Справа №2-2381/10 01.12.2010
Справа 22ц-8242/10 року Головуючий 1-ї інстанції: Подзігун Г.В.
Категорія 20 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

2010 року грудня місяця 1 дня судова колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Єфіменко О.М.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2010 року постановлене по справі за позовом

ОСОБА_2

до

ОСОБА_6, ОСОБА_4.

про

визнання договору купівлі - продажу квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про захист спадкових прав шляхом визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності на ? частину спадкового майна.

Позивач зазначав, що після смерті його батьків: 17 червня 2006 року ОСОБА_8 та 2 квітня 2007 року ОСОБА_9 він прийняв спадщину шляхом звернення в шестимісячний строк до нотаріальної контори. Оскільки батьки залишили заповіт на належне їм майно на користь його сестри ОСОБА_6 то він мав право на обовязкову частку в спадковому майні, тобто ? частину квартири № 70 в б. 5-Б по вул. Колодязній м. Миколаєві. Однак рішенням суду від 21 грудня 2007 року за відповідачкою було визнано право власності на всю квартиру в порядку спадкування за заповітом і 31 березня 2009 року вона продала її відповідачці ОСОБА_4

Позивач посилаючись на те, що його спадкові права порушено, просив визнати вказаний правочин недійсним та визнати за ним право власності на ? частину квартири.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 79017 грн. компенсації вартості ? частини.

В апеляційній скарзі позивач просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги та визнати право власності на ? частину спірної квартири, посилаючись на те, що суд не вірно застосував норми матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що квартира № 70 по вул. Колодязній в б. 5-Б в м. Миколаєві належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 7). Останні склали заповіт на імя доньки ОСОБА_6, яким заповідали їй все своє майно (а.с. 14).

ОСОБА_8 помер 17 червня 2006 року, а ОСОБА_9І померла 2 квітня 2004 року (а.с. 9,10).

Син спадкодавців, позивач по справі, ОСОБА_2 в передбачений законом строк звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини (а.с. 20-22).

Відтак, враховуючи те, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини був непрацездатний, то відповідно до положень ст. 1241 ЦК України в нього виникло право на спадкування ? частки спадкової квартири незалежно від змісту заповіту (а.с. 11).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 2007 року за ОСОБА_6 визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с. 32).

31 березня 2009 року ОСОБА_6 на підставі відплатного договору купівлі-продажу продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 (а.с 16).

В подальшому, а саме 2 квітня 2009 року, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва вищезазначене рішення про визнання права власності за ОСОБА_6 скасовано та ухвалою від 18 червня 2009 року позовна заява по даній справі залишена без розгляду (а.с. 15, 18).

Тому, оспорюваний договір купівлі-продажу спадкової квартири вчинено з порушенням вимог 658 ЦК України, так як продавцю на праві власності належала не вся квартира, а лише її частка.

Між тим, як встановлено в судовому засіданні, оголошення про продаж квартири були відкрито надруковані в рекламних засобах масової інформації про що було відомо позивачу, що ним не заперечувалось в судовому засіданні (а.с. 75, 76).

Враховуючи дані обставини, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного майна і відповідно до положень ст. 388 ЦК України воно не може бути витребувано власником.

За таких обставин, вірним також є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та визнання права власності за позивачем на ? її частини. В той же час, відмовляючи в задоволенні вказаних конкретних вимог, суд фактично задовольнив частково позовні вимоги щодо захисту спадкових прав позивача. Так, місцевий суд, відповідно до викладених в позові та встановлених в судовому засіданні обставин, застосував передбачений ст. 16 ЦК України спосіб захисту його прав, та обґрунтовано, на підставі ст. 1166 ЦК України, стягнув на користь останнього 79017 грн. вартість належної йому частки в спадковому майні.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування судом наслідків недійсності правочину, не заслуговують на увагу, з наведених вище підстав.

При цьому також не можна прийняти до уваги доводи позивача, що суд вийшов за межі його позовних вимог. Так, застосований судом спосіб захисту порушених прав позивача відповідає обставинам спору, на які посилався позивач та вимогам наведеного закону, тому це не є виходом суду за межі позовних вимог. Посилання позивача на неможливість виконання вказаного рішення в звязку з відсутністю грошових коштів у відповідачки, також не може бути прийняте до уваги, оскільки таке не є підставою для скасування рішення, а крім того Законом України «Про виконавче провадження» передбачені і інші способи виконання вказаних рішень суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, судова колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти дні з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: