Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12березня 2010 року

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

В особі головуючого судді Стадійчука А.О.

при секретарі Самолюк В.В.

представника відповідача адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

7 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом де вказує, що 2 квітня 2009 року між ним та відповідачем по справі ОСОБА_3, був укладений письмовий договір позики, де відповідно до п.1 він надав відповідачу у безпроцентну позику грошові кошти в сумі 240 000 грн. із строком повернення усієї суми до 2 жовтня 2009 року.

Укладення договору здійснювалося в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які своїми підписами в договорі засвідчили факт одержання позики відповідачем.

В підтвердження договору позики та передачі грошових коштів відповідачу, ним власноручно була написана розписка 2 квітня 2009 року.

Пунктом 5 даного договору сторонами було погоджено повернення позики частинами згідно графіку, починаючи з 2 травня по 2 жовтня 2009 року.

В порушення взятого на себе договірного зобовязання, ОСОБА_3 від повернення позики ухилився, згідно графіка щомісячних платежів погашення заборгованості не проводить й позику у встановлений строк не повернув.

Згідно з ст.525, 526 ЦК України, угода (договір) є підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк відповідно до вказівок закону, умов договору та припиняються виконанням, проведеним належним чином, а одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Частина 1 ст. 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Статті 610 та 611 ЦК України передбачають, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У статтях 546 та 549 ЦК України зазначено, що виконання зобовязання може забезпечуватись згідно з законом або договором, неустойкою (штрафом, пеня).

Пунктом 6 договору передбачена відповідальність відповідача за прострочення повернення чергової частини позики у вигляді пені в розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Станом на день звернення до суду сума пені згідно з розрахунком від простроченої суми становить 6800 грн.

Просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості по договору позики в розмірі 240 000 грн., пеню в розмірі 6800 грн. та судові витрати по сплаті державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задоволити позов відповідно до вимог викладених у позовній заяві. Відповідач ОСОБА_3 йому ніяких коштів по договору позики не повертав.

В судовому засіданні 1 лютого 2010 року відповідач ОСОБА_3 позов визнав частково та пояснив, що в ОСОБА_2 він позичив 120 тис. грн., а не 240 тис. грн.. У нього не має ніяких доказів, що він позивачу повернув частину боргу.

В судові засідання 10 та 12 березня 2010 року відповідач не зявився та не повідомив про причини неявки, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому порядку. Суд прийшов до висновку, що відповідач не являється в судові засідання, щоб затягнути розгляд справи, а тому суд вирішив справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_1 позов визнав частково на суму 120 тис. грн.

Суд вислухавши доводи сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 2 квітня 2009 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав від нього 240 тис.грн., які зобовязувався щомісячно повертати борг частинами та до 2 жовтня 2009 року повністю погасити борг (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_3 власноручно написав боргову розписку, що він особисто отримав в ОСОБА_2240 тис. грн. які зобовязується повернути до 2 жовтня 2009 року (а.с.8).

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в суді пояснили, що вони були присутні при підписанні договору позики на суму 240 тис. грн. ОСОБА_3 перерахував кошти і ні у кого не було претензій.

Відповідачем та його представником не представлено ніяких доказів про часткову сплату боргу та отримання ним від позивача 120 тис. грн.

Відповідачем не виконані умови договору, згідно договору позики. За невиконання умов договору відповідно до п.6 відповідач зобовязаний сплачувати пеню в розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожен день прос рочки, яка станом на 7 жовтня 2009 року 6860 грн., що стверджується розрахунком позивача (а.с.9).

Даючи оцінку доказам суд прийшов до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги в повному обсязі, доведений сам факт передачі коштів відповідачу в сумі 240 тис.грн., а тому позов повністю підлягає до задоволення, так як відповідачем не представлено ніяких доказів про спростуванню позову.

Керуючись ст.ст.10,57,60,88,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 526,527,549, 610,611,1049 ЦК України, суд

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 240 000 грн. боргу, 6860 грн. пені за прострочення виконання зобовязання, 1700 грн. витрат по сплаті державного мита, 120 грн. витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення, а всього стягнути 248 680 (двісті сорок вісім тисяч шістсот вісімдесят) гривнів.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд з поданням в 10-денний строк заяви про апеляційне оскарження та наступним поданням в 20-денний строк, після подачі цієї заяви, апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене і без подання заяви про апеляційне оскарження у випадку подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку неподання заяви про апеляційне оскарження в 10-денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

В разі подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання апеляційної скарги в 20-денний строк, рішення набирає чинності після закінчення цього строку.

Якщо подано заяву про апеляційне оскарження, але не подано скаргу в 20-денний строк, то рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя: