Справа № 2-2744/10
Провадження № 2-2744/10
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Разумовської О.Г.,

при секретарі Лазарєвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

за зустрічними позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, зобовязання не вчиняти перешкоди в користуванні житлом ,-

В С Т А Н О В И В:

04. 01. 2010 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання останнього особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 29 в будинку № 61 по вул. Білій в м. Миколаєві.

У заяві позивач вказала, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві власності, у вказаній квартирі зареєстровано ОСОБА_2, але останній фактично не проживає в даному житловому приміщенні, а тому просила визнати ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 29 в будинку № 61 по вул. Білій в м. Миколаєві.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення, зобовязання не вчиняти перешкоди в користуванні житлом, посилаючись на те, що він є сином позивачки за первісним позовом ОСОБА_1, у спірній квартирі зареєстрований з 16. 06. 2005, у вказаній квартирі здійснив капітальний ремонт та перепланування. Після досягнення ним повноліття (31. 10. 2005) ОСОБА_1 шляхом обіцянок придбати взамін відчуджуваної квартири та користуючись необізнаністю ОСОБА_2, ввела останнього в оману, придбала у ОСОБА_2 спірну квартиру. В 2006 році ОСОБА_1 попросила ОСОБА_2 здійснити ремонт в квартирі АДРЕСА_2. В червні 2006 року після закінчення ремонту ОСОБА_1 продала дану квартиру, та придбала квартиру АДРЕСА_3. З літа 2006 року по 16. 10. 2008 ОСОБА_2 провів капітальний ремонт у вказаній квартирі, де проживав під час ремонту. ОСОБА_1 в цей час проживала у спірній квартирі АДРЕСА_1. Після закінчення ремонту ОСОБА_2 намагався повернутися для проживання у спірну квартиру, однак через дії ОСОБА_1 відібрання ключів не зміг. В спірній квартирі на цей час проживали квартиронаймачі, яким ОСОБА_1 спірну жилову площу надала в оренду. ОСОБА_1 вимагала, щоб ОСОБА_2 виїхав з квартири АДРЕСА_3, оскільки вона належить їй на праві власності. Оскільки ОСОБА_2 більше не було, де проживати, останній був вимушений орендувати тимчасове житло, не припиняючи звертатися з проханнями до ОСОБА_1 про повернення для проживання в спірній квартирі. На даний час в ній проживають квартиронаймачі, вказані вище. На теперішній час позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 проживає в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_4, однак, знаючи вдачу матері, не може бути впевненим у тому, що остання будь-якої миті не прожене його з квартири АДРЕСА_4, оскільки він там не зареєстрований. Оскільки будь-якої іншої нерухомості у своїй власності він не має, просив суд вселити його до спірної квартири АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_1 визначити йому окреме житлове приміщення в спірній квартирі, визначити міру участі в оплаті комунальних послуг, пропорційно займаній житловій площі, зобовязати ОСОБА_1 не вчиняти перешкоди в користуванні житлом - квартирою № 29 в будинку № 61 по вул. Білій в м. Миколаєві.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом не визнала, проти їх задоволення заперечувала.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали, проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позовні вимоги в зустрічному позові уточнили, просили вселити ОСОБА_2 до спірної квартири АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_1 не вчиняти перешкоди в користуванні спірною квартирою, позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Зазначену квартиру позивач придбала у відповідача ОСОБА_2 Зазначене підтверджено договором купівлі-продажу від 12. 12. 2005.

В спірній квартирі з 16. 06. 2005 зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який є сином ОСОБА_1 У вказаній квартирі ОСОБА_2 здійснив капітальний ремонт та перепланування. До 12. 12. 2005 ОСОБА_2 був власником спірної квартири. Надалі вказану квартиру відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 продав ОСОБА_1

Встановлено, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивачем ОСОБА_1 навмисно створювалися перешкоди у вселенні та проживанні ОСОБА_2 у спірній квартирі, а саме ОСОБА_1 відібрала ключі від квартири, вселила до вказаного житлового приміщення квартиронаймачів. Зазначене підтверджується наступним.

ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає з літа 2006 року.

З літа 2006 року по 16. 10. 2008 ОСОБА_2 проводив капітальний ремонт за проханням ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2, що належала ОСОБА_1 В зазначеній квартирі ОСОБА_2 під час проведення ремонту і проживав. В червні 2006 року після закінчення ремонту ОСОБА_1 продала дану квартиру, та придбала квартиру АДРЕСА_3. З літа 2006 року по 16. 10. 2008 ОСОБА_2 провів капітальний ремонт у вказаній квартирі, де проживав під час ремонту, зазначене підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_3. ОСОБА_1 в цей час проживала у спірній квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 вимагала, щоб ОСОБА_2 виїхав з квартири АДРЕСА_3, оскільки вона належить їй на праві власності, при цьому ОСОБА_1 не пускала ОСОБА_2 для проживання в спірній квартирі, відібравши ключі від неї, та вселивши до вказаного житлового приміщення квартиронаймачів.

Оскільки ОСОБА_2 більше не було де проживати, останній був вимушений деякий час проживати у знайомих, на будівельних обєктах, а далі орендувати тимчасове житло, не припиняючи звертатися з проханнями до ОСОБА_1 про повернення для проживання в спірній квартирі. Зазначене підтверджується договорами оренди житлового приміщення від 27. 10. 2008 та 31. 01. 2009, поясненнями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обовязку.

Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 Житлового кодексу УРСР у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Встановлено, що ОСОБА_2 не проживав у спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивачем ОСОБА_1 навмисно створювалися перешкоди у вселенні та проживанні ОСОБА_2 у спірній квартирі, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання ОСОБА_2 особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 29 в будинку № 61 по вул. Білій в м. Миколаєві є безпідставними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Житлового кодексу УРСР якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, пояснень сторін та свідків, досліджених письмових матеріалів справи, керуючись ст. ст. 18, 319 ЦК України, ст. 156 Житлового кодексу УРСР позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом суд вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, ОСОБА_2 підлягає вселенню до спірної квартири АДРЕСА_1. Також суд вважає за необхідне зобовязати ОСОБА_1 не вчиняти перешкоди в користуванні спірною квартирою.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, зобовязання не вчиняти перешкоди в користуванні житлом задовольнити.

Вселити ОСОБА_7 до квартири АДРЕСА_1.

Зобовязати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_7 в користуванні житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, визначений ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя О.Г. Разумовська