Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-8/10
Провадження № 2-8/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12.03.2010м. Полтава

12 березня 2010 року Ленінський районний суд м. Полтава в складі:

головуючого судді: Юхно С.П.

при секретарі: Кошиленко Н.О., Зозуля М.М., Мотієнко О.О., Заліпа Н.Ю., Курбали Т.В., Куцолап І.Г., Салашного М.О., Храмової І.Ю., Сторчак Ю.Е., Губенко І.В., Новікової М.О., Кожедуб М.В., Гарест О.М., Жовтяк Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розподіл спільного майна, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності на ? частину вкладів, визнання недійсним ордеру, стягнення коштів, та зустрічним позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на цегляний гараж,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2006 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого за час шлюбу, та визнання права власності на нього.

У позові вказує, що 07 серпня 1975 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, від якого вони мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Коли виповнилося доньці 16 років, а сину 9 років, вони з чоловіком вирішили розірвати шлюб щоб отримати ще одну окрему квартиру для дітей. У 1993 році шлюб між ними розірвано за рішенням Ленінського районного суду м. Полтава. Після розірвання шлюбу вони з чоловіком продовжували проживати разом у ІНФОРМАЦІЯ_1, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, а сімейні свята відмічали в колі близьких друзів. 01 грудня 2000 року відповідач та їх донька отримали квартиру АДРЕСА_1. З січня 2002 року, після закінчення ремонту у вказаній квартирі, у ній стали проживати донька із своїм чоловіком. Відповідач залишався проживати з позивачем у квартирі АДРЕСА_2, не припиняючи з нею сімейних відносин. На початку липня 2003 року після сварки відповідач почав проживати у ІНФОРМАЦІЯ_2. Тому, позивач просила суд розділити майно, яке вона та відповідач разом придбали.

Позивач під час розгляду справи неодноразово змінювала позовні вимоги. Позивач остаточно просила суд розподілити спільне майна, зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнати за нею право власності на ? частину вкладів в Банку, зроблених на ім'я ОСОБА_2, визнати недійсним ордер № 10 на цегляний гараж в Гаражному кооперативі «Калина-2», стягнення понесених нею судових витрат (а.с. 130-136 том 5).

Ухвалою суду від 23 лютого 2010 року (а.с. 213 том 5) за письмовою заявою позивача про відмову від частини позовних вимог провадження по справі закрито в частині стягнення з ОСОБА_2 7 700 грн., визнання недійсним державного акта на земельну ділянку площею 0,0894 га в Садовому товаристві «Факел», визнання права власності на дану земельну ділянку та права власності на самочинне будівництво - садовий будинок, який розташований в Садовому товаристві «Факел».

У листопаді 2006 року ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя (а.с.56-60 том 1). Провадження по вказаних позовах судом об'єднано (а.с.83 том 1).

Під час розгляду справи ОСОБА_2 змінив предмет зустрічного позову (а.с. 191-192 том 2). У позовні заяві вказав, що шлюб з позивачем розірвано на підставі судового рішення. У зв'язку з тим, що у нього не було іншого відокремленого житла, після розлучення він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з ОСОБА_1 Подружні стосунки він з позивачем не підтримував, спілкувався з нею як з матір'ю спільних дітей. З 23 червня 2003 року після чергової сварки з ОСОБА_1 він постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4. Він погоджується з тим, що за час шлюбу він з ОСОБА_1 спільно придбав наступне майно: садовий будинку, що розташована у с. Патлаївка Полтавського району, металевий гараж № 127 в гаражному кооперативі „Тепловозник" по вул. Зелений острів, рухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_3 та в дачному будинку, розташована у с Патлаївка Полтавського району.

Він погоджується з грошовою оцінкою вказаного майна.

Крім того в позові вказував, що все інше майно придбано ним після розірвання шлюбу, тому воно не підлягає поділу. Меблі, що знаходяться у квартирі АДРЕСА_4, належать на праві власності його доньці ОСОБА_5, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставні.

Також у позові ОСОБА_2 зазначив, що він не заперечує факт будівництва дачного будинку в садівничому товаристві „Факел" ВАТ „Полтавагаз" у період зареєстрованого шлюбу. Зважаючи на те, що дане будівництво є самочинним, а він, як власник земельної ділянки, на якій розташований будинок, заперечує щодо визнання права власності на дану споруду.

У лютому 2007 року ОСОБА_4 подала заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, та пред'явила позов до ОСОБА_1 про визнання права власності на цегляний гараж ( а.с.156-159 том 2). У позові зазначала, що цегляний гараж № 6 у гаражному кооперативі „Калина-2", який ОСОБА_1 вказала як спільне майно із ОСОБА_2, згідно договору купівлі-продажу належить їй на праві власності. На підтвердження позовних вимог ОСОБА_4 надала суду копію розписки ОСОБА_2 від 11 липня 2002 року, в якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_4 10 тис. грн. у рахунок оплати вартості гаража № 6 у кооперативі „Калина-2". Вважає, що право власності на гараж у ОСОБА_2 виникло з моменту внесення ним пайового внеску (отримання чи реєстрація інших правоустановчих документів згідно чинного на той час законодавства не вимагалося). Також, ОСОБА_4 зазначала в заяві, що чинне на час укладення вказаного договору купівлі-продажу гаража, законодавство не вимагало нотаріального посвідчення даного договору. Тому, просила суд визнати за нею право власності на цегляний гараж № 6 у гаражному кооперативі „Калина-2".

Ухвалою суду від 18 жовтня 2007 року до участі у справі в якості третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, допущено ОСОБА_4, та об'єднано провадження по первісному позову ОСОБА_1 та за позовом ОСОБА_4 (а.с.181 том 2).

Під час розгляду справи у суді ОСОБА_2 2 листопада 2007 року подав заяву про застосування строку позовної давності до правовідносин, які виникли між сторонами (а.с. 199 том 2). У заяві зазначав, що шлюб між сторонами розірвано 10 серпня 1993 року, а з позовом позивач до суду звернулася З0 червня 2006 року. Тому вважає, що позивач пропустила трьохрічний строк позовної давності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, а зустрічний позов та позов третьої особи не визнала.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги по зустрічному позову та позову третьої особи підтримав, а позов ОСОБА_1 визнав частково, просив суд поділити майно, яке придбано сторонами по справі під час шлюбу, а в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_7 ОСОБА_8 позовні вимоги зустрічного позову та позову третьої особи підтримав, а вимоги позову ОСОБА_1 визнав частково, просив суд поділити майно, яке придбано сторонами по справі під час шлюбу, а в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Відповідач ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також представники третіх осіб: Садового товариства «Факел», Гаражного кооперативу «Зелений острів», Виконавчого комітету Ленінської районної в м. Полтаві ради, Спілки автомобілістів Ленінського району м. Полтави, Автогаражного кооперативу «Калина-2», Кротенківської сільської ради Полтавського району, Полтавського районного відділу земельних ресурсів в судове засідання не з'явилися, але від них до суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі ( а.с. 212, 211, 198, 169, 208, 154, 168, 206, 209, 207 том 5).

Суд вислухавши позивача, відповідача, представників третіх осіб, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_8 та, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 та позовні вимоги по зустрічному позову ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4 задоволенню не підлягають з наступних підстав:

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами та їх представниками.

Згідно копій свідоцтва про шлюб ( а.с. 8 том 1) шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровано 2 серпня 1975 року.

Рішенням Ленінського районного суду м .Полтави від 16 червня 1993 року ( а.с. 9 том 1, 314 том 5) шлюб між сторонами розірвано. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-КЕ № 455859 (а.с.10 том 1) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 10 серпня 1993 року зроблено запис № 222.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розлучення не перебували у іншому шлюбі.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 не заперечують, що під час шлюбу ними придбано наступне майно: садовий будинку, що розташований в с. Патлаївка Полтавського району вартістю, металевий гараж № 127 в гаражному кооперативі „Тепловозник" по вул. Зелений острів, рухоме майно, що знаходиться в АДРЕСА_5 ( холодильник двохкамерний, меблева стінка „Ретро", кухонний гарнітур, диван-піаніно, шафа для одягу, стіл письмовий, стіл-тумба, килим, люстра-кришталева, диван), рухоме майно, що знаходиться в кв. 26 до пров. Рибальському, 2 диван, рухоме майно, що знаходиться в садовому будинку, який розташований в с Патлаївка Полтавського району ( холодильник „Кодри", пральна машина, телевізор чорно-білий, магнітофон, люстра, диван, стіл письмовий).

Після розірвання шлюбу 10 серпня 1993 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до липня 2003 року продовжували проживати у ІНФОРМАЦІЯ_5. Даний факт сторони не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 стверджував, що після розірвання шлюбу він з ОСОБА_1 шлюбних стосунків не підтримував, спав у окремій кімнаті, окремо харчувався, мав самостійний бюджет, яким розпоряджався на власний розсуд.

Вказані твердження ОСОБА_2 спростовуються показаннями його доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6, даними ними в судовому засіданні, які суду пояснили, що після розірвання шлюбу в 1993 році між їх батьками, у їх відносинах нічого не змінилося: вони продовжували проживати як подружжя спільно вели господарство, мали спільний бюджет, проживали в одній кімнаті.

Показання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 узгоджуються з показаннями третьої особи ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 ОСОБА_20 та інших.

Зокрема ОСОБА_12 суду пояснив, що його дачний будинок знаходиться в одному садівничому товаристві, що і в ОСОБА_2 Вони з дружиною та ОСОБА_2 з ОСОБА_1 ходили один до одного в гості. Сторони по справі спілкувалися як подружжя.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що вона з жовтня 1993 року по червень 1996 року працювала разом з ОСОБА_1 в нотаріальній конторі. ОСОБА_2 часто на протязі робочого дня телефонував до ОСОБА_1, а по закінченню роботи він приїздив по ОСОБА_22 на автомобілі. У неї склалося враження, що це зразкова сім'я.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що ОСОБА_2 працював у ДТ „Житло Сервіс" слюсарем з 1990 року по 2003 рік. Заробітну плату ОСОБА_2 вона кожного місяця приносила до нотаріальної контори ОСОБА_1 З липня 2003 року ОСОБА_2 заробітну плату отримував сам у касі.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона з січня 2003 року працює разом з ОСОБА_1 в нотаріальній конторі. ОСОБА_2 часто до ОСОБА_1 телефонував на роботу та приносив різні речі. ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 їздили на дачу.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що сім'ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає 30 років. Це була позитивна сім'я. Відносини між ними розірвано влітку 2003 року.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що з 1999 року по 25 січня 2002 року працювала разом з ОСОБА_1 в нотаріальній контрі. Її познайомили з ОСОБА_2, як з чоловіком ОСОБА_1 Пізніше вона дізналася, що вони розлучені. На святкуванні 50-тиріччя ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 був як чоловік.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що він працював разом з ОСОБА_2 Він 19 березня 2002 року був на святкування 50-тиріччя ОСОБА_2 На цьому святі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були присутні як сім'я.

Крім того, показання сина та доньки сторін підтверджуються фотокартками ( а.с. 83-102, 227 том 1, а.с. 83-101 том 2) та відеозаписом святкування 50-тиріччя відповідача ОСОБА_2, оскільки достовірність цих доказів по справі не викликає сумнівів внаслідок технічної фіксації, яка унеможливлює їх фальсифікацію. ОСОБА_2 під час розгляду справи не заперечував факт достовірності цих доказів, а також не надав суду докази на їх спростування.

На фотокартках відображено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживали однією сім'єю ( спільно святкували сімейні свята, дні народження, відпочивали в колі друзів, відвідували батьків відповідача, піклувалися про дітей ). На відеозаписі святкування 50-тиріччя ОСОБА_2 зафіксовано, що між сторонами були взаємовідносини як подружжя.

Той факт, що після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільний бюджет підтверджується копією конверта із записами обох сторін про кількість покладених у даний конверт коштів та про те, хто та коли і в якій сумі взяв кошти з даного конверту ( а.с. 76 том 1).

У паспорті ОСОБА_2, який виданий 06 вересня 200 року ( а.с. 258-259 том 2), мається штамп про реєстрацію шлюбу 02 серпня 1975 року з ОСОБА_23 - дошлюбне прізвище позивача. Вказане свідчить, що на момент заміни паспорта, а саме на 06 вересня 2000 року, відповідач не заперечував, що позивач записана у його паспорті як дружина.

Враховуючи вказані докази по справі, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_24, ОСОБА_4, ОСОБА_25, які суду стверджували, що сторони після розлучення не підтримували подружні відносини. Також, судом враховується, що дані свідки про обставини спільного проживання позивача та відповідача після їх розлучення знали зі слів ОСОБА_2 Крім того, показання свідка ОСОБА_24 суд не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні вона вказувала, що ОСОБА_1 відбила у неї ОСОБА_2 Враховуючи те, що свідок до цього часу із жалем говорить про дану обставину, тому це свідчить про те, що свідок має неприязні стосунки з позивачем ОСОБА_1, та упереджено і необ'єктивно ставиться до ОСОБА_1, що впливає на об'єктивне відображення обставин по даній справі.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що після розлучення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжувалися відносини, що притаманні подружжю: вони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільно ним розпоряджалися.

Дана обставина підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18, яка суду пояснила, що вона проживає поряд з квартирою ОСОБА_1 Вона навчала дітей позивача та відповідача, тому часто була у них вдома. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до липня 2003 року проживали однією сім'єю. На початку липня 2003 року вона бачили як ОСОБА_2 стукав у двері квартири, а ОСОБА_22 йому не відчиняла, хоча була вдома. Через декілька днів ОСОБА_1 їй розповіла, що вони з чоловіком посварилися. Дату вказаної події вона запам'ятала, оскільки через декілька днів їй повинні були робити операцію.

Крім того, ця обставина також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 - доньки сторін та ОСОБА_6 сина сторін, ОСОБА_15, ОСОБА_26Т, ОСОБА_17

Таким чином, фактичні шлюбні відносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували з 10 серпня 1993 року до липня 2003 року, тому суд приходить до висновку, що майно придбане сторонами в цей період є їх спільною власністю ( ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, який діяв на час придбання сторонами спірного майна).

Вирішуючи питання про те, яке саме майно, що вказане у позовах підлягає поділу між сторонами, суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що пральна машина «Індезит» у 2002 році подарована йому на честь його п'ятдесятиріччя.

Дані обставини підтверджуються копіями наказу ВАТ «Полтавагаз» від 20 березня 2002 року (а.с. 44 том 2) та акту ВАТ Полтавагаз» від 19 березня 2002 року (а.с.37 том 2), а також показаннями свідка ОСОБА_6 - сина сторін.

Тому суд вважає, що вказана пральна машина не може бути включена до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами, оскільки вона не придбавалася ними за спільні кошти, а подарована відповідачу на день народження.

Крім того, ОСОБА_2 суду пояснив, що два велосипеди «України» та два балони зрідженого газу давали йому його батьки, складну драбину він придбав у 2005 році, одне крісло - ліжко він приніс з роботи (воно було списане), а інше крісло - ліжко - придбане під час шлюбу з ОСОБА_1, але в зв'язку з тривалим часом експлуатації, воно знаходиться в непридатному для використання стані, столу з мармуровою столешніцею на час розгляду справи у нього в користуванні немає.

Отже, зазначене майно не може бути включено до переліку майна, яке підлягає поділу між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 у своїй заяві про зміну позовних вимог не включала позовну вимогу про поділ коштів, які були витрачені нею разом з відповідачем на вирівнювання штукатурки стін та стель у середині квартири № 26, що розташована по провулку Рибальському, 22 в м. Полтаві, а тому суд не включає вартість цих робіт в сумі 1 728 грн. (вартість вирівнювання стін) та 570 грн. (вирівнювання стелі), а всього в сумі 2 298 грн. до переліку майна, що підлягає поділу між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що стіл тумба та 2 килими прийшли в непридатність та, що вказаних речей на день розгляду справи немає.

Таким чином, суд не включає дані речі в перелік майна, що підлягає поділу між сторонами.

Сторони не заперечували, що всі інші речі, які перелічені у первісному та зустрічному позовах придбані нами під час шлюбу та в період з 10 серпня 1993 року по липень 2003 року.

Крім того, враховуючи те, що садовий будинок та цегляний гараж № 6 не прийняті в експлуатацію, тому суд приходить до висновку, що при вирішення спору можуть бути об'єктом поділу будівельні матеріали, які використані для будівництва вказаних споруд. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 травня 2005 року квартира АДРЕСА_6 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 по ? частині ( а.с. 194 том 2).

Таким чином вартість будівельних матеріалів та вартість ремонтних робіт, які просить розподілити позивач ОСОБА_1, на час розгляду справи належать на праві власності в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_5, тому між сторонами по справі підлягає поділу ? частина коштів витрачених на будівельні матеріали та ремонтні роботи, а саме вартість будівельних матеріалів і виробів в сумі 8 961 гри. 50 коп. (17 923 грн. - загальна вартість будівельних матеріалів та виробів) /2 = 8 961 грн. 50 коп.) та вартість робіт для проведення ремонту квартири в сумі 2 355 грн. 50 коп. (7 009 грн. (загальна вартість робіт) - 2 298 грн. (вартість робіт, які не включені в позовні вимоги) /2=2 355 грн. 50 коп.).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами підлягає поділу наступне майно та вартість робіт ( з урахуванням їх вартості, яка визначена експертизами):

1. ОСОБА_1 підлягає виділенню наступне майно:

· будівельні матеріали, з яких збудовано споруду цегляний гараж та підвал, які розташовані в гаражному кооперативі «Калина-2» по вул. Чураївни в м. Полтаві вартістю 85 008 грн. 00 коп.;

· холодильник двокамерний, 1990 року придбання, вартістю 293 грн. 90 коп.;

- меблеву стінку «Ретро» - набір корпусних меблів, журнальний стіл, 2 крісла, 1983 року придбання, вартістю 1 383 грн. 90 коп.;

· кухонний гарнітур ( виробник Карлівська меблева фабрика), 1983 року придбання, вартістю 257 грн.;

· диван-піаніно, оранжевого кольору, 1983 року придбання, вартістю 427 грн. 50 коп.;

· шафу для одягу на три відділення, темно-коричневого кольору, 1975 року придбання, вартістю 160 грн. 00 коп.;

· стіл письмовий - однотумбовий, темно-коричневого кольору, 1990 року придбання, вартістю 200 грн. 00 коп.;

· килим настінний червоного кольору з коричнево-бежевим орнаментом вартістю 560 грн. 00 коп.;

· люстру кришталеву із чеського скла, 1983 року придбання, вартістю 974 грн. 00 коп.;

· диван із світлою оббивкою з коричневими квітами, тканини гобелен, 1990 року придбання, вартістю 2 280 грн. 00 коп.;

· телевізор «Део» вартістю 180 грн. 00 коп.;

2. ОСОБА_2 підлягає виділенню наступне майно:

· металічний гараж № 127, який розташований за адресою: вул. Зелений Острів, м. Полтава вартістю 7 800 грн. 00 коп.;

· будівельні матеріали, які використані для будівництва садового будинку в Садовому товаристві «Фалек», що розташовану в с. Патлаївка Полтавського району в сумі 37 100 грн.

· ? частину коштів, витрачених для проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_6 в сумі 2 355 грн. 50 коп.;

- 1/2 частину коштів, витрачених на будівельні матеріали, що використані для проведення ремонту квартири АДРЕСА_6 в сумі 8 961 грн. 50 коп.;

· м'який куточок, бежева велюрова оббивка, 2001 року придбання, вартістю 4 506 грн. 70 коп.;

· стінку в прихожу - вбудована шафа індивідуального виготовлення та монтажу вартістю 1 824 грн. 90 коп.;

· стінку кухонну, польського виробництва - набір корпусних меблів із 9 елементів (матеріал - ДСП, мийка) вартістю 2 609 грн. 50 коп.;

· витяжку на кухню, 2001 року придбання, вартістю 196 грн. 00 коп.;

· диван із світлою оббивкою з коричневими квітами, тканина гобелен, 1990 року придбання, вартістю 2 280 грн.;

· холодильник «Кодри» вартістю 220 грн. 00 коп.;

· телевізор чорно-білий вартістю 400 грн. 00 коп.;

· диван, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 120 грн. 00 коп.;

· люстру, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 150 грн. 00 коп.;

· магнітофон, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 250 грн. 00 коп.;

· пральну машину «Рига», вартістю 120 грн. 00 коп.;

· стіл письмовий, вартістю 100 грн. 00 коп.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_27 не заперечували, що в разі неможливості поділити спірне майно в рівних частина, вони сплатать грошову компенсацію (а.с. 172 том 5). Тому, різниця у вартості майна підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 22 730 грн. 20 коп.

Згідно копій вкладних та компенсаційних рахунків на ім'я ОСОБА_2 (а.с. 133137, 140 том 2) та довідки ВАТ «Державний ощадний банк України» від 15 листопада 2006 року (а.с. 142 том 2) під час шлюбу на ім'я ОСОБА_2 у вказану установу Банку покладено кошти. Тому суд приходить до висновку, що за позивачем ОСОБА_1 підлягає визнання право власності на ? частину цих вкладів.

ОСОБА_2 у зустрічній позовній заяві не конкретизував вимогу щодо поділу вкладів, зроблених в установі Банку на ім'я ОСОБА_1, а саме зазначив, що при вирішення цієї позовної вимоги покладається на розсуд суду, тому ця позовна вимога задоволенню не піддягає.

Зважаючи на те, що земельна ділянка, на якій знаходиться садовий будинок, належить на праві власності ОСОБА_2, тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_10 щодо зобов'язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у користуванні даною земельною ділянкою.

Вирішуючи позовні вимоги третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на пердмет спору, ОСОБА_4 суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону СРСР «Про кооперацію в СССР» від 26 травня 1988 року, який діяв на момент організації Гаражного кооперативу «Калина-2», кооператив вважається створеним з моменту його державної реєстрації. Кооператив реєструється виконавчим комітетом районної, міської, районної в містах Ради народних депутатів за місцезнаходженням кооперативу.

Статті 6, 8, 9 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року передбачають, що кооператив створюється фізичними або юридичними особами на підставі рішення установчих зборів про його створення, має статут та підлягає державній реєстрації.

Згідно довідки Управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Виконавчого комітету Полтавської міської ради від 31 серпня 2009 року (а.с.55 том 5) Гаражний кооператив «Калина-2» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та в базі даних Міськвиконкому не значиться.

Сторони по справі та їх представник не надав суду доказів, які підтвердили б той факт, що Гаражний кооператив «Калина-2» зареєстрований в державному реєстрі, має Статут та є юридичною особою.

Враховуючи те, що Гаражний кооператив «Калина-2» не внесений до Державного реєстру та не набув статусу юридичної особи, а гараж № 6 не прийнятий в експлуатацію, тому суд приходить до висновку, що у ОСОБА_2 не виникло право власності на цей гараж в порядку ст. 15 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року, який діяв на момент будівництва спірного гаража.

Тому, ОСОБА_2, не набувши права власності на гараж, як закінчений будівництвом об'єкт, не міг розпорядитися даним гаражем, в тому числі відчужувати його ОСОБА_4

За даних обставин, суд приходить д висновку, що у третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_4 на підставі усної угоди від 11 липня 2002 року, укладеної нею з ОСОБА_2, не виникло права власності на цегляний гараж № 6 у Гаражному кооперативі «Калина-2», тому її позовні вимоги задоволенню не підлягаю в повному об'ємі.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4, на момент укладення усної угоди з ОСОБА_2 про купівлю-продаж гаража № 6 в Гаражному кооперативі «Калина-2», не була включена в члени даного кооперативу, рішення про видачу їй ордеру на гараж Виконавчим комітетом не приймалось. Дані обставини підтверджуються листами Виконавчого комітету Ленніської районної у м. Полтаві ради від 31 січня 2007 року (а.с. 203 том2) та від 14 серпня 2009 року (а.с.56 том 5). Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання недійсним ордеру № 10 від 11 липня 2002 року, виданого Ленінською районною радою народних депутатів м. Полтави та Президією союзу автомобілістів на ім'я ОСОБА_4, на заняття нею гаражу в Гаражному кооперативі «Калина-2».

Вирішуючи клопотання відповідача ОСОБА_2 щодо застосування до правовідносин по даній цивільній справі строку позовної давності суд виходить з наступного:

Під час розгляду справи сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували, що після розлучення до осені 2003 року вони разом користувалися спільним майном. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України зазначені обставини не підлягає доказуванню.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснив, що в 1998 1999 роках він бачив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в гаражі, що розташований в Гаражному кооперативі „Калина-2".

Вказані показання свідка узгоджуються з іншими доказами дослідженими в судовому засіданні і підтверджують той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримували подружні стосунки, спільно користувалися майном, придбаним після їх розлучення. Також ці показання свідка спростовують показання відповідача ОСОБА_2, що він самостійно, без участі ОСОБА_1, будував даний гараж та користувався ним.

Крім того, ОСОБА_2 в зустрічному позові (а.с. 57 том 1) вказував, що він не забороняв користуватися ОСОБА_1 дачною ділянкою. Тільки після того як він помітив, що з дачного будинку зник рулон лінолеуму, він восени 2003 року змінив замки. Крім того, ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що до осені 2003 року ОСОБА_1 вільно користувалася дачним будинком та майном, що знаходиться в ньому, а також, земельною ділянкою. Дану обставину не заперечувала ОСОБА_1

Ця обставина також підтверджується запискою, яка написана ОСОБА_2 з приводу користування городом ( а.с. 123 том 1).

Сторони не надали суду доказів, які свідчили б про те, що спір між ними щодо користування спільним майном виник до осені 2003 року.

Вказане свідчить, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після розлучення фактично користувалися спільним майном подружжя та майном придбаним ними в період з 10 серпня 1993 року по вересень 2003 року. Спір щодо користування вказаним майном між сторонами виник ввосени 2003 року - після зміни ОСОБА_2 замків на дачному будинку.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на час розірванню шлюбу між сторонами, для вимог про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлено трирічний термін позовної давності. Стаття 11 цього ж Кодексу передбачає, що строк позовної давності обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічна норма була закріплена в статті 76 ЦК України, в редакції 1963 року.

Діючими на час розгляду справи Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України визначені аналогічні норми ( статті 109, 110 Сімейного кодексу України, стаття 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу строку позовної давності в даному випадку починається з вересня 2003 року, тобто з моменту виникнення між сторонами спору щодо користування спільним майном подружжя та майном придбаним під час фактичних шлюбних відносин, та закінчується у вересні 2006 року.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 пред'явила позов у червні 2006 року, тому суд не знаходить підстав для застосування до даних правовідносин строку позовної давності.

Судові витрати сторін по даній справі підлягають розподілу між ними в рівних частинах. Керуючись ст. ст. 10, 59, 60, 130, 175, 205, 209 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розподіл спільного майна, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання права власності на ? частину вкладів, визнання недійсним ордеру, стягнення коштів - задовольнити частково.

Позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати недійсним ордер № 10 від 11 липня 2002 року, виданий Ленінською районною радою народних депутатів м. Полтави та Президією союзу автомобілістів на ім'я ОСОБА_4 на заняття гаражу № 6 в Гаражному кооперативі «Калина-2», на підставі рішення Ленінської районної ради народних депутатів м. Полтави № 65 від 16 лютого 1999 року.

Виділити із спільного майна, яке нажито під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з 2 серпня 1975 року по 09 серпня 1993 року та в період їх спільного проживання без реєстрації шлюбу однією сім'єю за період з 10 серпня 1993 року по липень 2003 року:

1. ОСОБА_1:

- будівельні матеріали, з яких збудовано споруду цегляний гараж та підвал, які розташовані в гаражному кооперативі «Калина-2» по вул. Чураївни в м. Полтаві вартістю 85 008 гри. 00 коп.;

· холодильник двокамерний, 1990 року придбання, вартістю 293 грн. 90 коп.;

- меблеву стінку «Ретро» - набір корпусних меблів, журнальний стіл, 2 крісла, 1983 року придбання, вартістю 1 383 грн. 90 коп.;

· кухонний гарнітур ( виробник Карлівська меблева фабрика), 1983 року придбання, вартістю 257 грн.;

· диван-піаніно, оранжевого кольору, 1983 року придбання, вартістю 427 грн. 50 коп.;

· шафу для одягу на три відділення, темно-коричневого кольору, 1975 року придбання, вартістю 160 грн. 00 коп.;

· стіл письмовий - однотумбовий, темно-коричневого кольору, 1990 року придбання, вартістю 200 грн. 00 коп.;

· килим настінний червоного кольору з коричнево-бежевим орнаментом вартістю 560 грн. 00 коп.;

· люстру кришталеву із чеського скла, 1983 року придбання, вартістю 974 грн. 00 коп.;

· диван із світлою оббивкою з коричневими квітами, тканини гобелен, 1990 року придбання, вартістю 2 280 грн. 00 коп.;

· телевізор «Део» вартістю 180 грн. 00 коп.;

2. ОСОБА_2:

- металічний гараж № 127, який розташований за адресою: вул. Зелений Острів, м. Полтава вартістю 7 800 грн. 00 коп.;

· будівельні матеріали, які використані для будівництва садового будинку в Садовому товаристві «Фалек», що розташовану в с. Патлаївка Полтавського району в сумі 37 100 грн.

· ? частину коштів, витрачених для проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_6 в сумі 2 355 грн. 50 коп.;

- 1/2 частину коштів, витрачених на будівельні матеріали, що використані для проведення ремонту квартири АДРЕСА_6 в сумі 8 961 грн. 50 коп.;

· м'який куточок, бежева велюрова оббивка, 2001 року придбання, вартістю 4 506 грн. 70 коп.;

· стінку в прихожу вбудована шафа індивідуального виготовлення та монтажу вартістю 1 824 грн. 90 коп.;

· стінку кухонну, польського виробництва набір корпусних меблів із 9 елементів (матеріал ДСП, мийка) вартістю 2 609 грн. 50 коп.;

· витяжку на кухню, 2001 року придбання, вартістю 196 грн. 00 коп.;

· диван із світлою оббивкою з коричневими квітами, тканина гобелен, 1990 року придбання, вартістю 2 280 грн.;

· холодильник «Кодри» вартістю 220 грн. 00 коп.;

· телевізор чорно-білий вартістю 400 грн. 00 коп.;

· диван, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 120 грн. 00

коп.;

- люстру, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 150 грн. 00

коп.;

· магнітофон, що знаходиться в садовому будинку в Садовому товаристві «Факел», вартістю 250 грн. 00 коп.;

· пральну машину «Рига», вартістю 120 грн. 00 коп.;

· стіл письмовий, вартістю 100 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 22 730 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування різниці у вартості майна, яке підлягає поділу між ними.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину вкладів, що знаходяться на рахунку, відкритому у філії Октябрського відділення № 43 «Державного Ощадного банку України» на імя ОСОБА_2:

- № 809 в сумі 00 грн. 14 коп.

· -№ 915511460 в сумі 1 038 грн. 13 коп.

· № 0574339 в сумі 8 коп.

· № в сумі 621 грн. 84 коп.

· № 0574340 в сумі 00 грн. 02 коп.

· № 015506 в сумі 00 грн. 20 коп.

· №915513109 в сумі 677 грн. 58 коп.

· № 0579508 в сумі 00 грн. 02 коп.

Відмовити в іншій частині позовних вимог за позовами ОСОБА_1.

Відмовити в іншій частині позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частину понесених витрат, що пов'язані з проведенням судових експертиз в сумі 2 981 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину понесених витрат, що повязані з проведенням судових експертиз в сумі 350 грн.

Стягнути витрати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ? частину понесених ним витрат на правову допомогу в сумі 2 250 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 541 грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 649 грн. 59 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на цегляний гараж.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави. Заява про апеляційне оскарження подається через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 10 днів в з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлено 15 березня 2010 року.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_29