Справа № 2-6631/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Музичук Н.Ю.

при секретарі Радюк Ю.Ю.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши під час відкритого судового засідання в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 213-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України суд,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2010 року в Рівненський міський суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в сумі 4280 грн.

В позовній заяві вказував, що 30 вересня 2009 року по причині необхідності коштів на лікування дружини відповідач позичив в нього кошти в сумі 3000 грн., які мав повернути до 15 жовтня 2009 року, про що надав розписку, у вказаний строк та по даний час зобов'язання про повернення коштів не виконав, не дивлячись на неодноразові вимоги про повернення коштів. Крім того, проходячи техогляд, він виявив, що за його автомобілем рахуються несплачені штрафи. Відповідальні особи відмовились проводити техогляд поки всі штрафи не будуть погашені. З бази даних він отримав роздруківку по всіх штрафах і виявив, що всі вони виписані на водія ОСОБА_4. Зобов'язання по штрафу відповідач мав виконувати особисто. Загальна сума штрафів становить 1280 грн., які він вимушено сплатив по долучених оригіналах та поставлений на них його особистий підпис. Відповідно положень ст..ст. 1046,1049,512, 528 ЦК України ставить питання про стягнення коштів на загальну сум 4280 грн., оскільки відповідач в нього не працює, всіляко відмовляється від сплати коштів та ухиляється від зустрічі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і пояснив, що Відповідач згідно договору працював у Позивача водієм і здійснював доставку вантажу у місце призначення. 30 вересня 2009 року по причині необхідності йому коштів на лікування дружини Позивач уклав з Відповідачем договір позики, згідно якого передав останньому 3000 грн., які той мав повернути до 15 жовтня 2009 року. На підтвердження цього Відповідач видав розписку. У визначений строк відповідач кошти не повернув. Також проходячи техогляд, Позивач виявив, що за його автомобілем рахуються несплачені штрафи. Відповідальні особи ВДАІ відмовились проводити техогляд поки всі штрафи не будуть погашені. З бази даних він отримав роздруківку по всіх штрафах і виявив, що всі вони були виписані на водія ОСОБА_3 Павло¬вича. Загальна сума штрафів становить 1280 грн. Для того щоб пройти техогляд був вимушений сплатити ці штрафи за відповідача. Оскільки штрафи були виписані на відповідача, то вимушений був у квитанціях вказувати його прізвище, але доказом того, що сплатив їх саме Позивач є наявність у нього оригіналів квитанцій та поставлений на них його особистий підпис. Неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення позики в сумі 3000 гривень залишились без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи у його відсутності не клопотав, заперечень проти позову не подав, за згодою представ¬ника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Підставами для такого висновку суду є наступне.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або та¬ку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання гро¬шей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З пояснень представника позивача та наданої позивачем розписки судом встановлено, що 30 вересня 2009 року ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 3000,00 грн., які зобов'язувався повернути до 15 жовтня 2009 року. На розписці наявний підпис позичальника ОСОБА_3

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так як з розписки вбачається досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору позики, а саме - суми позики, умов надання позики, строку її повернення, що засвідчено підписом, суд прийшов де висновку про додержання позичальником ОСОБА_3 та позичкодавцем ОСОБА_2 вимог закону про письмову форму договору позики, отже, про дійсність договору позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так як строк договору позики сплинув, суд вбачає правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 3000 грн.

В судовому засіданні встановлено і це підтверджено письмовими доказами, що відповідач працював у позивача водієм і здійснював перевезення вантажів. За час роботи у позивача відповідач неодноразово порушував правила дорожнього руху за що був притягнутий до адміністративної відповідальності Штрафи відповідач не сплатив, переклавши цей обов'язок на позивача як на власника автотранспортного засобу.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника третьою особою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивач суму 1280 грн., що сплачені останнім за відповідача як штрафи за порушення правил дорожнього руху.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з друге сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Підтверджені квитанціями витрати по сплаті судового збору в сумі 51 грн., витрати ІТЗ судового розгляду справи на суму 120 грн. та витрати на оголошення в пресі на суму 44 грн., а всього 215 грн.

Суд дійшов висновку, що витрати пов'язані з наданням правової допомоги в сумі 1500 грн. є завищеними, тому задовольняє їх частково в сумі 1000 грн.

На підставі викладеного, ст. 61 Конституції України, ст. 207, 512, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 88,213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 /ідентифікаційний номер / на користь ОСОБА_2 /ідентифікаційний номер / грошові кошти в сумі 4280 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 /ідентифікаційний номер / на користь ОСОБА_2 /ідентифікаційний номер / відшкодування судових витрат в справі /судовий збір, витрати на ІТЗ, витрати на надання юридичної допомоги/ на суму 1215 /одна тисяча двісті п'ятнадцять/ грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримана копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через місцевий суд поданням апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а для осіб які брали участь справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом десяти днів дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.Ю.Музичук