справа № 2-4639/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2010 року. Броварський міськрайонний суд Київської

області в складі:

головуючого - судді - Міхієнкової Т.Л.

при секретарі - Сюр О.М.

з участю представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання

встановив:

12 грудня 2006 року між сторонами укладений договір довічного утримання, який повністю відповідає вимогам ст. 745 ЦК України.

Відповідно до вимог вказаного договору, як і передбачено ст. 744 ЦК України, позивач передала відповідачу у власність житловий будинок з навірними будівлями вартістю 65600 грн. та земельну ділянку вартістю 12500 грн., розташовані в с.Заворичі по пров. Пляжний, № 5, що у Броварському районі Київської області. Набувач за договором взяла на себе зобов'язання довічно утримувати та доглядати за відчужувачем, чітко визначивши в договорі прийняті на себе зобов'язання перед позивачем.

У серпні 2010 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання вищезазначеного договору. Як на підставу позову, послалася на те, що відповідач останнім часом не виконує жодного пункту договору догляду за нею, що стало небезпечним для її життя та здоров"я. За обставин вона змушена була залишити свій дім і пішла проживати своєї сусідки, ОСОБА_2, розумовий розвиток якої відповідає її потребам у спілкуванні.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала і наполягала на негайному розірванні договору довічного утримання та поверненні їй о нерухомого майна, яке перейшло у власність відповідача.

Відповідач та її представник ОСОБА_3 позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач на протязі тривалого часу добросовісно виконувала всі взяті за договором зобов'язання по утриманню та догляду за позивачем: готувала їжу, забезпечувала її одягом, ліками, зробила капітальний ремонт у будинку і навіть на вимогу позивача передала останній 8000 доларів США для передачі їх сину позивача, як би тільки той не мав претензій до спадщини.

Суд, вислухавши сторони, їхніх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, не знайшов підстав для задоволення позову, ходячи з наступних підстав.

Спірні правовідносини, які є договірними, регулюються Главою 57 ЦК України.

Підставою для розірвання договору довічного утримання, як значено в п.1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, є невиконання або неналежне виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Заявивши вимоги про розірвання договору довічного утримання, позивач та її представники ОСОБА_1, ОСОБА_2 посилалися на те, що спочатку відповідач сумлінно виконувала свої зобов'язання щодо догляду та утримання ОСОБА_4, а близько півроку, як пояснив представник позивача ОСОБА_1, відповідач фактично не виконує свої зобов'язання по договору. Навпаки, позивач постійно надавала відповідачу кошти на харчування, придбання для ОСОБА_4 одягу, взуття, ліків. В той же час позивач не заперечувала, що відповідач зробила за власні кошти капітальний ремонт у будинку та передала після укладення договору 8000 доларів США, які позивач віддала своєму сину, щоб останній не претендував на частину будинку, який відповідно до умов договору довічного утримання був відчужений на користь відповідача.

Як видно з копії договору довічного утримання позивач передала відповідачу у власність жилий будинок та земельну ділянку, а ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання довічно утримувати ОСОБА_4, забезпечувати її щоденним триразовим харчуванням, одягом, взуттям, ліками, щомісяця надавати грошову допомогу в розмірі 600 грн., надавати побутові послуги та забезпечити житлом.

Надаючи докази щодо доведення позову, позивач та її представники просили допитати свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 Показами вищезазначених свідків встановлено, що спочатку відповідач добросовісно відносилася до своїх зобов'язань по догляду за позивачем, але з березня 2010 року остання почала скаржитися на поведінку ОСОБА_5, оскільки, як їм відомо зі слів позивача, ОСОБА_5 перестала годувати ОСОБА_4, бажала їй смерті, не давала грошей, не купувала ліків і фактично жила за кошти, які отримувала від ОСОБА_4

Відповідач, як показали свідки, створила позивачу такі несприятливі для проживання умови, що та змушена була покинути свій дім і перейшла проживати в сім"ю ОСОБА_2, де проживає до цього часу.

