Справа №22ц-2010/10 Головуючий у І інстанції: Гуменна Н.М.
Категорія: 57 Доповідач: Шандра М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Безпятко О.І.

з участю ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представників ВАТ „ Львівобленерго ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ „Львівобленерго про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу на території гірського населеного пункту та компенсації втрачених доходів, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ „Львівобленерго про стягнення заборгованості по заробітній платі за роботу на території гірського населеного пункту та компенсації втрачених доходів відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він з 07.02.1975 року по 20.09.2002 року працював в Сколівському РЕМ. Згідно Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні» всім населеним пунктам Сколівського району надано статус гірських населених пунктів, а тому він має право на доплату 25 % надбавки до тарифної ставки, посадового окладу, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах» № 648 від 11.08.1995 р. Вважає, що відмовляючи в задоволенні позову, суд прийшов до помилкового висновку, що підставою для нарахування такої надбавки до посадового окладу, тарифної ставки є пред»явлення працівником посвідчення громадянина, який проживає, працює на території гірського населеного пункту, оскільки сам факт роботи працівників підприємства , які працюють на територіях населених пунктів, яким надано статус гірських, є підставою для отримання цими працівниками зазначених пільг відповідно до Закону України « Про статус гірських населених пунктів в Україні». Крім того, суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування постанови Кабінету Міністрів України № 648 від 11.08.1995 року, оскільки його фактична тарифна ставка була вищою від гарантованих галузевими угодами мінімальних тарифних ставок.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України « Про статус гірських населених пунктів в Україні» статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

Згідно ч.1 ст.6 цього Закону умови праці осіб, які працюють у гірських районах,

встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 р. № 648 « Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах » визначено, що на підприємствах, в установах і організаціях, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 %.

Правила видачі посвідчень громадянина, який проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчення громадянина, який проживає і працює (навчається) на території гірського населеного пункту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 345 від 19 березня 1996 р.

Відповідно до п.2 Положення посвідчення є документом, який підтверджує, що громадянину надано статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського. На підставі цього посвідчення надаються пільги, встановлені ст.ст.3,6 Закону України «Про статус гірських населених пунктів в Україні».

З огляду на наведене, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 р. № 648 умови оплати праці поширюються на осіб, які працюють у гірських районах, при підтверджені статусу цих осіб виданими їм посвідченнями.

Районним судом вірно встановлено, що позивач з 07.02.1975 року і до часу звільнення 20.09.2002 року працював у Сколівському РЕМ.

Судом встановлено, що 30.09.2009 року Плавянською сільською радою Сколівського району Львівської області позивачу було видано посвідчення серії А № 222487 громадянина, який проживає на території гірського населеного пункту, і відповідно з цього часу у позивача виникло право на одержання доплати згідно вищезазначеного закону.

Впродовж усього періоду роботи у відповідача, позивач не пред»являв такому посвідчення, що підтверджує статус особи, яка проживає, працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, а тому у відповідача не було підстав для нараховування йому заробітної плати з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.1995 р. № 648 «Про умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах».

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 29 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двох місяців безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: