Справа № 2-4584 за 2010р.
РІШЕННЯ

іменем України

5 листопада 2010 року Ленінський районний суд м.Миколаєва в складі судді Коломієць В.В., при секретарі Наумкіной І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпрект» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

19.07.2010р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ДП «НВКГ «Зоря»- «Машпрект», мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 1970р. працювала у відповідача, але у липні 2009 року адміністрація даного підприємства вимусила її написати заяву про звільнення. Як вказала позивачка, наказом від 14.09.2009р. вона була знов прийнята на роботу до відповідача на посаду секретаря-друкарки цеху № 60 на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 терміном по 30.12.2009р., а після спливу вищевказаного терміну наказом № 5 від 05.01.2010р. вона знов була прийнята на роботу до відповідача на посаду секретаря-друкарки на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2 терміном вже до 02.07.2010р. За твердженням ОСОБА_1, 29.06.2010р. вона була повідомлена відповідачем про закінчення строку її роботи на займаній посаді, у звязку з чим вона звернулася до відповідача з новою заявою про прийняття її на роботу за строковим договором, але запропонована посада її не задовольняє, наказом № 219-К від 07.07.2010р. вона була звільнена. На думку позивачки, своє звільнення вона вважає незаконним, оскільки укладеним з нею строковим трудовим договором був передбачений термін його дії - період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2, яка була надана останній до 07.07.2012р. Крім того, позивачка вважала, що відповідач всупереч вимогам ст.22 КЗпП України необґрунтовано відмовив їй у прийнятті на роботу. Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила поновити її на роботі на посаді секретаря друкарки та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Згодом, до початку розгляду судом справи по суті, позивачка уточнила свої позовні вимоги та посилаючись на пункт 2 частини 1 ст.36 КЗпП України вважала, що з 03.07.2010р. укладений з нею строковий трудовий договір перетворився у безстроковий. Також ОСОБА_1 доповнила свій позов вимогою про визнання незаконним наказом № 219-к від 07.07.2010р. про її звільнення у звязку з закінченням строку трудового договору.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_3 - уточнений позов підтримали.

Представник відповідача - ОСОБА_4 - позов не визнала, посилаючись на його необґрунтованість і вважаючи дії підприємства правомірними, оскільки згідно наказу № 217-к від 06.07.2010р. ОСОБА_2 08.07.2010р. приступила до роботи, отже термін, на який був укладений строковий трудовий договір із позивачкою, закінчився.

Заслухавши пояснення позивачки та представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 з 1970 року працювала на Південному турбінному заводі «Зоря», (яке надалі було перейменовано у В О «Зоря», що згодом шляхом реорганізації (злиття) перетворилося у ДП «НВКГ «Зоря»-«Машпрект»). Наказом № 375-к від 17.08.2009р. позивачка на підставі її заяви була звільнена з посади секретаря директора НПК з виробництва за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (ст.38 КЗпП України) (а.с. 19-20).

Наказом № 431-к від 16.09.2009р. ОСОБА_2 - секретарю-друкарці цеху № 60 - була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку після закінчення відпустки у звязку з вагітністю, пологами і догляду за дитиною згідно ст.179 КЗпП України терміном з 22.09.2009р. по 07.07.2012р. (а.с.78)

Наказом № 427-к від 14.09.2009р. ОСОБА_1 на підставі її заяви була прийнята на роботу до відповідача на посаду секретаря-друкарки цеху № 60 на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2, терміном з 22.09.2009р. по 30.12.2009р. (а.с.21, 22). Наказом № 618-к від 30.12.2009р. була звільнена із займаної посади звязку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України) (а.с.23).

Наказом № 5 від 05.01.2010р. ОСОБА_1 на підставі її заяви була прийнята на роботу до відповідача на посаду секретаря-друкарки цеху № 60 на період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_2, терміном з 04.01.2010р. по 04.07.2010р. (а.с.25, 96).

Наказом № 219-к від 07.07.2010р. ОСОБА_1 була звільнена із займаної посади у звязку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.28).

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що між сторонами був укладений строковий трудовий договір (п.2 ч.1 ст.23 КЗпП України), термін якого пов'язаний саме із знаходженням ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто, термін якого зарані неможливо точно визначити, оскільки відповідно до ст.179 КЗпП України жінка, якій надана частково оплачувана відпустка до досягнення дитиною 3-з років, вправі використовувати таку відпустку частково.

ОСОБА_2, використовуючи дане право, 05.07.2010р. звернулася до відповідача із відповідною заявою про її вихід на роботу з 08.07.2010р. (а.с.89). Згідно наказу № 217-к від 06.07.2010р. ОСОБА_2 з 08.07.2010р. приступила до роботи на займаній посаді секретаря-друкарки цеху № 60 (а.с.27).

Таким чином, приймаючи до уваги викладене, суд вважає правомірними дії відповідача щодо звільнення позивачки на підставі п.2 ст.36 КЗпП України - закінченням строку трудового договору - у звязку з достроковим виходом ОСОБА_2 з відпустки.

З пояснень позивачки випливає, що вона була попереджена відповідачем про закінчення строку дії строкового трудового договору.

Доводи позивачки і її представника щодо продовження дії укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем на підставі наказу № 5 від 05.01.2010р. строкового трудового договору на невизначений строк, суд вважає безпідставними, оскільки термін дії цього договору - знаходженням ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку - закінчився саме 07.07.2010р., тобто у день звільнення позивачки, і трудові відносини між сторонами після цієї дати не тривали.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивачки на підставі наказу № 219-к від 07.07.2010р. у звязку з закінченням строку трудового договору відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-214 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський райсуд м.Миколаєва шляхом подання протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: