацьованих дні 29 та 31 серпня 2005 в розмірі 38гр. 82 коп.; середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення в розмірі 2000 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 та Харківський радіотехнічний технікум подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позову в частині поновлення строків звернення до суду з вимогами про поновлення порушених трудових прав при звільнені та поновлення на роботі, визнання незаконними наказів відповідача № 293 від 24.09.2007, № 298 від 13.11.2000, № 190 від 25.06.2003, № 88 від 24.03.2004 та № 30 від 28.01.2008 року та їх скасування, визнання запису про її звільнення в трудовій книжці незаконною, поновлення її на роботі , як незаконно звільненого працівника, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доплату до тарифної ставки, заробітну плату за два відпрацьованих дні у серпні 2008 року, середній заробіток за затримку повного розрахунку при звільненні та зобовязання посадової особи, яка винна в її незаконному звільненні відшкодувати завдану технікуму шкоду, допущення негайного виконання рішення суду та винесення окремої ухвали на адресу Міністерства освіти та науки.

В обґрунтування скарги посилалася на неповне зясування судом обставин справи, недоведеності обставин, які суд вважав доведеними, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення незаконного рішення.

В апеляційній скарзі Харківський радіотехнічний технікум просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В якості доводів апеляційної скарги зазначає на порушення судом норм процесуального та матеріального права, що виразилося у невідповідності висновків суду встановленим у справі обставинам, що призвело до порушення судом норм матеріального права. Наведене судом на сторінках 4,5,6 у мотивувальній частині рішення обґрунтування допущених технікумом порушень умов колективного договору суперечить викладеному судом обґрунтуванню на сторінках 7,8,9,10 судового рішення. Доказів будь яких порушень з боку відповідача умов колективних договорів суду не надані. Зазначені висновки відсутні в актах перевірок територіальної інспекції праці, тому підстави для зміни формулювання звільнення ОСОБА_3 та виплати їй вихідної допомоги відсутні. Крім цього, відсутні підстави для оплати їй двох днів 29 та 31 серпня 2005 року, оскільки згідно табелю обліку робочого часу позивач у ці дні не працювала. Перевіркою територіальної державної інспекції у праці від 09.02.2009 року підтверджена правомірність не оплати позивачу цих днів.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_5, який діє в інтересах представника Технікуму та ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи та обговоривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга Технікуму підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України суд апеляційної інстанції ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції, у разі невідповідності окремих висновків суду обставинам справи , якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування і вони стосуються окремих його частин.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 202 від 31.08.1998 ОСОБА_3 була прийнята на роботу з 01.09.1998 до Технікуму на посаду викладача „Інформатики і обчислювальної техніки з педнавантаженням 270 годин. (т.1, а.с. 67). Наказом директора Технікуму № 30 від 28.01.2008 року її було звільнено з роботи з 31.01.2008 за власним бажанням за ч. 1 ст. 38 КЗпП України на підставі її особистої заяви за вхідним № 25 від 22.01.2008 (т.1, а.с. 69).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині зміни формулювання звільнення з роботи, суд першої інстанції керувався ст. ст. 38, 44, 116, 117, 233, 235 КЗпП України та виходив з того, що підставою для звільнення позивача була її особиста заява від 15.01.2008 року, в якій вона просила звільнити її з роботи з 18.01.2008 року у звязку з невиконанням адміністрацією Технікуму вимог КЗпП України, закону України „Про освіту та умов колективного договору (т.1 а.с. 68), проте адміністрацією Технікуму ОСОБА_3 була безпідставно звільнена з роботи за п. 1 ст.38 КЗпП України з 31.01.2008 року.

Проте, судова колегія з зазначеним висновком суду погодитися не може.

Наявні у справі докази допущених адміністрацією технікуму порушень,що були виявлені за результатами перевірки Інспекцією у липні 2007 року ( припис № 20 01 - 510/ 166 - № 133 від 20 липня 2007 року ( Т. 2, а.с. 274 - 275)) були добровільно усунені Технікумом, що підтверджується даними акту перевірки № 20 -01 708/26672 та припису № 20 01 708/ 2672 1883 від 12 грудня 2007 року ( т.2 а.с. 276 279), крім виплати безпідставно утриманих технікумом з ОСОБА_3 у червні 2007 року коштів у розмірі 185 грн..

Оцінюючи зазначене порушення, судова колегія враховує, що воно було виявлено 20 липня 2010 року тобто майже за півроку до подання ОСОБА_3 заяви про звільнення і його не можна вважати таким, що дає підставу для звільнення позивача на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. Інших порушень трудових прав ОСОБА_3 з боку адміністрації технікуму на час її звернення з заявою про звільнення судом не встановлено. Відповідно до ч.3 ст. ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

В супереч вимог ст.,ст. 10,60 ЦПК України позивач належних доказів порушення адміністрацією Технікуму її трудових прав, що могли бути підставою для розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України суду першої та апеляційної інстанції не надала.

За таких обставин , судова колегія вважає, що звільнення ОСОБА_3 було проведено з дотриманням встановленого законом порядку та відповідало її волевиявленню звільнення за власним бажанням.

Судова колегія також не може погодитися з висновком суду першої інстанції про порушення адміністрацією Технікуму вимог ст. 116 КЗпП України в частині виплати всіх сум, що належали позивачу в день звільнення та неправомірної не оплати роботи ОСОБА_3 29 та 31 серпня 2005 року.

За змістом ст. 116 КЗпП України стягненню в порядку встановленому зазначеною нормою права підлягають лише суми, що входять до складу заробітної плати працівника.

Згідно ст. 94 КЗпП України, ст.1 Закону України Про оплату працівід 24 березня 1995 року N 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботy.

Наведені позивачкою та встановлені судом доплати, що були зроблені Технікумом на користь позивачки з лютого 2008 року по лютий 2009 року до складу заробітної плати не входять, а є гарантійними та заохочувальними виплатами.

Факт роботи позивачки 29 та 31 серпня 2005 року у суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_3 не доведений. Згідно табелю обліку робочого часу ОСОБА_3 в зазначені дні на роботу не виходила.

Про причини своєї відсутності ОСОБА_3 адміністрацію Технікуму не повідомила, доказів присутності на робочому місті у зазначені дні суду першої та апеляційної інстанції не надала.

Правильність не оплати позивачу робочих днів 29 та 31 серпня 2005 року встановлена перевіркою Інспекції ( акт № 20 01 415/0233 від 09 лютого 2009 року ( Т. 5, а.с. 10 - 15).

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення з Харківського радіотехнічного технікуму на її користь вихідної допомоги, заробітної плати за два відпрацьованих дні в серпні 2005 року, середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні підлягає скасуванню та в задоволенні зазначених вимог позивачу належить відмовити.

Разом з тим, судова колегія погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_3 про поновлення її на попередній роботі як незаконно звільненого працівника, тому що звільнення з Технікуму відбулося за її ініціативою. У суді першої інстанції позивач пояснила, що заяву про звільнення вона не відкликає та одночасно підтримала вимоги про зміну дати та формулювання причин звільнення.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позову в частині поновлення її на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за вимушений прогул та покладення на посадову особу обовязку відшкодувати шкоду, оскільки підставою для застосування положень статей 235, 237 КЗпП України є поновлення незаконно звільненого працівника на роботі.

Судова колегія вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог про визнання незаконними та скасування наказів № 293 від 24.09.2007 року , № 298 від 13.11.2000 року , № 190 від 25.06.2003 року та № 88 від 24.03.2004 року. Вважає, що суд правильно задовольнив заяву ОСОБА_5, який діяв в інтересах Технікуму та застосував до зазначених вимог встановлений ст. 233 КЗпП України строк позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що вимога про визнання наказів незаконними та їх скасування була заявлена ОСОБА_3 26.11.2009 (т. 5 а.с. 136), хоча про їх існування позивачу було відомо набагато раніше, про що свідчать дані рішення Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2007 по цивільній справі № 2-4268/07/06 та дослідженні в судовому засіданні у суді першої інстанції матеріали цивільних справ № 2-4268/07/06 за позовом ОСОБА_3 до Технікуму, ОСОБА_6 про відміну наказу № 185 від 27.06.2007 про оголошення їй догани та № 2-339/09/08 за позовом ОСОБА_3 до Технікуму про стягнення коштів.

В супереч вимог 10,60 КЗпП України ОСОБА_3 доказів поважних причин пропуску зазначеного строку суду не надала.

Не можна погодитися також з доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 про незаконність рішення суду в частині відмови у задоволенні її вимог про стягнення доплати до тарифної ставки у звязку з незаконним зменшенням її педагогічного навантаження згідно Закону України „Про освіту (ст. 57) та Колективного договору Харківського радіотехнічного технікуму в сумі 3836гр. 81 коп. з 01.09.2007 до моменту звільнення 31.01.2008 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з п. 63 наказу Міністерства освіти України № 102 від 15.04.1993 „Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.05.1993 № 56, навчальне навантаження між викладачами та іншими педагогічними працівниками розподіляється керівником установи за погодженням з профспілковим комітетом залежно від кількості годин, передбачених навчальними планами, наявності відповідних педагогічних кадрів та інших конкретних умов, що склалися у закладі. Навчальне навантаження викладачам середніх спеціальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 в зазначеній частині, суд виходив з того, що в Технікумі в 2007-2008 навчальному році дійсно мало місце зменшення педагогічного навантаження. Про зміну істотних умов праці ОСОБА_7 була повідомлена листом від 09.07.2007 року, тобто на девять днів пізніше ніж визначений законом строк. Проте, згідно акту перевірки Технікуму Інспекцією № 20-01-708/2672 від 12.12.2007 відповідач усунув зазначене порушення та оплатив ОСОБА_3 9 днів вересня 2007 року по середньомісячному заробітку 2006-2007н.р. (наказ від 21.09.007 № 287)

Судова колегія погоджується з висновком суду, що призначаючи викладачам педагогічне навантаження на 2007-2008р.р., адміністрація Технікуму діяла відповідно до умов колективного договору та вимог закону.

Про зменшення педагогічного навантаження викладача ОСОБА_3 та про зміну умов її праці Технікум повідомив голову обласної ради Харківської профорганізації солідарних профспілок УМПР „Праця ( листи від 22.10.2007 № 405 та від 09.11.2007 № 437). Будь яких заперечень від ХПСП УМПР Працяне надійшло.

Після повідомлення про зміну умов праці, ОСОБА_3, відповідно до ч. 4 ст. 32 КЗпП України, мала право припинити трудовий договір, на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, але цього не зробила, а продовжила роботу.

Сторонами не заперечувалося, що у період з 01 вересня 2007 року по 31.01.2008 року фактичне педагогічне навантаження ОСОБА_3 складало 1/7 ставки (112 академічних часів). Заробітна плата позивачу за цей час нараховувалась та виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу, правових підстав для стягнення недоотриманої заробітної плати із розрахунку педагогічного навантаження у розмірі 720 годин не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу Харківського радіотехнічного технікуму задовольнити.

Рішення Київської районного суду м. Харкова від 17 вересня 2010 року змінити, скасувавши в частині задоволення позову ОСОБА_3 .

У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання причин звільнення, стягнення з Харківського радіотехнічного технікуму на її користь вихідної допомоги, заробітної плати за два відпрацьованих дні в серпні 2005 року, середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: