Справа №4с-7/10 22.03.2010 22.03.2010 22.03.2010
Справа N 22ц 695 - 2010 року. Головуючий 1 інстанції Бобровський І.М.
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

22 березня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю. та Базовкіної Т.М.,

із секретарем судового засідання Завтурою О.С.,

з участю:

заявника ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3

представника відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_4, у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула ухвалу місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 лютого 2010 року, постановлену за скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції у процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

у с т а н о в и л а :

22 квітня 2009 року ОСОБА_2 оскаржив неправомірні дії відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції у процесі примусового виконання зведеного виконавчого провадження по стягненню з кредитної спілки Гарант на користь восьми осіб, в тому числі і заявника, заборгованих грошових сум.

В скарзі зазначав, що кредитна спілка Гарант має перед ним підтверджений судовим рішенням борг у розмірі 279 000 гривень.

У звязку із відмовою спілки покрити борг добровільно, судове рішення перейшло в стадію примусового виконання, яке проводить відділ Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції.

Постановою державного виконавця названого відділу від 18 травня 2009 року виконавче провадження, відкрите за рішенням суду на його користь, було приєднане до виконавчого провадження, відкритого на користь ще 7 осіб.

В процесі виконання зведеного провадження, державним виконавцем було виявлено і виставлено на продаж належне боржникові нежиле приміщення, розташоване по проспекту Леніна, 19/1 у м. Южноукраїнську.

У звязку з тим, що продаж нежилого приміщення двічі не відбувся, виконавець запропонував йому залишити споруду за собою.

Не дивлячись на те, що він пристав на таку пропозицію, державний виконавець змінив її, зменшивши обсяг відшкодування до Ѕ частини нежилого приміщення, решту ж - запропонував ОСОБА_5, який виступив не тільки від свого імені, а і від інших кредиторів спілки, не маючи для цього належно оформлених повноважень.

Посилаючись на виписане, просив скаргу задовольнити.

Представник відділу Державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції скаргу заперечили, пояснивши, що усі виконавчі дії вчиненні ними відповідно до чинного виконавчого законодавства.

Ухвалою місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 лютого 2010 року у задоволенні скарги відмовлено за її безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і постановити нову - про задоволення його вимоги.

Скаргу обгрунтовував невідповідністю висновків суду, дійсним обставинам справи та ігноруванням чинного виконавчого законодавства.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив її з додержанням норм процесуального права.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_2 таким чином, як викладено у оскарженій ухвалі, місцевий суд виходив з того, що усі стягувачі за виконавчим провадженням рівні у своїх правах, а тому кошти чи майно, вилучені у боржника повинні розподілятися між ними прямо пропорційно розміру належного їм боргу. Оскільки саме цим керувався і відділ виконавчої служби виконуючи зведене провадження, то його дії слід визнати правомірними і законними.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, згідно із статтями 1, 2 , 11 11-1, 50, 61-62 Закону України Про виконавче провадження діяльність державного виконавця спрямовується на примусове виконання рішень судів та інших органів на підставах, у спосіб та в межах чинної нормативно-правової бази.

При цьому державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених названим Законом, не надавати переваг одному стягувачу перед іншим, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, приміщення, земельну ділянку, які і після переоцінки протягом місяця не були продані, державний виконавець повідомляє про це стягувача і пропонує йому вирішити питання щодо залишення за собою непроданого майна, при виконанні зведеного провадження, така пропозиція повинна адресуватися усім стягувачам однієї черги.

Якщо стягувач виявив бажання залишити за собою непродане майно, то він зобов'язаний у 15-денний строк повідомити державного виконавця про виявлення бажання залишити за собою непродане майно (це ж стосується і стягувачів за зведеним провадженням).

Встановивши кількість бажаючих, виконавець вираховує частку кожного із стягувачів у майні, після чого здійснюється передача майна з відповідним юридичним оформленням.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 30-42), разом з заявником на майно боржника претендують ще 13 стягувачів, і їх право на його отримання не є меншим від права того, а тому державний виконавець вірно запропонував і іншим стягувачам вирішити питання щодо залишення його частки за собою.

За такого, законних підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 немає.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу місцевого Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 4 лютого 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і з цього часу протягом двох місяців може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України

Головуючий Судді: