Справа №2-385/09 28.01.2010 28.01.2010 28.01.2010
Провадження №22ц-156/10
Справа № 22ц-156/10 Суддя першої інстанції: Янчук С.В.
категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

28 січня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2009 року

за позовом

Публічного акціонерного товариства „Мегабанк (далі ПАТ „Мегабанк) до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2009 року ПАТ „Мегабанк звернулось з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 27 вересня 2007 року уклав з ОСОБА_4 кредитний договір. Того ж числа на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між сторонами укладено договір застави, за яким ОСОБА_4 передала в заставу банку автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску. Крім того, по даному кредитному договору було укладено договір поруки з ОСОБА_5

Посилаючись на те, що відповідачка порушує кредитні зобовязання та має заборгованість у 245842 грн., позивач просив суд стягнути вказану заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет застави та надати йому можливість зняти автомобіль з обліку і реалізувати. Крім того, ПАТ „Мегабанк просило стягнути з ОСОБА_4 18466 грн. 70 коп. штрафу за порушення умов договору.

В судовому засіданні позивач уточнив свої вимоги вказавши суму заборгованості у розмірі 248755 грн. 49 коп.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2009 року та додатковим рішенням від 20 листопада 2009 року позов задоволено частково. Постановлено достроково розірвати спірний кредитний договір та стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу, звернувши стягнення на автомобіль НОМЕР_1 та надавши позивачу право зняти його з обліку і реалізувати. Крім того, суд стягнув солідарно з відповідачів 1708 грн. 50 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши докази по справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 589, 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, у встановлений строк (термін).

Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит в сумі 33918 доларів США на споживчі цілі строком до 2014 року зі сплатою 13,5% на рік. Того ж числа на забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між сторонами укладено договір застави, за яким ОСОБА_4 передала банку в заставу автомобіль НОМЕР_1, 2007 року випуску. Крім того, по даному кредитному договору було укладено договір поруки з ОСОБА_5

Відповідно до умов кредитного договору, ОСОБА_4 зобовязалась щомісячно сплачувати по 404 долари США на погашення кредиту та процентів за користування ним (п.п. 1.1, 4.2, додаток № 1).

Разом з тим, починаючи з серпня 2008 року ОСОБА_4Опорушувала взяті зобовязання, у звязку з чим, станом на 23 червня 2009 року (на час розгляду справи в суді) у неї утворилась заборгованість у розмірі 29497 доларів США, в тому числі за простроченими платежами 3659 доларів США.

Крім того, в порушення п. 2.1.3 договору застави ОСОБА_4 не застрахувала автомобіль в вересні 2008 року, що відповідно до п.п. 3.3.1 кредитного договору надає право банку вимагати дострокового розірвання цього договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушення відповідачкою взятих зобовязань за договором кредиту, є підставою для розірвання цього договору та звернення стягнення на предмет застави.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що справу неправомірно розглянуто без її участі, є необґрунтованими.

Як вбачається з журналів судових засідань, справа призначалась до розгляду на 23 червня, 15 липня та 17 вересня 2009 року. Відповідачка була присутня в першому судовому засіданні, про час та місце двох інших засідань їй було своєчасно повідомлено судом (а.с. 85, 92). Однак, вона направила повідомлення про неможливість своєї участі лише в засіданні 15 липня. Тому, суд правильно розглянув справу без її участі 17 вересня 2009 року.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що з неї стягнуто судові витрати у більшому розмірі, ніж це передбачено чинним законодавством, оскільки стягнуте судом державне мито відповідає вимогам, передбаченим Декретом Кабінету Міністрів України „Про державне мито від 21 січня 1993 року № 7- 93 (з наступними змінами).

Посилання в апеляційній скарзі на порушення позивачем процедури звернення стягнення на предмет застави, є наслідком помилкового тлумачення апелянтом положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки банк направляв відповідачці повідомлення, яке відповідає вимогам ст. 27 цього закону.

Крім того, колегія вважає, що право позивача на реалізацію заставленого автомобіля, шляхом продажу іншій особі або на публічних торгах, передбачено в укладеному сторонами договорі застави, такий порядок не суперечить положенням ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст.ст. 20, 21 Закону України «Про заставу», а тому, доводи апелянта про неправильний вибір судом способу захисту прав позивача є необґрунтованими.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2009 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуюча: Судді: