Словянський міськрайонний суд Донецької області
Справа 2-111-10
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 жовтня 2010 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі :

головуючий суддя Мінаєв І.М.

при секретарі судового засідання Бондарєвій В.П.

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

представник відповідача СГІРФО Словянського РВ ГУМВС не зявився

представник відповідача ОСОБА_5 міської ОСОБА_5 не зявився

представник третьої особи орган опіки та піклування

ОСОБА_5 міської ОСОБА_5 не зявився

відповідача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7,

що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Словянського РВ ГУМВС України в Донецькій області про вселення, виселення і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, поділ майна та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, що діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8, ОСОБА_5 міської ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування ОСОБА_5 міської ОСОБА_5, про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного майна, визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

В С Т А Н О В И В :

До суду 06.08.2009р. звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про вселення, виселення і усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить жилий будинок №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське Словянського району Донецької області з господарськими та побутовими будовами та спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2000р., який був зареєстрований в КП БТІ м. Словянська 21.04.2000р.

З відповідачкою ОСОБА_3 він перебував в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2001р. по 31.01.2006р. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою він зареєстрував останню в указаному будинку, в якому вона фактично проживає і на теперішній час. На даний час належний йому жилий будинок потрібний для власного використання та проживання з новою сімєю, але відповідачка перешкоджає в цьому, до будинку не пускає, чим порушено його право на житло. Прохає виселити ОСОБА_3 з жилого будинку №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське Словянського району, вселити його в указаний будинок, зобовязавши ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в користування жилим будинком, а також зобовязати відділ СГІРФО Словянського РВ ГУМВС анулювати реєстрацію ОСОБА_3 в указаному будинку.

02.02.2010 року позивач доповнив позовні вимоги, зазначивши, що з відповідачкою вони перебували у фактичних шлюбних відносинах з січня 1998р., з цього часу мали спільний бюджет, вели спільне господарство та мешкали за адресою АДРЕСА_1. Оскільки ця квартира їм подобалася, то вони за спільні кошти її придбали та 22.09.1998р. нотаріально оформили договір купівлі-продажу квартири на імя відповідачки. Оскільки ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя, то прохав визнати цю квартиру спільним сумісним майном, призвести поділ квартири, визнавши за ним право власності на 1/2 частку.

ОСОБА_3 07.09.2009р. звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного майна, визначення порядку користування земельною ділянкою, посилаючись на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 з січня 1998 року до 19.04.2001р., коли вони зареєстрували шлюб. 31.01.2006р. їх шлюб був розірваний. Під час перебування в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 вони проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, що є її власністю, при цьому вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

13.04.2000р. в період знаходження їх в фактичних шлюбних відносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу жилого будинку №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське Словянського району, в якому вони стали спільно проживати та були зареєстровані. Під час проживання вони призвели поліпшення : замінили паркан, двері та вікна, дах, провели водопровід в будинок та у двір, встановили в будинку систему парового опалення, нову ванну, у дворі збудували вбиральню та душ, замінили ступені у підвалі, спорудили навіс (бесідку) з шиферу, зробили замощення двору та бесідки, зробили зливну яму та обклали цеглою, обклали будинок силікатною цеглою, обладнали фундамент будинку відмостками за усім периметром, збудували гараж з ямою та коморою, спорудили металевий навіс для винограду, приміщення для утримання домашніх тварин та зберігання дров. В жилому будинку зробили ремонт штукатурка стін та стелі, замінили шпалери, пофарбували вікна, двері, поли. На кухні встановили бак для нагрівання води. Вказане спірне приміщення за час їх перебування у фактичних шлюбних відносинах та в період перебування в зареєстрованому шлюбі суттєво збільшилося у своїй вартості внаслідок їх з відповідачем спільних затрат та бажає розподілити вказане домоволодіння з виділенням її 1/2 частки. Прохала суд встановити факт спільного проживання її з ОСОБА_1 з січня 1998р. по 19.04.2001 року, визнати жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське спільною сумісною власністю, поділити цей будинок та виділити її в натурі 1/2 частину або визначити порядок користування, визнавши за нею право власності на 1/2 частку цього домоволодіння; визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до розміру часток в спірному домоволодінні, стягнути з відповідача на її користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

02.02.2010р. відповідачка доповнила свої позовні вимоги та прохала призвести поділ земельної ділянки №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське Словянського району Донецької області , площею 0,1516 га, визнавши за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 02.02.2010р. задоволено заяву ОСОБА_3, залишено без розгляду позовні вимоги щодо визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 15.02.2010р. задоволено заяву ОСОБА_1, залишено без розгляду позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні жилим будинком, вселення та виселення.

23.02.2010р. ОСОБА_3 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.05.1999р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 Прохала визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку №34 по вул. Краснолиманській м. Словянська від 22.07.2003р., укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_6, призвести розподіл даного жилого будинку, визнавши за нею право власності на 1/2 його частку та визначити порядок користування даною земельною ділянкою відповідно до часток її та ОСОБА_1, поновити її строк для звернення до суду з даним позовом. Також прохала поділити автомобілі АЗЛК-412,1975 р. випуску, держномер 377-26 ЕВ та АЗЛК-21412,1989 р. випуску, держномер 77985 ЕВ, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь 1/2 частку вартості цих автомобілів. Свої додаткові позовні вимоги ОСОБА_11 мотивувала тим, що жилий будинок №34 по вул. Краснолиманській м. Словянська був придбаний нею з ОСОБА_1 за спільні кошти в період спільного проживання без реєстрації шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. За договорами від 29.05.2009р. ОСОБА_1 цей будинок без її згоди продав ОСОБА_6, а остання 22.07.2003р. продала будинок ОСОБА_10 Цими договорами порушені її права та договори не відповідають вимогам закону. Про ці договори її стало відомо під час пояснень ОСОБА_1 по даній цивільній справу в судовому засіданні і тому строк звернення до суду нею пропущений з поважних причин. Зазначені в позові автомобілі також є спільною сумісною власністю подружжя та бажає залишити їх у ОСОБА_1, стягнувши з нього на її користь 1/2 частку їх вартості. Свої вимоги обґрунтувала ст.ст.48,112 ЦК України 1963р., ст..ст.22,23,28,29 КпШС в редакції 1969р., ст.105 ЗК України.

Ухвалою суду від 26.04.2010р. залучено до участі у справі в якості відповідачів ОСОБА_12 міську раду, ОСОБА_7, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_8, в якості третьої особи орган опіки та піклування ОСОБА_12 міської ради.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі. Додатково ОСОБА_1 пояснив, що познайомився з відповідачкою в січні 1998 року та з цього часу стали спільно проживати за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, періодично він ночував у відповідачки, допомагав по господарству робив арки, водопровід, стінку, але у нього в цей час був будинок по вул.. Краснолиманській. Будинок та земельну ділянку №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське вони придбали за час спільного проживання та ведення спільного господарства. Влітку 2000р. вони з відповідачкою разом їздили до с. Нікольське, де робили ремонт в будинку №20 по вул. Комінтерну. Жити в цей будинок вони переїхали в березні 2001р., а в травні 2001р. відкрили в цьому будинку торгівельний кіоск. Разом та під час спільного проживання вони дійсно зробили ремонт та поліпшення в будинку дах, парка н та інше, окрім баку та колонки це відповідачка зробила без нього. В цьому будинку відповідачка була зареєстрована з його згоди. Вони припинили спільне проживання восени 2008 року, в цей час він став проживати в м. Словянську у дітей, а в будинку залишилися проживати відповідачка. Під час їх проживання на ІНФОРМАЦІЯ_2 та у с. Нікольське він перевозив свої особисті речі та предмети гігієни. В спірному будинку вони посадили фруктові дерева, а домашніх тварин гусей, курей, бичка вони тримали в іншому будинку №25 в тому ж селі. Ключа від спірного будинку №20 у нього немає, оскільки відповідачка замінила замок, з цього приводу він до правоохоронних органів чи інших уповноважених органів не звертався. Прохав його позов задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Квартира АДРЕСА_2 була придбана під час сумісного проживання за спільні кошти. Разом з відповідачкою вони стали спільно проживати з 13.01.1998р., він встановив газову колонку, колонка належала йому та відповідачка заплатила майстру лише за встановлення. Спочатку відповідачка жила в цьому ж підїзді, але на другому поверсі, а потім вони вирішили спільно купити квартиру №44, яку вони знімали для проживання, гроші на це відповідачка позичала у подруг, а віддавали з спільних коштів. Перед купівлею квартири вони ходили додому до власниці вона жила на четвертому поверсі в будинку біля центральної площі міста. Борги вони сплачували частками протягом наступних двох років та одна з подруг навіть подавала на відповідачку до суду про стягнення боргу. Квартиру вони купили за 3 тисячі доларів США в 1998р., в цей же час позичали і гроші. Будинок №34 по вул. Краснолиманській м. Словянська він продав з відома ОСОБА_3, яка про його продаж достовірно знала, вони разом були присутніми у нотаріуса. Автомобіль АЗЛК, 1989р. після аварії він продав за 2500 грн за запчастини в період шлюбу, гроші віддав ОСОБА_3, інший автомобіль АЗЛК,1975 року випуску він з відома дружини здав на металобрухт в період шлюбу та гроші також віддав її. Ці автомобілі на даний час не зняті з обліку, але фактично їх немає. Письмової згоди під час продажу будинку №34 по вул. Краснолиманська від ОСОБА_3 нотаріус не вимагав, оскільки шлюб у них на той час не був зареєстрований. ОСОБА_3 за квартиру АДРЕСА_3 їх спільні кошти 3 тис. доларів США, з яких були гроші від продажу будинку №34 по вул. Краснолиманська, решту коштів позичали у знайомих, у тому числі 800 доларів у її подруги ОСОБА_13, яка пізніше зверталася до суду про стягнення цієї суми. Він на цьому суді був присутнім та ОСОБА_3 визнавала, що ці гроші позичала для придбання квартири. Вимоги щодо визнання договорів купівлі-продажу недійсними не визнали, оскільки ст..48 ЦК України 1963р. передбачає порушення інтересів малолітніх дітей і не має відношення до цієї угоди, а згідно ст.ст.13,.22 КпШС України між ними не виникло обовязків подружжя до реєстрації шлюбу 19.04.2001р. Самі ж оспорювані договори укладені у спосіб та формі, передбаченій законом.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, прохали відмовити та задовольнити зустрічний позов. Додатково до доводів, викладених в уточненій позовній заяві, пояснили, що ОСОБА_3 не чинить перешкод позивачу в користуванні будинком, вони спільно проживали однією сімєю з січня 1998р. по день реєстрації шлюбу, спочатку жили у належній її квартирі по вул.Ж.Революції,56/44 м. Словянська, а потім придбали за спільні кошти будинок №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське, в якому зробили ремонт, поліпшення та у якому вона проживає по теперішній час. Документів на будинок та земельну ділянку у неї немає. Заперечували проти задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_2 з тих підстав, що ця квартира була придбана відповідачкою у вересні 1997р. за її особисті кошти, а нотаріально оформили договір через відсутність необхідних документів та відїзд власниці квартири через рік. Квартира була купована за 3500 доларів США. Гроші у сумі 3500 доларів США віддала у присутності знайомої ОСОБА_14. Гроші 2000 доларів США позичала у ОСОБА_15, якій борг на даний час повернула, але оригінал розписки залишився у неї, вона цьому значення не придає. Дійсно вона позичала 800 доларів США у ОСОБА_13, але їх повернула згідно рішення суду і позичала для купівлі товару, а не для купівлі квартири. З рішенням суду була згодна повністю і виконала його без оскарження. Автомобілями вона користувалася в комерційних цілях, наймала водія, бо не було посвідчення у самої. Потім відповідачка пояснила, що автомобілями не користувалася ніколи та не знає що з ними. Про продаж будинку №34 по вул. Краснолиманська м. Словянська не знала до судового засідання, у нотаріуса не була присутньою, свою згоду на продаж не давала.

Відповідач ОСОБА_7 суду пояснила, що вона з 2004р. разом з малолітньою дочкою ОСОБА_16 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Цей будинок придбала її бабуся ОСОБА_10 для її батька ОСОБА_17, які на даний час померли, а вона не оформила спадкових прав через брак коштів. Цей будинок був придбаний у ОСОБА_6, обставини придбання її не відомі, вона на той час була неповнолітньою. Прохала у позові відмовити, розглянути справу за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 прохала у задоволенні позову відмовити, надавши письмові заперечення, згідно яких про придбання будинку №34 по вул. Краснолиманській м. Словянська вона спілкувалася з ОСОБА_1, з яким була його дружина, вона і була присутньою в нотаріальній конторі при укладенні договору. Вона памятає, що продавці мали намір після продажу будинку №34 купити собі будинок в іншому місті для ведення господарства. У 2003р. цей будинок був нею проданий, прохала розглянути справу за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_12 міська рада, СГІРФО Словянського РВ ГУМВС, третя особа орган опіки та піклування ОСОБА_12 міської ради надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Суд відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить жилий будинок №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області з господарськими та побутовими будовами та спорудами на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2000р., який був зареєстрований в КП БТІ м. Словянська 21.04.2000р. ( а.с.9-11).

Відповідно до Державного акту про право приватної власності на землю, виданого 19.04.2001р. ОСОБА_18 народних депутатів ОСОБА_1 передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1516 га за адресою с. Микільське, вул. Комінтерна,20 ( а.с.91).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.09.1998р., посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_19 та зареєстрованого в реєстрі за №7403, зареєстрованого у КП БТІ м. Словянська 11.12.1998р. ОСОБА_1 ( до шлюбу ОСОБА_20 ) ОСОБА_21 придбала двохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 ( а.с.95-96).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.04.2001р. по 31.01.2006р. ( а.с.5-6), а в фактичних шлюбних відносинах перебували з січня 1998 року по день реєстрації шлюбу 19.04.2001 року, що не оспорювали сторони в судовому засіданні.

Відповідно до довідок ОСОБА_18 сільської ОСОБА_18 ( а.с.7-8), ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 (Микільське) Словянського району вул..Комінтерна,20 з 11.07.2000р. по теперішній час, фактично за даною адресою не проживає; ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5 (Микільське) Словянського району з 30.12.2003р. та проживає в будинку по теперішній час.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №800/09 від 30.11.2009р., ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою Словянський район с. Нікольське (Микільське) вул..Комінтерна,20 складає 24600 грн, особливості будівлі жилого будинку роблять його розподіл на дві ізольовані частки ( в натурі) неможливим. Призвести розподіл 1/2 частки в натурі не є можливим ( а.с.45-63).

З пояснень свідка ОСОБА_22 вбачається, що вона підтримує дружні стосунки з ОСОБА_3 та знайома з нею з 1995 року. Позивача знає з січня 1998 року, оскільки з цього часу він став проживати з відповідачкою за адресою м. Словянськ вул..Ж.Революції,56/44. Вона з чоловіком неодноразово бувала у гостях у позивача та відповідачки за вказаною адресою, вони вели спільне господарство, він допомагав відповідачці у роботі та по господарству, позивач поводив себе як член сімї відповідачки. Зі слів ОСОБА_3 її відомо, що вони з позивачем за спільні кошти придбали будинок у с. Нікольське у квітні 2000 року, в цьому будинку вони спільно та за спільні кошти робили ремонт дах, паркан, гараж, господарські будівлі, фарбували вікна та оклеювали шпалерами кімнати. В цьому будинку вона була після його придбання та бачила його непридатний для проживання стан. У гостях у сторін вона бувала 1-2 рази на місяць. На даний час вони не проживають разом, коли припинили спільне проживання її не відомо, але у серпні 2009 року в будинку у с. Нікольське під час її приїзду вона там бачила ОСОБА_1, вони спокійно спілкувалися, були нормальні стосунки.

Свідок ОСОБА_23 суду пояснив, що знає позивача з січня 1998р., відповідачку з 1995 року. Йому відомо, що сторони стали разом проживати як родина в січні 1998 року та жили у квартирі відповідачки за адресою м. Словянськ вул..Ж.Революції,56/44, а потім придбали будинок у с. Нікольське та переїхали до нього десь у 2000 році. Він неодноразово з дружиною бував у них у гостях за обома адресами. Зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що будинок у с. Нікольське придбаний за спільні кошти. Йому відомо, що вони спільно ремонтували будинок, зробили паркан, дах на будинку, завели домашніх тварин. Він разом з відповідачкою часто їздили за товаром до м. Харків та позивач відчиняв йому двері, залишався у квартирі і він сприймав його як члена родини відповідачки. Він на протязі більш ніж місяця влітку 2008 та влітку 2009р. виконував ремонтні роботи у спірному будинку у с. Нікольське за проханням відповідачки, але позивача там він вже не бачив. Оплачувала роботу відповідачка, позивач в цьому участі не приймав ( він зніс стіну, замінив двері та робив ремонт у ванній кімнаті), але в цей же час бачив там позивача ОСОБА_24, який приходив туди до будинку..

Свідок ОСОБА_25 суду пояснила, що вона є дочкою позивача. У січні 1998р. позивач познайомився з відповідачкою та вони стали спільно проживати, вести спільне господарство. Жили вони на вул.Ж.Революції,56/44 м. Словянська, батько казав, що буде купувати цю квартиру на імя відповідачки, бо вони з нею так спільно вирішили. Потім вони за спільні кошти придбали будинок у с. Нікольське, робили там ремонт та переїхали туди жити, а квартиру оформили на відповідачку ОСОБА_3, цю квартиру вони викупили під час сумісного проживання. Весною 2009р. батько переїхав жити до неї, оскільки відповідачка створила умови, не сумісні для спільного проживання, що виразилося у скандалах, сварках. Стосовно автомобілів, то вона знає, що позивач та відповідачка спільно користувалися батьківським автомобілем Москвич,1989р.в., який попав у аварію та його здали на металобрухт.

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що взимку 1998р. позивач та відповідачка стали проживати однією сімєю на вул. Ж.Революції м. Словянська,56, номер квартири не памятає. Її відомо, що під час спільного проживання вони придбали квартиру, а через кілька років будинок у с. Нікольське. Вона бувала у них у гостях, але останній раз була у гостях 3 роки тому. У с. Нікольське поруч з будинком, у якому зараз проживає відповідачка, проживають її свати, та її з їх слів відомо, що відповідачка чинить перешкоди позивачу, замінила замки на дверях. У них був під час спільного проживання автомобіль Москвич сріблястого кольору, який належав ОСОБА_1, але автомобіль попав у аварію і більш її нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_27 суду пояснила, що 13 січня 1998р. позивач познайомився з відповідачкою та вони стали спільно проживати однією сімєю на вул. Ж.Революції м. Словянська, номеру будинку та квартири не знає, може показати візуально, оскільки бувала у них у гостях. Її відомо зі слів позивача, що вони за спільні кошти купили будинок у с. Нікольське, у якому потім проживали.

Пояснення свідків ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_25, ОСОБА_26, Ільїної суд приймає як достовірні докази по справі, оскільки вони не суперечать матеріалам справи, зацікавленості свідків у вирішенні справи судом не встановлено, їх свідчення обєктивно підтверджені іншими доказами по справі.

Свідок ОСОБА_28 суду пояснила, що є подругою відповідачки ОСОБА_3 Дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали якийсь час з літа 2000 року однією сімєю, але за цей час будь-якого спільного майна вони не купували за спільні кошти, як під час шлюбу, так і до нього, все купувала ОСОБА_3 за власні особисті кошти. Вона особисто позичала ОСОБА_3 гроші 1000 доларів США для купівлі квартири вартістю 3000 доларів США. В гостях у них не бувала. Також відповідачка позичала гроші на придбання квартири у ОСОБА_28, яка працювала на ринку САТУ.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що відповідачку знає з 1995р., позивача з 1999р., коли вони стали спільно проживати, квартиру на вул..Ж.Революції відповідачка придбала ще до знайомства з позивачем у 1997р., він допомагав перевозити речі з гуртожитку, а у 1999 році позивач та відповідачка офіційно одружилися і вони приходили до них у гості, також вони приходили до ОСОБА_3 на день народження, але коли у неї день народження відповісти не зміг.

Аналізуючи пояснення свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29, суд їх до уваги не приймає, оскільки вони мають в собі внутрішні протиріччя, спростовуються іншими обєктивними доказами у справі, в тому числі поясненнями самих позивача та відповідачів, актами про спільне проживання, свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та документами про придбання нерухомості під час проживання однією сімєю та перебування в зареєстрованому шлюбі.

З пояснень свідка ОСОБА_30 вбачається, що вона підтримує дружні стосунки з відповідачкою ОСОБА_3І.(вона її знає за дівочим прізвищем ОСОБА_20) з 1995 року, разом працювали на ринку. У свідка у власності була квартира АДРЕСА_2. У 1997р. вона вирішила поїхати до РФ на заробітки та продати цю квартиру. У вересні 1997р. вона у своїй квартирі зустрілася з відповідачкою ОСОБА_3 та остання передала її оговорену за квартиру суму 3500 доларів США, про що вона написала розписку, а оформити квартиру нотаріально домовилися після її повернення з РФ. В 1998р. влітку вона зібрала усі необхідні документи та 22.09.1998р. нотаріально оформили договір. Позивача ОСОБА_1 вона ніколи не бачила, квартиру продавала ОСОБА_20 та від неї дізналася, що вона проживає з чоловіком. Гроші її віддавала Візі нок у квартирі, під час передачі грошей нікого не було. ОСОБА_31 вона знає як сусідка, але вона під час передачі грошей не була присутня. В 1998р. вона дійсно проживала ІНФОРМАЦІЯ_6 на четвертому поверсі та її будинок розташований біля центральної площі міста.

Аналізуючи пояснення свідка ОСОБА_30, суд її свідчення щодо фактичного продажу квартири 15.09.1997р. за 3500 доларів США не приймає до уваги. Її свідчення мають протиріччя між зібраними у справі доказами поясненнями позивача, відповідача. Пояснення ж позивача є послідовними та свідок підтвердила той факт, що вона дійсно проживала на четвертому поверсі в районі центральної площі міста. Як міг про це дізнатися позивач, не проживаючи однією сімєю з відповідачкою та не приймаючи участі у придбанні цієї квартири, свідок не пояснила, а сам факт того, що позивач не був присутнім під час передачі грошей та нотаріального посвідчення угоди не підтверджує доводів відповідачки.

Доводи представника відповідача про те, що фактично договір купівлі-продажу квартири був вчинений 15.09.1997р. за власні кошти відповідачки не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, право власності згідно ст.227 ЦК України 1963р. позивачка набула з часу нотаріального посвідчення та реєстрації договору купівлі-продажу і посилання на п.3 договору купівлі продажу від 22.09.1998р. не свідчить про укладання договору саме 15.09.1997р, а нотаріусом зясовано про проведення розрахунку до підписання договору.

Надана представником відповідача розписка від 15.09.1997р.( а.с.114) не є належною формою договору купівлі-продажу квартири, у ній не зазначено валюту розрахунку та те, що ОСОБА_30 діяла від імені та в інтересах усіх співвласників квартири. Окрім того, у ОСОБА_30 та відповідачки була можливість для нотаріального посвідчення своїх зобовязань, як шляхом укладання попереднього договору так і іншим шляхом.

Тому суд вважає, що свідок ОСОБА_30 намагалася як подруга відповідачки уникнути розподілу спільного майна позивача та відповідачки квартири АДРЕСА_2 і її свідчення до уваги не приймає.

Після допиту свідка ОСОБА_30 15.02.2010р. представник позивача змінив свої свідчення, вказавши, що ОСОБА_31 дійсно не була присутньою під час передачі грошей за спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснила, що вона є дочкою ОСОБА_3 і мати до знайомства з ОСОБА_1 придбала квартиру по вул..Ж.Революції, а вже потім коли стали спільно проживати за спільні кошти купили будинок у с. Микільське за 100 доларів США. У них було два автомобілі Москвич, один з яких ОСОБА_1 разбив, а інший віддав своїм дітям. Мати на придбання квартири позичала гроші та віддала їх, були судові тяжби з приводу неповернення боргів, але це стосувалося позичення грошей на придбання товару для бізнесу.

Свідок ОСОБА_33 суду пояснила, що з 1997-98р. знає відповідачку ОСОБА_3, яка проживала в одному гуртожитку з її матірю. У вересні 1998р. вона позичала гроші 1000 доларів США ОСОБА_3 для придбання квартири, в оговорений строк їх не повернула та вона зверталася до суду з позовом про стягнення боргу. ОСОБА_3 ( тоді вона була ОСОБА_20) займала у неї гроші лише один раз і не на придбання товару, а на купівлю квартири на вул..Ж.ОСОБА_4, це вона знає достовірно, оскільки наступного дня був нотаріально укладений договір купівлі-продажу цієї квартири на імя відповідачки. Після рішення суду ОСОБА_20 сплатила її усю суму, при цьому до рішення суду її було повернуто 300 доларів частками їх повертали разом ОСОБА_1 та відповідачка, він був з нею. Під час розгляду справи у суді ОСОБА_3 казала, що гроші позичила на купівлю квартири.

Свідок ОСОБА_31 суду пояснила, що ОСОБА_3 придбала квартиру у ОСОБА_30, а через рік зявився ОСОБА_1 та вони стали спільно проживати. В 1997р. нотаріально договір купівлі квартири не оформили, оскільки син продавця був у місцях позбавлення волі, а сама ОСОБА_30 збиралася їхати до м. Москва. ОСОБА_1 став з нею жити через 6 місяців або через рік після знайомства наприкінці 1998р. або спочатку 1999р., у нього був мотоцикл. Спочатку вони жили у цій квартирі, а потім купили будинок у селі та переїхали туди. Сама вона до них у гості не ходила та у квартирі не була.

Свідок ОСОБА_34 суду пояснив, що відповідачку знає біля 15 років, а позивача з літа 1999р., коли вони стали спільно проживати. Квартиру по вул..Ж.Революції Тетяна купила за свої гроші, які позичала у знайомих. Гроші за квартиру ОСОБА_30 віддала власнику квартири у 1997р., оскільки та їхала до м. Москва.

Відповідно до рішення Словянського міського суду від 16.07.2002р. по справі 2-1260-2002, яке набрало законної сили, судом встановлено, що 22.09.1998р. ОСОБА_20 позичила у ОСОБА_33 суму, еквівалентну 1000 доларам США, в судовому засіданні було встановлено, в тому числі з пояснень ОСОБА_3, що гроші були позичені для придбання квартири і наступного дня був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири на імя ОСОБА_20, що обєктивно підтверджує достовірність свідчень свідка ОСОБА_33 та позивача ОСОБА_1, а також спростовує пояснення свідка ОСОБА_32 ОСОБА_34, ОСОБА_31 ( а.с.271-274).

З актів від 19.01.2010р. та від 25.01.2009р. вбачається, що будинок №20 по вул.. Комінтерну с. Нікольське Словянського району зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1, в даному будинку з квітня 2000 року по вересень 2009 року спільно однією сімєю приживали ОСОБА_1О, та ОСОБА_3, під час якого зробили поліпшення у будинку замінили паркан, двері, вікна, пофарбували їх, перекрили дах будинку, провели водопровід до двору та до будинку, за двором зробили колодязь, у будинку зробили систему опалення, збудували господарські будівлі, частину поліпшень зробила ОСОБА_3 після припинення спільного проживання. З січня 1998р. по травень 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_7 однією сімєю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет ( а.с.88-90).

Відповідно до копії записної книжки відповідачки ОСОБА_35, в ній записаний телефонний номер 3-84-63 «ОСОБА_1, власник будинку», а з витягу з телефонного довідника по м. Словянську вбачається, що телефон 3-84-03 зареєстрований за ОСОБА_3 по вул..Ж.Революції,56, що підтверджує достовірність фактів, викладених відповідачкою ОСОБА_35 ( а.с.235,335-336)

Оцінюючи докази, надані сторонами, у сукупності, суд приходить до переконання про доведеність факту спільного проживання позивача та відповідачки однією сімєю з січня 1998р. по 19.04.2001 року.

Відповідно до п.1 розділу У11 «Прикінцеві положення» СК України, зазначений Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004р., тобто одночасно з набранням чинності ЦК України. За загальними правилами дії законів та інших нормативно-правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються лише в частині тих прав і обовязків, що виникли після набрання ним чинності.

Конституцією України ( ст..41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції від 17.07.1997р. №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст..ст.316,317,319,321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16,386,391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира ( статті 379,382 ЦК України).

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ними у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить про те, що право члена сімї власника будинку ( квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, отже права членів сімї власника будинку на обєкт власності є похідними від прав самого власника.

Натомість частина 4 статті 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, за умови збереження права власності на будинок цього власника, тобто при незмінності власника майна.

Зазначені висновки не суперечать нормам ст..47 Конституції України, ст. 9 ЖК України, ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло ( користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.

Судом встановлено, що власником спірного будинку №20 по вул. Комінтерну с. Нікольське (Микільське) є позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.2000р. ( укладеного в період перебування позивачки та відповідача в фактичному шлюбі, під час проживання однією сімєю), відповідач на час придбання будинку була членом його сімї, в спірне жиле приміщення вселилася зі згоди позивача та на законних підставах, власник даного жилого будинку не змінювався, хоча відповідачка і стала колишнім членом його сімї.

Відповідно до Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007р. „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя:

- п.19. Вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє;

- п.20. при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю;

- п.23. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох;

- п.25. вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №800/09 від 30.11.2009р. неможливо визначити порядок користування спірним жилим будинком та земельною ділянкою з виділенням по 1/2 частці в натурі, а тому жилий будинок та земельну ділянку слід залишити у спільній частковій власності ( а.с.45-60).

Таким чином, судом встановлено, що спірні земельна ділянка площею 0,1516 га та жилий будинок з господарчо-побутовими будівлями і спорудами №20 по вул.. Комінтерну с. Нікольське ( с. Микільське) Словянського району Донецької області, квартира АДРЕСА_2 придбані позивачем та відповідачкою під час спільного проживання, ведення спільного господарства та є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягають поділу між позивачем та відповідачкою в рівних частках по 1/2 за кожним.

Стосовно позовних вимог про визнання правочинів недійсними судом встановлено наступне.

29.06.1998р. ОСОБА_1 купив у ОСОБА_36 житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями і спорудами №34 по вул.. Краснолиманська м. Словянська за 2546 грн, договір був посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_37, зареєстрований в реєстрі за №2834 ( а.с.137).

29.05.1999р. ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_6 купила за 3472 грн житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями і спорудами №34 по вул.. Краснолиманська м. Словянська, договір був посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_37, зареєстрований в реєстрі за №2049 ( а.с.138).

22.07.2003р. ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_10 купила за 1000 грн житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями і спорудами №34 по вул.. Краснолиманська м. Словянська, договір був посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_19, зареєстрований в реєстрі за №2060 ( а.с.139).

Відповідно до матеріалів спадкової справи після померлої ОСОБА_10, будинок №34 по вул. Краснолиманська м. Словянська вона заповіла ОСОБА_17 ( а.с.169,171,178,183).

Згідно свідоцтва про смерть 1-НО №131065 від 27.11.2006р.( а.с.149) ОСОБА_17Ю, помер 25.11.2006р., а з повідомлення 1ї ОСОБА_12 ДНК вбачається, що після смерті ОСОБА_17 спадкова справа не заводилася ( а.с.204).

Згідно домової книги та копії паспорту ОСОБА_7 вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.06.2006р. разом з малолітньою дитиною ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8.

Відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи №866/10 від 15.09.2010р. неможливо визначити порядок користування спірним жилим будинком та земельною ділянкою за адресою м. Словянськ вул..Краснолиманська,34, з виділенням по 1/2 частці в натурі, а тому жилий будинок та земельну ділянку слід залишити у спільній частковій власності ( а.с.304-314).

Стосовно вимог про розподіл транспортних засобів автомобілів НОМЕР_1, 1975 року випуску та автомобілю НОМЕР_2, 1989 року випуску суд зазначає наступне.

Відповідно до довідки начальника РЕМ від 11.03.2010р. згідно компютерного обліку за ОСОБА_1 зареєстровані транспортні засоби : автомобіль НОМЕР_1, 1975 року випуску 26.05.2001р. та автомобіль НОМЕР_2, 1989 року випуску -31.07.2002р. ( а.с.162).

Згідно висновків судових автотоварознавчих експертиз №123 від 13.10.2010р. та №124 від 13.04.2010р., дійсна ринкова вартість АЗЛК 412 д.н. НОМЕР_3 на момент проведення експертизи складає 4185,00 грн, АЗЛК 21412 д.н. НОМЕР_4 12245,00 грн ( а.с.207-208).

Відповідно до п.24 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007р. до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що вказані вище транспортні засоби були хоча і придбані під час спільного проживання та за спільні кошти, але й вони ж були відчужені в період шлюбу після аварії на запасні частини. Це ж підтвердив позивач, свідки ОСОБА_25, ОСОБА_26, відповідачка ОСОБА_3, яка спочатку пояснила, що користувалася цими автомобілями, з її дозволу ними керував водій, а пізніше і вона сама керувала, а потім пояснила, що автомобілів немає в наявності та позивач їх продав по запчастинах в 2003-2004 роках. Факт механічного пошкодження транспортного засобу АЗЛК-21412 н.з. 779-85 ЕВ підтверджений також вироком Словянського міськрайонного суду від 21.03.2005р.( а.с.332). Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підставами недійсності договорів купівлі-продажу спірного будинку 29.05.1999р. та 22.07.2003р. позивач вважає норми ст.ст.48,112 ЦК України в редакції 1963р.

Суд розглядає справу на підставі ст.ст.10,11,60 ЦПК України.

Відповідно до ст.48 ЦК України ( 1963р.) недійсним є правочин, що не відповідає вимогам закону, в тому числі порушує особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Статтею 112 ЦК України 1963р. передбачено зміст загальної власності.

Відповідно до п.п.24,30 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007р. до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд вважає можливим поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 29.05.1999р. та від 22.07.2003р., оскільки в судовому засіданні сторонами не спростовано доводи відповідачки та факт, що ОСОБА_3 про існування оспорюваних правочинів не знала і дізналася лише під час розгляду даної справи в судовому засіданні.

З оспорюваних ОСОБА_3 правочинів вбачається, що ОСОБА_1 29.06.1998р. придбав будинок №34 по вул. Краснолиманській м. Словянська за 2546 грн, 29.05.1999р. продав ОСОБА_6 за 3472 грн, в цей час ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не перебували в зареєстрованому шлюбі та законом не передбачалося згоди особи, яка проживає з власником однією сімєю, шлюб був зареєстрований між ними лише 19.04.2001р.

Відповідно до ч.2 ст.13 КпШС України, права та обовязки подружжя виникають з часу реєстрації шлюбу в органах ЗАГС.

Нотаріальна форма оспорюваних договорів дотримана, правочини вчинені дієздатними особами, укладання правочинів відповідало волевиявленню сторін за угодами, сторони виконали усі суттєві умови договору, на час розгляду справи цього майна у ОСОБА_1 в наявності немає, сума, за яку здійснено продаж, не є значною, і ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися з позовом на загальних підставах про стягнення 1/2 частки вартості цього будинку, оскільки таких вимог до сторін по справі не висувала, і тому підстав для визнання договорів недійсними у суду немає.

На підставі вимог ст..88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача не підлягають стягненню понесені по справі судові витрати : 8,50 грн судового збору та 7,50 грн ІТЗ розгляду справи у звязку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог.

Витрати позивача по сплаті судового збору 51 грн підлягають стягненню з ОСОБА_3 у розмірі 25,50 грн, оскільки майнові вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. З наданих позивачем матеріалів вбачається, що вартість спірної квартири становить 7137 грн, тобто 1% ціни позову повинен скласти 71,37 грн, позивачем сплачено 51 грн, а тому з позивача та відповідачки підлягають стягненню по 10 грн 19 коп. недоплаченої суми судового збору на користь держави.

Витрати ОСОБА_1 по сплаті ІТЗ 7,50 грн та 8,50 грн судового збору слід покласти на нього, оскільки його вимоги про виселення залишені без розгляду і він може звернутися з заявою про повернення зайво сплачених судових витрат в окремому порядку.

Витрати ОСОБА_3 по сплаті 8,50 грн судового збору слід покласти на неї, оскільки її вимоги про визначення порядку користування земельною ділянкою залишені без розгляду і вона може звернутися з заявою про їх повернення в окремому порядку.

Відповідачкою під час доповнення позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку було сплачено судового збору у розмірі 51 грн, а тому ці витрати підлягають стягненню на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 в 1/2 частині 25,50 грн.

Витрати відповідачки ОСОБА_3 по сплаті судового збору 51 грн та 120 грн ІТЗ з вимог майнового характеру підлягають стягненню на її користь з відповідача повністю, а з неї слід стягнути недоплачену суму судового збору 72 грн ( 1/2 частка від 1% вартості спірного будинку 246,00 грн за вирахуванням сплаченого судового збору 51 грн : 246,00:2-51,00=72,00 грн).

Витрати ОСОБА_3 200 грн за проведення автотоварознавчого дослідження та 51 грн судового збору про вимоги щодо визнання права власності на будинок №34 по вул. Краснолиманська м. Словянська слід віднести на її рахунок, оскільки в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з позивача витрат за надання правової допомоги у сумі 250 грн, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до Постанови КМ України №590 від 27.04.2006р. „Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних справ... та Додатку витрати, повязані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є субєктом владних повноважень не повинні перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Оскільки з 01.07.09р. по 01.10.09р. мінімальна заробітна плата складає 630 грн, з 01.01.2010р. 869 грн, з 01.04.2010р. 884 грн, а адвокат з боку відповідача ОСОБА_3 приймав участь в розгляді цивільної справи 07.09.09р. протягом 13 хвилин, з 25.01.10р. по 25.03.10р. протягом 153 хвилин, з 18.05.2010р. по 24.06.2010р.. 205 хв., з 05 по 14.10.2010р. протягом …хв..., то вартість 1 години роботи складає з 01.07.2009р. по 01.10.09р. 252 грн, з 01.01.10р. по 01.04.10р. 347,60 грн, з 01.04.2010р. по 1.07.2010р. 353,60 грн., з 01.10.2010р. 362,80 грн., (54,60 грн. + 886,38 грн. +1208,13 грн.+84,65+… = грн..) і ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в повернення витрат за надання правової допомоги, ця ж сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повернення витрат за надання правової допомоги в межах заявлених позовних вимог 1500 грн.

Керуючись ст.ст.10,11, 209,212,214-215,224-226 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа відділ громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Словянського РВ ГУМВС України в Донецькій області про поділ спільного сумісного майна задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, залишити її у спільній частковій власності та призвести її поділ наступним чином :

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2;

-визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Олександровича в відшкодування судового збору 25 грн 50 коп., витрати за надання правової допомоги 1500 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачену суму судового збору 10 грн 19 коп., а також недоплачену суму витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи 120 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору 10 грн 19 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання однією сімєю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з січня 1998 року по 19 квітня 2001 року.

Визнати жилий будинок №20 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вулиці Комінтерну села Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, залишивши його у спільній частковій власності.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку жилого будинку №20 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вулиці Комінтерну села Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку жилого будинку №20 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами по вулиці Комінтерну села Нікольське(Микільське) Словянського району Донецької області.

Поділити земельну ділянку №20 площею 0,1516 га по вулиці Комінтерну села Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області наступним чином :

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки №20 площею 0,1516 га по вулиці Комінтерну села Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки №20 площею 0,1516 га по вулиці Комінтерну села Нікольське (Микільське) Словянського району Донецької області.

Поновити ОСОБА_3 строк звернення до суду з позовом про визнання правочинів недійсними.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, розподіл жилого будинку та земельної ділянки №34 по вул..Краснолиманській м. Словянська, поділ транспортних засобів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 120 грн витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи, 25,50 грн судового збору, ... грн витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави недоплачену суму судового збору 72 грн, 25 грн 50 коп., а всього 97 грн 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачену суму судового збору 25 грн 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10 денний строк з моменту проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_38