В той же час вказані свідки підтвердили факт проведення заповідачем капітального ремонту в будинку позивача, факт отримання позивачем грошей від ОСОБА_5 в розмірі 8000 доларів США.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, допитані за клопотанням відповідача, навпаки, стверджували, що заповідач тривалий час добросовісно виконувала свої обов'язки по догляду за ОСОБА_4, належним чином утримувала її та створила їй натежні житлово-побутові умови. У червні 2010 року ОСОБА_4 перейшла проживати до ОСОБА_2 з власної ініціативи. На таке рішення позивача вплинула ОСОБА_2, яка пообіцяла знайти ОСОБА_4 інших опікунів.

Допитаний в якості свідка дільничний інспектор Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_16 дав позитивну характеристику ОСОБА_5

Показами дільничного інспектора встановлено, що позивач зверталася до нього лише зі скаргою на дії чоловіка ОСОБА_5, який зірвав замок на сараї, де позивачка закрила належні ОСОБА_5 продукти харчування. Зі слів свідка, негаразди між сторонами почали виникати з того моменту, коли ОСОБА_17 почала тісно спілкуватися з ОСОБА_2

Оцінюючи надані позивачем докази та заперечення відповідача, суд зиходив з того, що оспорюваний договір довічного утримання був укладений 12.12.2006 року і тривав до червня 2010 року.

Тривалий час ні позивач, ні представники громадськості питання про його розірвання не ставили.

Як видно з матеріалів справи, син позивача, ОСОБА_18 звертався з заявою в Броварську міжрайонну прокуратуру щодо неналежного виконання своїх обов"язків ОСОБА_5 по договору довічного утримання його матері та розірвання цього договору у 2010 році.

З копії відповіді на вищезазначене звернення від 14.05.2010 р. вбачається, що доводи, викладені у зверненні ОСОБА_18, не знайшли свого підтвердження і підстав для прокурорського реагування не вбачається.

Суд критично відноситься до наданого позивачем акту про житлово- побутові умови ОСОБА_4, оскільки акт власноручно складений позивачкою і підпис депутата сільської ради ОСОБА_6 знову ж таки вчинений власноручно ОСОБА_4 і остання підтвердила ці обставини в судовому засіданні.

Інших належних письмових доказів на підтвердження заявлених позовних вимог позивач суду не надала.

В той же час відповідач надала суду копію розписки, з якої вбачається, що позивач отримала від неї у листопаді 2007 р. 8000 доларів США за 1/2 частину будинку, що договором не передбачалося.

Відповідач надала суду звіт про поліпшення, виконані в будинку по пров. Пляжний, 5 в с.Заворичі Броварського району Київської області за період з 2006 р. по 2010 р., відповідно до якого ринкова вартість невід"ємних поліпшень, виконаних у вищезазначеному будинку, складає 22915 грн.

Суд вважає, що вказані вище письмові докази беззаперечно свідчать про добросовісне відношення до своїх зобов'язань ОСОБА_5, зазначених у договорі довічного утримання, яка до цього часу відчужене за договором майно на своє ім"я не переєструвала.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не довела, що відповідач не виконувала умови договору довічного утримання , укладеного у грудні 2006 р. За весь час, з грудня 2006 р. по червень 2010 p., позивач не ставила питання про його розірвання чи про неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов"язань за договором.

Пояснюючи причини свого вибуття з будинку, позивач мотивувала тим. що вона відчула загрозу своєму життю, що підтвердження в судовому всіданні не знайшло.

Так, позивач стверджувала, що ОСОБА_5 не впускала до неї : друзів та знайомих, що протирічить показам допитаних з її сторони свідків, які постійно, з їх же слів, відвідували ОСОБА_4, носили їй продукти харчування.

Аналізуючи встановлені по справі обставини, суд прийшов до висновку, що в силу свого похилого віку, можливості впливу сторонніх осіб, позивач могла добросовісно помилятися щодо негативного ставлення до неї з боку відповідачки, і, оскільки зазначені в позові підстави задоволення позовних вимог не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд не може прийняти їх до уваги та покласти в основу рішення.

Керуючись: ст.ст. 10, 15, 58, 60, 215 ЦПК України, ст. 755 ЦК України суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 12 грудня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_19, зареєстрований в реєстрі за № 8194 - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: