Справа № 2-899/10
РІШЕННЯ

іменем України

"07" червня 2010 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Вуїва О.В., при секретарі Козачук О.C.,

за участю: позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4, третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про припинення сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення сервітуту в якому вказував, що він та відповідач є співвласниками однокімнатної квартири №22, розташованої в будинку №42 по вул. Шевченка в м. Вознесенську Миколаївської області, яку вони отримали в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

Разом з тим спадкодавець в своєму заповіті встановила сервітут, згідно якого ОСОБА_3 має право довічного користування житловою кімнатою в квартирі, що успадковувалася.

Однак ОСОБА_1 просив припинити сервітут з декількох підстав, передбачених ст. 406 ЦК України, ст. 47 ЖК України, а саме виходячи з того, що:

- відповідач протягом тривалого часу (з серпня 2009 року) в квартирі не проживає;

- сумісне проживання власників в ній неможливе, оскільки вони знаходяться в неприязних відносинах;

- ОСОБА_3 є особою похилого віку та потребує стороннього догляду в той час, як квартира є малогабаритною та не призначена для проживання декількох мешканців, а тим більше для осіб, що будуть здійснювати догляд за відповідачем;

- ОСОБА_3 є співвласником житла, стосовно якого встановлено сервітут, що є окремою підставою для припинення сервітуту.

Виходячи з цих обставин, ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 свої вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснили те, що вказані обставини призвели до порушення прав ОСОБА_1, що виразилися в неможливості останнього передати житло для проживання свого сина разом з його сімєю.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 як в наданому запереченні так і в судовому засіданні позовні вимоги не визнали.

При цьому вказували, що позов ОСОБА_1 є безпідставним, оскільки ОСОБА_3 на час розгляду справи не є співвласником житла в якому встановлено сервітут, разом з тим з серпня 2009 року проживає за іншою адресою та з цього часу з вини позивача не користується житловою площею квартири, а тому ніяким чином не може перешкоджати ОСОБА_1 в здійсненні його прав власника.

Разом з тим звертали увагу на те, що саме позивач перешкоджає іншому співвласнику житла, а також особі, в інтересах якої встановлено сервітут, користуватися майном.

Зокрема він постійно залякує цих осіб та не допускає до квартири, змінивши замки на вхідних дверях.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 в судовому засіданні не вбачала підстав для задоволення позову.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, а також пояснення третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками однокімнатної квартири №22, розташованої в будинку №42 по вул. Шевченка в м. Вознесенську Миколаївської області, яка має загальну площу 31,4 кв.м., житлову - 15,4 кв.м. та складається з коридору, площею 5,1 кв.м., ванної кімнати, площею 2,3 кв.м., кухні, площею 6,4 кв.м., житлової кімнати, площею 15,4 кв.м., шафи, площею 0,5 кв.м.. балкону, площею 1,7 кв.м.

Зокрема ? частки квартири отримав позивач, а ? частку - відповідач в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6

В подальшому відповідач за нотаріально посвідченим договором дарування передав належну йому частку ОСОБА_5

Разом з тим спадкодавець в своєму заповіті встановила сервітут, згідно якого ОСОБА_3 має право довічного користування житловою кімнатою, площею 15,4 кв.м. в квартирі, що успадковувалася, що й було підтверджено у відповідних свідоцтвах про право на спадщину, виданих нотаріусом за місцем відкриття спадщини.

Згідно ст. 401, ч. 1 ст. 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут належить конкретно визначеній особі та може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном, встановлюється на певний строк або без визначення строку.

Разом з тим обтяження майна сервітутом не може вказувати на те, що власник цього майна будь-яким чином позбавляється права володіння, користування та розпоряджання цим майном, тобто обмежується в здійсненні права власності.

Перелік випадків, які є підставами для припинення сервітуту, встановлені ст. 406 ЦК України. Зокрема сервітут припиняється у разі:

1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом;

2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут;

3) спливу строку, на який було встановлено сервітут;

4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту;

5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд;

6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут;

7) в разі наявності перешкод в користуванні земельною ділянкою, щодо якої встановлено сервітут;

8) сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення;

9) сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Однак зазначені позивачем обставини до таких не відносяться, а саме:

- доводи про те, що відповідач протягом тривалого часу (майже рік) в квартирі не проживає не мають правового значення для справи, оскільки дія сервітуту припиняється лише в разі його невикористання протягом трьох років підряд;

- доводи про те, що квартира є малогабаритною та не призначена для проживання декількох мешканців, а також неможливість сумісного проживання власників з підстав наявності неприязних відносинах між ними - оскільки такі обставини не можуть бути визнані істотними для позбавлення сервітуту особи в інтересах якої його встановлено. Разом з тим, як вбачається з пояснень сторін та наданих ними доказів, останні квартиру в якій встановлено сервітут для власного проживання не використовують, при цьому позивач постійно проживає за іншою адресою та має інше житло, придатне для проживання.

Решта доводів позивача, зокрема те, що ОСОБА_3 є співвласником житла, стосовно якого встановлено сервітут, взагалі не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Водночас ОСОБА_1 не довів порушення відповідачем своїх прав в той час, як відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, про припинення сервітуту - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження

Суддя: