Справа №2-50/10 16.08.2010 16.08.2010 16.08.2010
Провадження №5637/10
Справа N 22ц 5637 2010 року. Головуючий 1 інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 52. - Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

16 серпня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Аніщенко Д.В.,

з участю:

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 травня 2010 року, ухваленого в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального закладу Вознесенський художній музей ім. Є.А.Кібріка про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за моральну шкоду, визнання наказів незаконними, внесення змін до трудової книжки.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

26 червня 2009 року ОСОБА_2 предявила зазначений позов, який обгрунтовувала наступним.

З 1 листопада 2005 року за безстроковим трудовим договором вона працювала у відповідача лектором на 0,5 ставки.

16 травня 2008 року вона незаконно була звільнена з посади за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у звязку з невідповідністю її кваліфікації займаній посаді.

За її позовом, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 26 лютого 2009 року її поновлено на займаній посаді.

На виконання названого рішення, 29 травня 2009 року директор музею поновив її на посаді, про що видав наказ № 16, і, в той же день, наказом № 17 - знову звільнив за скороченням посади.

Посилаючись на зазначені обставини, просила задовольнити її вимоги, а саме:

-поновити на займаній посаді;

-стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу;

-стягнути 10 000 гривень у відшкодування моральної шкоди;

-визнати незаконними і скасувати накази про поновлення на роботі та звільнення;

-внести належні записи до трудової книжки щодо підстави поновлення на роботі.

У подальшому вона додала ще і вимогу про визнання запису у трудовій книжці про звільнення недійсним.

Представник відповідача позов не визнав, вважає, що звільнення позивачки проведено з дотриманням трудового законодавства, а тому підстав для її поновлення на роботі немає.

Рішенням місцевого Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 травня 2010 року позов задоволено частково. Наказ № 16 від 29 травня 2009 року та № 20 від того ж числа визнані незаконними в частині і на відповідача покладено обовязок внести в трудову книжку відповідний запис. В задоволені решти вимог відмовлено за їх безпідставністю.

ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Миколаївської області з апеляційною скаргою, в якій просить назване рішення суду 1 інстанції в частині відмови у позові скасувати й ухвалити нове, яким її позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом 1 інстанції норм матеріального права й порушення норм процесуального права, а саме, ігнорування наданих нею доказів щодо відсутності законних підстав для її звільнення.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому судовому рішенні, суд 1 інстанції вважав доведеним, що в музеї відбулося скорочення посади, яку обіймала позивачка; про це її завчасно попередили і, за спливом встановленого законом часу та відсутності вакантних посад, без будь-яких порушень чинного трудового законодавства звільнили.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Відповідно до глави ІІІ-А КЗпП України і Закону України Про зайнятість населення, при звільненні працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не пізніше ніж за два місяці повинен попереджувати працівника про майбутнє вивільнення і запропонувати іншу роботу.

Таким чином, власник чи уповноважена ним особа при звільнені працівника за скороченням штату чи посади не може зменшити строк попередження, в той час, як збільшення його не забороняється.

Як вбачається з копії наказу № 34 відділу культури, сімї, молоді та спорту Вознесенської міської ради від 31 березня 2008 року (а.с. 24); наказу комунального закладу № 17 від 29 травня 2009 року (а.с. - 13); наказу № 12 від 01 квітня 2008 року (а.с. - 25); наказу № 25 від 30 травня 2008 року (а.с. - 26); попередження про вивільнення (а.с. - 27); копії штатного розпису (а.с. 28, 49-50, 86); звіту про планове вивільнення, адресоване центру зайнятості (а.с. - 30); акту про відмову позивачки від підпису під наказом про скорочення (а.с. - 46); звернення до профкому про дачу згоди на звільнення позивачки за скороченням посади (а.с. - 52); довідок Вознесенського міськрайцентру зайнятості про знаходження позивачки на обліку в центрі з червня 2008 року по травень 2009 року та зняття позивачки із обліку у звязку з її відмовою від послуг центру (а.с. - 83), а також згоди профкому відділу культури на звільнення позивачки з посади за скороченням вбачається, що при звільненні ОСОБА_2 з роботи за скороченням посади відповідач не порушив чинного трудового законодавства, а тому її вимоги щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і компенсації за моральні страждання задоволенню не підлягали.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до тверджень ОСОБА_2 про те, що звільнення мало на меті позбавитись неугодного працівника, то воно не може братися до уваги і слугувати скасуванню оскарженого рішення бо є бездоказовим.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 6 травня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: