Деснянський районний суд міста Києва
Справа №2-2207/2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Скрипка О.І.

при секретарях Давиденко І.В., Буцко М.В., Демчук Ю.В., Федорченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на арештоване майно, виключення його з під арешту та зняття заборони на його відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, виключення її з під арешту та зняття заборони на її відчуження, а також виключення з акту опису рухоме майно та зняття заборони на його відчуження, мотивуючи свої вимоги тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, на підставі договору купівлі продажу від 30.04.1992 року, нею, за її особисті кошти, була придбана зазначена вище трикімнатна квартира, загальною площею 68,3 кв.м., яка належить їй на праві особистої власності. З відповідачем ОСОБА_2 вона розлучилася 26.09.2000 року, проте фактично вони не проживають разом з червня 1991 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2007 року було накладено арешт на ? частину спірної квартири, оскільки за рішенням суду відповідач ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 повинен сплатити борг в сумі 254 500,00 грн. Зважаючи на те, що на даний час порушується її право власності на зазначене вище житлове приміщення, яке їй належить, вона вимушена звернутися з даним позовом до суду. Просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно (квартиру), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, вартістю 19 536,05 грн., виключити її з під арешту, виключити з акту опису майна від 07.05.2008 року серії АВ №465541 усе рухоме майно вартістю 1450,00 грн., що знаходиться в спірній квартирі та звільнити його з-під арешту, оскільки воно також придбано нею за її особисті кошти, а також зобов»язати Відділ ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві зняти заборону на відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна спірну квартиру та зняти заборону на відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна усе рухоме майно, описане та арештоване в Акті опису майна від 07.05.2008 року.

Позивач та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, в тому числі і шляхом розміщення оголошення в пресі про його виклик до суду. Враховуючи обставини справи та наявні докази, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача.

Представник відповідача - Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м.Києві уточнені позовні вимоги не визнала. При цьому вказала, що опис майна та його арешт було накладено відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». В разі, якщо позивачем будуть надані докази щодо належності рухомого майна в квартирі саме позивачу, воно буде виключене з акту опису. Що стосується вимог про скасування арешту зі спірної квартири, то вважає, що оскільки спірне житло було придбано позивачем у період шлюбу з боржником ОСОБА_2, то йому належить ? частина квартири і в зв»язку з цим підстав для скасування арешту немає.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував. При цьому пояснив, що рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 16.01.2008 року з відповідача ОСОБА_2 на користь 3-ої особи ОСОБА_3 було стягнуто грошові кошти в розмірі 252500 грн. та судові витрати. З метою забезпечення виконання вказаного рішення суду, 17.12.2007 року ухвалою судді було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_3, яка належить позивачу, оскільки судом було встановлено, що вказана квартира була придбана ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі з відповідачем, а тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя і відповідачу фактично належить ? частина спірного житла. На даний час у ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві знаходиться виконавче провадження по стягненню коштів з ОСОБА_2 на користь 3-ої особи. Оскільки боржник ухиляється від виконання рішення, державним виконавцем було направлено до суду подання про визначення частки власності божника у квартирі АДРЕСА_3, а саме ? частини для подальшої її реалізації. Посилаючись на викладене, а також на те, що позивачем не надано доказів, що арештоване майно, в тому числі і спірна квартира, придбана за особисті кошти позивача, представник 3-ої особи просить в задоволенні позову відмовити.

Треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, представника 3-ої особи, третіх осіб, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.11.1980 р. по 26.09.2000 р. (а.с. 10).

Відповідно до договору купівлі продажу від 30.04.1992 року, позивач ОСОБА_1, перебуваючи з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, придбала квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 11).

Крім того, під час перебування у шлюбі, а також після його розірвання, позивачем було придбано наступне майно: телевізор SONY чорного кольору, DVD плеєр SONY чорного кольору, відеомагнітофон AKAI чорного кольору, телевізор SONY маленький сірого кольору, музичний центр SONY чорного кольору, тумбу під телевізор зі скляними дверцями чорного кольору, обігрівач Phillips масляний на 9 секцій сірого кольору, крісло на колесах темно-коричневого кольору із штучної шкіри, килим з візерунками зеленого кольору, праску TEFAL світло-рожевого кольору, стілець офісний чорного кольору, килим світло-рожевого кольору, пральну машину «ВІСО» білого кольору, телефон PANASONIC чорного кольору, килим з візерунками світло-коричневого кольору.

Відповідно до ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 12.12.2007 року (а.с. 21), на ? частину квартири АДРЕСА_4, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 було накладено арешт з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

18.03.2008 року постановою державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 254230 грн. Цією ж постановою було накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с.7).

07.05.2008 року державним виконавцем було складено акт опису й арешту майна (а.с.8-9), згідно якого було описано та накладено арешт на наступне майно:

- телевізор SONY чорного кольору - 300 грн;

- DVD плеєр SONY чорного кольору - 100 грн;

- відеомагнітофон AKAI чорного кольору - 50 грн;

- телевізор SONY маленький сірого кольору - 150 грн;

- музичний центр SONY чорного кольору - 400 грн;

- тумбу під телевізор зі скляними дверцями

чорного кольору - 50 грн;

- обігрівач Phillips масляний на 9 секцій

сірого кольору - 50 грн;

- крісло на колесах темно-коричневого кольору

із штучної шкіри - 10 грн;

- килим з візерунками зеленого кольору - 100 грн;

- праску TEFAL світло-рожевого кольору - 50 грн;

- стілець офісний чорного кольору - 50 грн;

- килим світло-рожевого кольору - 50 грн;

- пральну машину «ВІСО» білого кольору -30 грн;

- телефон PANASONIC чорного кольору -30 грн;

- килим з візерунками світло-коричневого

кольору - 30 грн.

Станом на 11.11.2009 року у спірній квартирі було зареєстровано 4 особи: позивач, відповідач та їх двоє повнолітніх дітей (а.с. 13).

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2010 року ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3, оскільки судом встановлено, що з 1990 року відповідач добровільно залишив спірну квартиру і до теперішнього часу в квартирі не проживає, житлом не цікавиться, витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг не несе.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на всю квартиру АДРЕСА_5, посилаючись на те, що хоча вона і перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, проте, зазначену квартиру вона придбала за власні кошти та за кошти, що їй подарували батьки і друзі, а також просить виключити з акту опису рухоме майно, посилаючись на те, що воно придбано за її особисті кошти.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на імя одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог і заперечень.

За відсутності будь-яких письмових доказів, зазначені докази у відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України є недопустимими.

Що стосується вимог позивача про визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_3, зобов»язати ВДВС Деснянського РУЮ в м.Києві виключити квартиру з-під арешту та зняти заборону на відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, то суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи вищевикладені норми закону, а також з урахуванням показів свідків та обставин, встановлених рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21.10.2010 року, суд встановив, що з часу розірвання шлюбу з 2000 року відповідач з позовними заявами стосовно спірного майна до суду не звертався, а також не звертався до суду з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири. Тобто, ОСОБА_2 фактично визнав за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_3.

З цих же підстав суд не приймає до уваги посилання представника 3-ої особи на те, що відповідно до абзацу третього мотивувальної частини ухвали суду про забезпечення позову від 12.12.2008 року по справі № 2-5853/2007 р.( № 2-519/2008 р.) встановлено, що відповідачу фактично належить ? частина квартири. Крім того, суд враховує і те, що рішення суду про визнання права власності на частину спільного майна подружжя за відповідачем не постановлювалося.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначена квартира є особистою власністю позивача.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Аналізуючи обставини справи з урахуванням вищевказаних норм ЦК, суд приходить до висновку, що оскільки договір купівлі-продажу квартири та його реєстрація в БТІ є дійсними, право власності позивача на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано у відповідності до вимог діючого законодавства, не скасовано і не обмежено у встановленому законом порядку, то відсутні підстави для повторного визнання за позивачкою права власності на спірне житло. З цих підстав суд відмовляє в задоволенні вимог позивача в цій частині.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про зобов»язання Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві зняти заборону на відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна спірну квартиру, то постановою державного виконавця від 18.03.2008 року було накладено арешт не на належну позивачу квартиру, а на все майно ОСОБА_2

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна також не вбачається, що арешт накладено саме на спірну квартиру, а накладено заборону на все майно ОСОБА_2

При таких обставинах суд також не знаходить підстав для задоволення цих вимог позивачки.

Що стосується позовних вимог про виключення з акту опису рухомого майна та зняття заборони на його відчуження, то суд встановив, що як вбачається з технічної документації (а.с.136-145, 198), крісло на колесах темно-коричневого кольору із штучної шкіри (за технічною документацією стілець поворотний) виготовлений 05.12.2006 року, праска TEFAL світло-рожевого кольору придбана 07.03.2006 року, телефон PANASONIC чорного кольору придбаний 03.04.2006 року, тобто придбані позивачем після розірвання шлюбу з ОСОБА_2, і тому суд вважає, що відсутні підстави вважати це майно спільним майном подружжя та, відповідно, відсутні підстави для включення його до акту опису та накладення на нього арешту.

Тому, з урахуванням викладеного, суд задовольняє вимоги позивача в цій частині.

Що стосується решти рухомого майна, то враховуючи пояснення сторін, свідків, обставин, встановлених рішенням суду від 21.10.2010 року, а також відсутність вимог відповідача на це майно протягом строку позовної давності, встановленого для пред»явлення вимог про визнання права власності на майно в порядку поділу майна подружжя, суд також вважає, що воно належить позивачу і позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 15, ч.2 ст.59, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.22 КпШС України, ст.ст.256, 258, ч.3 ст.267, ч.ч.1, 2 ст.321, 328, ч.ч.3,4 ст.334 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Відділу ДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на арештоване майно, виключення його з під арешту та зняття заборони на його відчуження задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- телевізор SONY чорного кольору - 300 грн;

- DVD плеєр SONY чорного кольору - 100 грн;

- відеомагнітофон AKAI чорного кольору - 50 грн;

- телевізор SONY маленький сірого кольору - 150 грн;

- музичний центр SONY чорного кольору - 400 грн;

- тумбу під телевізор зі скляними дверцями

чорного кольору - 50 грн;

- обігрівач Phillips масляний на 9 секцій

сірого кольору - 50 грн;

- крісло на колесах темно-коричневого кольору

із штучної шкіри - 10 грн;

- килим з візерунками зеленого кольору - 100 грн;

- праску TEFAL світло-рожевого кольору - 50 грн;

- стілець офісний чорного кольору - 50 грн;

- килим світло-рожевого кольору - 50 грн;

- пральну машину «ВІСО» білого кольору -30 грн;

- телефон PANASONIC чорного кольору -30 грн;

- килим з візерунками світло-коричневого

кольору - 30 грн., а всього на загальну суму 1450 грн.

Виключити з Акту опису й арешту майна від 07.05.2008 року та звільнити вказане майно з-під арешту.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: