Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

06 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 липня 2010 року,-

встановила:

У січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача за договором позики кошти в сумі 20000 доларів СІ1ІА, що станом на 19.01.2010 року еквівалентно 160024 грн., 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В обґрунтування позову посилається на те, що він вклав вказані кошти у будівництво будинку, яке здійснював відповідач. Після того, як будинок було побудовано, відповідач його продав, однак кошти йому не повернув. Тільки 08.06.2009 року ОСОБА_2 написав боргову розписку, в якій обіцяв повернути гроші до початку 2010 року. Оскільки відповідач відмовився повернути вказані кошти, просив позов задовольнити.

Рішенням Житомирського районного суду від 29 липня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріально права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його вимог. Зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги розписку на підтвердження укладення договору позики, яка написана відповідачем власноруч і ніким не оспорюється. Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів, що на нього здійснювався тиск працівниками міліції під час написання боргової розписки. Суд не зазначив, на підставі яких доказів він дійшов висновку, що гроші відповідачу не передавалися.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Статтею 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку саму кількість речей того самого роду та такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що на підтвердження укладення договору позики ОСОБА_1 надав суду розписку від 08 червня 2009 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язується повернути ОСОБА_1 борг в сумі 20000 доларів США за будинок № 8 по вул. Цюрупи в с. Зарічани, який був ними побудований та проданий. Гроші відповідач обіцяв повернути в найкоротший термін, після продажу будинку № 7-а по вул. Незнайка в с. Станишівка, але не пізніше, ніж до початку 2010 року /а.с. 41/.

Згідно зі ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним, або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Заперечуючи факт отримання грошей у борг в сумі 20000 доларів США, відповідач посилався на те, що розписку він написав під тиском працівників міліції та позивача. На дії працівників міліції він скаржився до прокуратури м. Житомира, однак відповіді не отримав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського РВ УМВС України в Житомирській області із заявою про те, що "ОСОБА_2 зловживаючи його довірою, шляхом обману заволодів грошовими коштами в сумі 30000 доларів США. В зв'язку з цим, він просив прийняти до ОСОБА_2 міри реагування, відповідно до вимог чинного законодавства" /а.с. 69/. В своїх письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначив про те, що у 2006 році він вклав в будівництво будинку № 8 по вул. Цюрупи в с. Зарічани гроші в сумі 30000 доларів США. Приблизно у липні 2008 року ОСОБА_2 продав вказаний будинок за 150000 доларів США, однак його частку грошей не повернув до теперішнього часу /а.с. 70/.

08.06.2009року у ОСОБА_2 були відібрані пояснення працівниками міліції /а.с. 71/, після чого ним була написана боргова розписка /а.с. 72/, та 13.06.2009 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України за відсутністю в його діях складу злочину /а.с. 11, 68/.

25.12.2009 року ОСОБА_2 звернувся до прокуратури м. Житомира із заявою на неправомірні дії працівників Богунського РВ УМВС України. Зазначив, що у червні 2009 року працівники міліції чинили тиск на нього та, погрожуючи притягнути до кримінальної відповідальності, змусили написати боргову розписку на суму 20000 доларів США. У грудні 2009 року його знову викликали до Богунського РВ УМВС України з метою повернення ОСОБА_1 грошей, однак він за викликом не з'явився /а.с. 65/.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 пояснив, що у квітні 2009 року у себе вдома він позичив ОСОБА_2 30000 доларів США для будівництва будинку № 8 по вул. Цюрупи в с. Зарічани. Вказані гроші він взяв у батька. Під час передачі грошей, відповідач боргову розписку не писав. Оскільки ОСОБА_2 відмовився повернути борг, він звернувся до міліції. Після того, як з відповідачем поговорили працівники міліції, ОСОБА_2В в кабінеті Богунського РВ УМВС України під його та батька диктовку написав боргову розписку на суму 20000 доларів США. Гроші в цей день він відповідачу не передавав.

Слід зазначити, що під час апеляційного розгляду позивач не зміг пояснити, чому, позичаючи ОСОБА_2 30000 доларів США, які він взяв у батька, боргову розписку було написано тільки на 20000 доларів США. Доказів того, що відповідач повернув позивачу різницю вказаних сум ОСОБА_1 не надано.

Взагалі, пояснення відповідача щодо місця і дати передачі грошей йому у борг, суми, є непослідовними та суперечливими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про безгрошевість договору позики, оскільки сам по собі факт написання ОСОБА_2

08.06.2009року розписки про отримання у борг 20000 доларів США, без передачі вказаних грошей, не породжує у відповідача обов'язку повернути обумовлену розпискою суму. Позивач в суді апеляційної інстанції підтвердив ту обставину, що 08.06.2009 року гроші, зазначені у розписці, у борг відповідачу не передавав.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, обґрунтовано встановив той факт, що 08.06.2009 року ОСОБА_2 не брав у ОСОБА_1 в борг 20000 доларів США, а тому правильно відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді