Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 2-863/10
Провадження № -
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.02.2010м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Салівон В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИ В:

В січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ВАТ "Тепловозоремонтний завод", в якій посилаючись на те, що перебував з відповідачем в трудових відносинах, був звільнений 31.03.2009 року в звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, проте не отримав розрахунку при звільненні,, просить стягнути заборгованість з заробітної плати в сумі 5631 грн. 77 коп., вихідну допомогу 2894 грн. 93 коп., відпускні за грудень 2008 року 1749 грн. 25 коп., заборгованість по зарплаті за березень 2009 року 190 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28949 грн. 93 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 627 грн. 97 коп., моральну шкоду, завдану несвоєчасним розрахунком в сумі 5000 грн., а всього 45044 грн. 08 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 уточнила розмір позовних вимог, просила стягнути заборгованість по зарплаті (в тому числі вихідну допомогу та відпускні за грудень 2008 року) в сумі 8526 грн. 70 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за 10 місяців з 01.04.2009 року по 01.02.2010 року в сумі 28949 грн. 93 коп., компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 511 грн. 60 коп., моральну шкоду, завдану несвоєчасним розрахунком, в сумі 5000 грн., а всього 42988 грн. 23 коп.

Представник відповідача ВАТ "Тепловозоремонтний завод" в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечувала проти стягнення на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 8526 грн. 70 коп., частково середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 17053 грн. 40 коп., з приводу стягнення компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати поклалась на розсуд суду. В частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в задоволенні позову просила відмовити за безпідставністю.

Позивач ОСОБА_3, повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, доручивши представляти свої інтереси ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.02.2001 року ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах з ВАТ "Тепловозоремонтний завод".

Відповідно до наказу № 546 від 31.03.2009 року ОСОБА_3 звільнений з посади водія ВАТ "Тепловозоремонтний завод" в звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника, виплата всіх сум, що належать йому від* підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Між тим, згідно довідки ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/202 від 09.02.2010 року, станом ні 09.02.2010 року загальний розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати ОСОБА_3 складає 8526 грн. 70 коп., в тому чсилі заробітна плата за лютий 2009 року 1416 грн. 88 коп. (150,00 грн.+1266,88 грн.), заробітна плата за березень 2009 року 5360 грн. 57 коп. (в тому числі вихідна допомога 2894 грн. 93 коп.), відпускні за грудень 2008 року - 1743 грн. 25 коп.

Таким чином, з часу звільнення позивача на день розгляду справи судом розрахунок з ним не проведено, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 8526 грн. 70 коп.

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до довідки ВАТ "Тепловозоремонтний завод" № 70-15/202 від 09.02.2010 року середній заробіток ОСОБА_3 становить 2894 грн. 93 коп.

Між тим, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що з позовом до суду він звернувся майже через 10 місяців після звільнення й непроведення з ним розрахунку, при цьому, позивач не надав суду жодних доказів того, що він не мав можливості звернутись до суду за захистом порушеного права раніше, в період з квітня по січень 2010 року звертався до підприємства з вимогою про проведення розрахунку, тобто вживав заходи для відновлення своїх трудових прав, а відтак не довів в судовому засіданні, що його дії не були спрямовані на отримання виплат, передбачених ст. 117 КЗпП України, в збільшеному розмірі. Виходячи з наведеного та з урахуванням положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999" року щодо співвідношення розміру відшкодування за час затримки розрахунку порівняно із середнім заробітком, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволенні позовних вимог в цій частині та стягнення з ВАТ "ТРЗ" на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 17369 грн. 58 коп.

Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року (ст. ст. 1, 2) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. З вищевказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Враховуючи викладене, виходячи з розміру індексу інфляції за період з квітня по грудень 2009 року, на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню компенсація частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в сумі 511 грн. 60 коп.

За змістом ст. 237-1 КЗпП України якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власником або уповноваженим ним органом провадиться відшкодування моральної шкоди.

Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1195 року обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди піддягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Між тим, позивачем ОСОБА_3 та його представником ОСОБА_1 в судовому засіданні не доведено факт заподіяння моральної шкоди внаслідок порушення строків виплати заробітної плати відповідачем. Доводи про те, що внаслідок вказаного порушення трудових прав ОСОБА_3 був позбавлений засобів до існування не є переконливими, зважаючи, зокрема, на те, що за захистом порушеного права він звернувся майже через рік; відносини, повязані з отриманням позики (факт існування яких також не знайшов підтвердження) самі по собі не можуть бути визнані доказом спричинення моральної шкоди, а обєктивних даних, які підтверджують виникнення певних моральних страждань внаслідок цього, приниження честі та гідності, вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, в ході судового розгляду справи не здобуто. А тому позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування завданої йому моральної шкоди суд вважає такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

За змістом статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторон^ понесені нею і документально підтверджені витрати; якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплату судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 44, 116. 117. 237-1 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" (р/р 9067 в ПРУ КБ "Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401, код ЄДРПО 13962568) на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 8526 грн. 70 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 17369 грн. 58 коп., компенсацію частини заробітної плати в звязку з порушенням строків її виплати в сумі 511 грн. 60 коп., а всього 26407 (двадцять шість тисяч чотириста сім) грн. 88 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Тепловозоремонтний завод" на користь держави судовий збір в сумі 264 фн. 07 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в розмірі 120 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви прр апеляційне оскарження і поданням протягом 20 днів після цього Апеляційної скарги.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_4