Апеляційний суд Тернопільської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2010 рокуКолегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого: Ткача З .Є.,

Суддів: Шевчук Г.М., Храпак H.М.

при секретарі Юрдизі Н.Р.,

з участю представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2, представника ВАТ І4ВТБ

Банк" ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" в особі Тернопільської філії (далі ВАТ ;іВТБ Банк") про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору №4/17000001- 52 від 30 квітня 2008 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ВАТ "ВТБ Банк" про захист прав споживачів, визнання недійсною частини договору та заборону вчиняти певні дії.

Позивачка зазначала, що ЗО квітня 2008 року між нею та ВАТ "ВТБ Банк" був укладений кредитний договір №4/17000001 - 52, згідно якого ВАТ "ВТБ Банк" надав їй споживчий кредит для придбання квартири в сумі 163000,00 дол. США строком до 28 квітня 2028 року зі сплатою за користування кредитом 13,5% річних.

Починаючи з 01 червня 2009 року відповідач, на підставі п. 9.4 кредитного договору безпідставно, в односторонньому порядку, підвищив процентну ставку до 15,5 % річних та з цього часу незаконно нараховує їй плату за кредит в цьому розмірі.

Просила визнати п. 9.4 кредитного договору №4/ від 30 квітня 2008 року недійсним та заборонити ОСОБА_4 Банк" збільшувати розмір відсоткової ставки за кредитним договором.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від ЗО червня 2010 року вирішено: "В задоволенні позову ОСОБА_1 до відкритого акціонерного товариства СІВТБ Банк" в особі Тернопільської філії про захист прав споживачів, визнання недійсним пункту кредитного договору №4/17000001- 52 від 30 квітня 2008 року відмовити".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не взяв до уваги її доводи про те, що п. 9.4 кредитного договору обмежують її права як споживача і вирішив спір з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що 30 квітня 2008 року ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1Б уклали Кредитний договір №4/, згідно умов якого ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 163000,00 дол. США для придбання трикімнатної квартири за адресою: м. Тернопіль, вул. Київська, 6.1, кв.180., загальною площею 64,4 кв.м.

З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредиту, 30 квітня 2008 року ВАТ ВТБ Банк та ОСОБА_1 уклали іпотечний договір, згідно якого ОСОБА_1 передала в іпотеку ВАТ "ВТБ Банк" квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п.4.6 Кредитного договору №4/ від 30 квітня 2008 року, укладеного між ВАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_1, Позичальник зобов'язаний застрахувати у акредитованих банком страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь банку предмет іпотеки, на умовах погоджених з Банком. Позичальник зобов'язується надати Банку копії договору страхування та платіжних документів про сплат/ страхових платежів. З переліком акредитованих страхових компаній та їх умовами Позичальник ознайомлений у момент отримання консультацій за умовами кредиту.

У відповідності до п. 9.4 Кредитного договору №4/ від 30 квітня 2008 року, при здійсненні Позичальником страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені Банком або страхування предмету застави у неакредитованій Банком Страховій компанії, Банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2% (два відсотка) річних в порівнянні з діючою відсотковою ставкою за даним кредитним договором. У разі ненадання позичальником документального підтвердження страхування предмета іпотеки на наступний день після закінчення договору страхування, Банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2 % річних у порівнянні з діючою ставкою за даним кредитним договором. При цьому підписанням договору позичальник підтвердила, що для вказаного вище, застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших документів, крім цього договору,

Згідно Договору добровільного страхування майна, що є предметом застави Ж172010/2200/00000С ІЗ від 30 квітня 2008 року, предмет іпотеки було застраховано в ЗАТ "Страхова компанія "КРЕДО-КЛАСИК" на строк до 30 квітня 2009 р.

Після закінченням строку дії вищевказаного Договору добровільного страхування майна, перелічених документів ОСОБА_1 в ВАТ ''ВТБ Банк" представлено не було, у зв'язку з чим останній збільшив відсоткову ставку до 15,5%, що було відображено у наданому позивачці розрахунку.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що підвищення відсоткової ставки, передбаченої п. 9.4 Договору, проведено як міра відповідальності за невиконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань по наданню документального підтвердження страхування предмету застави і в даному випадку не є порушення прав позивачки.

Однак, з цими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки він не відповідає нормам Цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Так встановлення відповідальності за страхування предмету застави у неакредитованій Банком Страховій компанії, суперечить ч. 2 ст. 6 Закону України "Про страхування", згідно якої добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою умовою для реалізації інших правовідносин.

Встановлення такого виду відповідальності, як зміна процентів по кредитному договору, по суті, тягне за собою односторонню зміну істотних умов цього договору, по яких сторони досягни згоди в момент його укладення.

Умова п. 9.4 кредитного договору є несправедливою і дискримінаційною, оскільки:

- не надає право позичальнику розірвати кредитний договір у зв'язку з встановленням невигідних для нього істотних умов, при наявності котрих він не погодився би на його укладення.

- не передбачає відновлення (зменшення) процентів у випадку страхування позичальником предмета іпотеки у акредитованій Банком Страховій компанії та надання документального підтвердження страхування предмета іпотеки, тобто не передбачає припинення застосування відповідальності з часу припинення позичальником порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 3.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Встановлення відповідальності у вигляді зміни процентної ставки в кредитному догові за порушення умов страхування предмету іпотеки не пов'язана із подією, що виникла незалежно від волі сторін і яка б мала безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку.

Таким чином, встановлена відповідальність, як зміна істотних умов договору в односторонньому порядку, на шкоду позичальника, порушує вимоги ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", щодо справедливості укладення Договорів.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 вищевказаного Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги позивачки про визнання п. 9.4 кредитного договору недійсним є обґрунтованими і законних підстав для збільшення процентів на 2% у зв'язку з порушенням зобов'язання щодо страхування предмету іпотеки, у банку не було.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати і ухвали нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 309, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 червня 2010 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним п. 9.4 кредитного договору №4/ від 30 квітня 2008 року укладеного між відкритим акціонерним товариством "ВТБ Банк" та ОСОБА_1 недійсним з моменту його укладення та визнати неправомірними дії відкритого акціонерного товариства "ВТБ Банк" по збільшенню відсотків за п. 9.4 кредитного договору №4/17000001- 52 від 30 квітня 2008 року.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржено до Верховного Суду України в касаційному порядку, протягом двадцяти днів з дня проголошення, шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_5