ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1263/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"06" жовтня 2010 р.

Дзержинський районний суд м. Кривої о ОСОБА_1 окладі:

головуючого - судді Сільченко В.Є.

при секретарі - Алісовій Т.С..

за участю позивачки ОСОБА_2

за участю представника позивача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину , суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання частково недійсним кредитного договору № 3577-пк-2006 від 25.05 2006 року, укладений нею з Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі начальника управління обслуговування роздрібного клієнта ФБ «Фінанси та кредит», ТОВ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 .

Представник позивачки позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачці Із засобів масової інформації стало відомо, що Банком «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ було змінено власне найменування та організаційно-правову форму, і на сьогоднішній день він має назву Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» (далі за текстом - відповідач).

Згідно умов кредитного договору, відповідачем було надано позивачці кредит у розмірі 54 601,00 грн. для придбання нею однокімнатної квартири. Погашення кредиту вона повинна здійснювати у відповідності до умов кредитного договору, тобто повертати кредит частинами (щомісяця), сплачувати проценти за користування кредитом «щомісяця) та сплачувати щомісячні комісії. Кредит позивачці було надано строком до 25.05.2021 року. Всі умови кредитного договору вона виконує належним чином, простроченої заборгованості за кредитом, процентами, комісіями перед відповідачем не має.

П. 4.7 кредитного договору передбачає: «Позичальник щомісяця в строк до 20 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 218,40 гривень. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць »

У виконання зазначеного пункту кредитного договору, починаючи з моменту його укладення і до теперішнього часу позивачка щомісяця сплачує на користь відповідача по 218,40 грн. загальна сума сплачених нею щомісячних комісій складає 9 828,00 грн. (за 45 місяців), підтвердженням чого є відповідні квитанції про оплату.

Представник позивачки вважає, що даний пункт кредитного договору було включено відповідачем до змісту кредитного договору не правомірно, оскільки він суперечить чинному в Україні законодавству, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним судом з наступних підстав : ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачає: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти». Законом не передбачено, що кредитний договір може містити передбачені пунктом 4.7 кредитного договору положення та встановлювати зобов'язання для позичальника сплачувати на користь кредитодавця інші платежі (наприклад, комісійну винагороду), крім процентів. Кредитний договір не є змішаним і, таким чином, сторони кредитного договору, при його укладенні та виконанні, повинні керуватись тим законодавством, яке регулює кредитні правовідносини. Таким чином, керуючись ст. 19 Конституції України, позивачка має право не сплачувати щомісячні комісії за кредитним договором, оскільки таке зобов'язання не передбачено законом.

П. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту передбачає: «Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». Таким чином, законодавством встановлено, що банкам заборонено встановлювати зобов'язання для позичальника за кредитним договором у вигляді сплати подібних щомісячних комісій.

Зміст пункту 4.7 кредитного договору суперечить зазначеним нормативно- правовим актам і встановлює для мене грошове зобов'язання, яке я виконую на користь відповідача, не отримуючи від цього вигоди, економічного чи соціального ефекту.

Ст. 215 Цивільного кодексу України передбачає: «Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, та встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.»

Ч. 1. ст. 203 Цивільного кодексу України передбачає: «Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.»

Ст. 216 Цивільного кодексу України передбачає: «У разі недійсності правочину жодна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, кати одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.»

Таким чином, у випадку визнання недійсним пункту 4.7 кредитного договору, відповідач повинен повернути мені суму грошових коштів у розмірі 9 828,00 грн. гривень (сума, яку сплатила позивачка у виконання п. 4.7 кредитного договору).

Своїм зверненням від 11.12.2009р. позивачка звернулась до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з проханням внести зміни до кредитного договору, яким виключити зі змісту кредитного договору п. 4.7. Того ж дня звернення такого ж змісту направила до Криворізької філії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» у відповіді на її звернення вказав, що воно буде розглянутим пізніше і що з такими пропозиціями повинна звертатись до його криворізької філії. Криворізька філія відповідь позивачці не надала. Тому вона змушена звернутися з позовною заявою до суду.

Представник позивачки просив суд визнати недійсним пункт 4.7. кредитного договору № 357-пк-2006 від 25.05.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та Банком «Фінанси та кредит», ТОВ в особі начальника управління обслуговування роздрібного клієнта ФБ «Фінанси та кредит», ТОВ у Дніпропетровській області ОСОБА_5, застосувати наслідки недійсності правочину, а саме: стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Криворізької Філії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь позивачки суму грошових кошів у розмірі 9828.00 грн., які вона сплатила на користь відповідача у виконання недійсної частини правочину. Також стягнути з ПАТ «Банк»Фінанси та кредит» особі Криворізької Філії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 судові витрати.

В судовому засіданні позивачка підтвердила обставини справи , просила суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ПАТ «Банк «ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» проти позову заперечував, та пояснив , що Відповідач в повному обсязі виконав своє зобов'язання надав Позивачу кредитні кошти в розмірі 54 601 гривень 00 копійок згідно з кредитним договором №357-пк-200б від 25 05.2006р., зі сплатою 13,5% відсотків річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності. Строк повернення кредитних ресурсів, згідно з п. 3.2. кредитного договору 25.05.2021р. З умовами кредитного договору №357-пк-2006 від 25.05.2006р. Позивач був ознайомлений і згоден в повному обсязі, про що, свідчить особистий підпис під договором. Крім того Позивачем свої зобов'язання перед Відповідачем не виконані в зв'язку з чим ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" був змушений звернутися до Жовтневого районного суду для відновлення своїх порушених Позивачем цивільних прав.

Згідно ст. 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Закон України "Про оподаткування прибутку підприємств" ст. 1.21. під доходами тлумачить, що це - будь-які доходи, отримані резидентами або нерезидентами від будь-яких видів їх діяльності на території України, включаючи проценти, дивіденди, роялті та будь-які інші види пасивних доходів. Заборгованість за кредитним договором (за тілом кредиту, відсотками, комісією є матеріальною шкодою - збитками, а саме доходами, які позивач мав би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене.

Представник відповідача також зазначив, що право на звернення за судовим захистом тісно пов'язане з суб'єктивним матеріальним правом, яке підлягає захисту і передбачає існуючу наявність порушення прав або охоронюваних інтересів, тому вважає, що Позивачка не зазначила які її права та охоронювані законом інтереси порушує даний Договір. Крім того в позовній заяві не надано нормативного обґрунтування предмету позову. Та твердження Позивачки про те що, комісійна винагорода по кредитному договору неправомірна, є повністю безпідставною.

Представник відповідача наполягає на тому що, Кредитний договір цілком відповідає діючому законодавству, тому просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи, між ОСОБА_2 та Банком «Фінанси та Кредит», ТОВ в особі начальника управління обслуговування роздрібного клієнта ФБ «Фінанси та кредит», ТОВ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 3577-пк-2006 від 25.05. 2006 року про надання кредиту в розмірі 54 601 грн. 00 коп, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом та на умовах забезпеченості, зворотності, строковості, платності. Строк повернення кредитних ресурсів, згідно п. 3.2 кредитного договору 25.05.2012 року.

Позивачка з умовами кредитного договору № 357-пк2006 від 25.05.2010 року була ознайомлена та згодна в повному обсязі, про що, свідчить її особистий підпис під договором.

Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договори про надання кредиту укладаються за власним волевиявленним та за взаємною згодою кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог діючого законодавства України.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ч. 1. ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного суду України від 01.12.2004р. № 18-рп/2004 зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Відповідно до ст.. 19 Конституції України, обовязок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законам України, поширюється виключно на органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб.

Таким чином, враховуючи, що викладені у договорі кредитування умови не заборонені законодавством України, не суперечать Конституції і Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам, а вказаний договір добровільно, з власного волевиявлення та у встановленому порядку укладений та підписаний сторонами, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. .8, 11, 203, 204, 525, 526, , 1054 Цивільного кодексу України, Конституцією України, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 44 Закону України «Про Національний банк України», Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004р., керуючись ст.ст. 27, 38, 128 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Криворізької філії публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», про визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу.

Суддя: В. Є. Сільченко