Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-2837/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2010 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі:

головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Бабич М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області про стягнення невиплачених коштів, передбачених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що йому не було проведено у повному обсязі виплати, передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що призвело до порушення його прав. Заборгованість по доплаті до заробітної плати особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення позивач визначив у розмірі 39899 грн. 43 коп. У своєму позові він посилався на те, що отримував відповідні доплати та допомоги у розмірах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, тоді як Законом визначені інші, значно більші, їх розміри, кратні мінімальній заробітній платі у відповідні періоди.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій позов свій підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомленні у передбаченому законом порядку, але надав суду заперечення та заяву, в яких позов не визнає і просив справу розглянути без участі представника.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач працював у Ємільчинському районі електричних мереж ВАТ "ЕК "Житомиробленерго" у смт. Ємільчино Житомирської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю і являється потерпілим 4-ї категорії від Чорнобильської катастрофи.

Отже позивачка має право на отримання коштів в розмірах, що передбачені ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", адже відповідно до ст.39 Закону "заробітна плата особам які працюють на території посиленого радіоекологічного контролю, повинна була підвищуватись на одну мінімальну заробітну плату".

Отримання позивачем коштів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" суперечить Закону України "Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи", яким встановлені компенсації та доплати громадянам, які проживають та працюють на територіях радіоактивного забруднення.

Тобто у спірний період часу ці доплати та допомоги виплачувались частково, у фіксованому розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не в кратному відношенні до мінімальної зарплати.

Згідно ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закон має пріоритетне значення перед постановою Кабінету Міністрів України.

Виплатою доплат у твердих сумах, встановлених постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26 липня 1996 року, порушені права позивача.

Виходячи з пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Заборгованість по ст.39 Закону підлягає стягненню відповідно до ч.2 ст.233, ст.238 КЗпП України незалежно від часу її виникнення, оскільки в даному випадку йдеться про виплати, які відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" є складовою структури заробітної плати.

При стягненні коштів суд виходить з розміру мінімальних заробітних плат, які діяли у вказаних періодах, а саме:

з 2 вересня 1996 року 15 грн.; з 1 січня 1998 року 45 грн.; з 1 липня 1998 року 55 грн.; з 1 січня 1999 року 74 грн.; з 1 квітня 2000 року 90 грн.; з 1 липня 2000 року 118 грн.; з 1 січня 2002 року 140 грн.; з 1 липня 2002 року 165 грн.; з 1 січня 2003 року 185 грн.; з 1 грудня 2003 року 205 грн.; з 1 вересня 2004 року 237 грн.; з 1 січня 2005 року 262 грн.; з 1 квітня 2005 року 290 грн.; з 1 липня 2005 року 310 грн.; з 1 вересня 2005 року 332 грн.; з 1 січня 2006 року 350 грн.; з 1 липня 2006 року 375 грн.; з 1 грудня 2006 року 400 грн.; з 1 квітня 2007 року 420 грн.; з 1 липня 2007 року 440 грн.; з 1 жовтня 2007 року 460 грн.; з 1 січня 2008 року 515 грн.; з 1 грудня 2008 року 605 грн.; з 1 квітня 2009 року 625 грн.

Оскільки відповідач не оспорює розрахунок сум, наданих позивачем, тому суд вважає, що заборгованість перед ОСОБА_1 по ст.39 Закону за період з 2 вересня 1996 року по 31 березня 2010 року становить 39899 грн. 43 коп.

Оскільки розпорядником цих коштів і в спірний період часу і тепер є управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області, суд стягує заборгованість з нього.

А тому на підставі вищевикладеного та керуючись т.ст.10, 11, 60, 88, 213 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.19 Конституції України, ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з управління праці та соціального захисту населення Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області на користь ОСОБА_1 39899 (тридцять девять тисяч вісімсот девяносто девять) грн. 43 коп. заборгованості доплати до заробітної плати відповідно до ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 2 вересня 1996 року по 31 березня 2010 року.

Звільнити сторони від сплати судового збору на підставі ст.4 п.18 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі 20 днів, після подачі до Коростенського міськрайонного суду заяви про апеляційне оскарження рішення суду, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: