АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8708/10 Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.а. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Буленка О.О.

суддів : Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Буряк С.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_2 представника відповідача - ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миргородського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №3088 про стягнення 47005 грн., як набутих без достатньої правової підстави; визнання правочину іпотечного договору від 12 жовтня 2007 року №1390 недійсним та зобов»язання подати приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 заяву про припинення іпотечного договору від 12 жовтня 2007 року та за зустрічним позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миргородського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №3088 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредиту у сумі 125860 грн. 62 коп. та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_8 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Миргородського відділення №3088 про стягнення 47005 грн., як набутих без достатньої правової підстави; визнання правочину іпотечного договору від 12 жовтня 2007 року №1390 недійсним та зобов»язання подати приватному нотаріусу Миргородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 заяву про припинення іпотечного договору від 12 жовтня 2007 року. В позовній заяві вказувала, що 23.11.2008 року помер її рідний брат ОСОБА_9, який 12.10.2007 року уклав кредитний договір з ВАТ «Державний ощадний банк України» на суму 196900 грн. строком на 60 місяців під 16,5% річних, а вона уклала договір поруки №1248 та іпотечний договір №1390 від 12.10.2007 року з ВАТ «Державний ощадний банк України», відповідно яких забезпечувала належне виконання кредитного зобов»язання ОСОБА_9 перед кредитором. Посилаючись на те, що у зв»язку зі смертю ОСОБА_9, його кредитне зобов»язання припинилось, як наслідок припинився договір поруки та договір іпотеки її квартири. Оскільки її не були відомі дані положення законодавства, вона продовжувала сплачувати платежі за кредитним договором від імені ОСОБА_9, всього сплативши з 09.12.2008 року по 26.10.2009 року 47005 грн. Враховуючи, що вона не мала права та обов»язку сплачувати кредит від імені свого брата ОСОБА_9, просила на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача вказану суму, як набуту без достатньої правової підстави.

Крім того, мотивуючи тим, що укладення іпотечного договору своєї квартири, проведено без дозволу органу опіки та піклування, просила визнати даний правочин недійсним, як такий, що суперечить вимогам законодавства.

У березні 2010 року ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Миргородського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №3088 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 в якому просив стягнути із ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 125860 грн. 62 коп. та звернути стягнення на предмет іпотеки №1390 від 12.10.2007 року - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на праві приватної власності, шляхом продажу на прилюдних торгах.

Вказана зустрічна позовна заява прийнятя судом до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_4

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2010 року у задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено повністю за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічна позовна заява ВАТ «Державний ощадний банк України» задоволена повністю.

Ухвалено: стягнути із ОСОБА_4 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Миргородського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» №3088 заборгованість по кредитному договору №2203/3260 на суму 125860 грн. 62 коп., що складається: з основного боргу по поверненню кредиту 118109 грн. 36 коп.; процентів - 7154 грн. 51 коп., пені 596 грн. 75 коп.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором №2203/3260 від 12.10.2007 року в розмірі 125860 грн. 62 коп. звернути стягнення на квартиру №9, розташовану за адресою: м. Миргород, вул. Гурамішвілі 5, шляхом проведення прилюдних торгів.

Вирішено питання щодо судових витрат.

З даним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_4, оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позов та відмовити у задоволені зустрічного позову ВАТ «Державний ощадний банк України».

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для задоволення скарги не вбачає виходячи з наступного.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 12 жовтня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Миргородського відділення ВАТ №3088 та ОСОБА_9 укладений кредитний договір №2203/3260 на суму 196900 грн. на строк до 12 жовтня 2012 року зі сплатою 16,5% річних.

З метою забезпечення належного виконання зобов»язання, що випливає з кредитного договору, між ОСОБА_4 та ВАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір поруки №1248 від 12.10.2007 року, за умовами якого поручитель зобов»язувався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_9 зобов»язання за кредитним договором №2203/3260 від 12.10.2007 року. Також був укладений договір іпотеки №1390 від 12.10.2007 року, згідно умов якого ОСОБА_4 надала в заставу, з метою забезпечення належного виконання кредитного зобов»язання ОСОБА_9 за договором №2203/3260 від 12.10.2007 року, трикімнатну квартиру АДРЕСА_2.

23 листопада 2008 року помер ОСОБА_9, який являється основним боржником за кредитним договором №2203/3260 від 12.10.2007 року.

Після смерті ОСОБА_9 спадщину ніхто не прийняв, що підтверджується повідомленням завідуючої Другої Миргородської нотаріальної контори та витягом зі Спадкового реєстру.

Також судом вірно встановлено, що з моменту смерті ОСОБА_9, його сестра - ОСОБА_4, являючись поручителем за договором поруки та іпотеки, продовжила сплачувати чергові платежі за кредитним договором №2203/3260 від 12.10.2007 року.

Із жовтня 2009 року ОСОБА_4 припинила сплату платежів за вказаним кредитним договором, посилаючись на те, що у зв»язку зі смертю основного боржника, згідно ч. 1 ст. 608 ЦК України, припинилось зобов»язання за вказаним кредитним договором; відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України з припиненням забезпеченого нею зобов»язання припинилася порука, а також іпотека - за положенням ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Встановивши вищевикладені обставини, та відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні її позовних вимог, місцевий суд вірно виходив із того, що зобов»язання боржника за кредитним договором не є нерозривно пов»язане з його особою, а також із того, що кредитний договір №2203/3260 від 12 жовтня 2007 року не містить умови щодо припинення зобов»язання у зв»язку зі смертю боржника, а тому обґрунтування позову ОСОБА_4 припиненням кредитного зобов»язання суд правомірно визнав безпідставними враховуючи, що пункт 8.1 Кредитного договору передбачає чинність договору з моменту його підписання до повного виконання взятих на себе зобов»язань за договором.

З урахуванням наведеного, вірним є висновок суду щодо відсутності підстав для припинення договору поруки №1248 від 12.10.2007 року та договору іпотеки №1390 від* 12.10.2007 року, відповідно до яких ОСОБА_4 взяла на себе зобов»язання відповідати всім своїм майном, у тому числі і квартирою №5 у будинку №9 по вулиці Гурамішвілі у м. Миргороді за неналежне виконання кредитного договору №2203/3260 від 12.10.2007 року.

Оскільки після смерті основного боржника ОСОБА_9, ОСОБА_4, як поручитель останнього, розпочала сплачувати поточні платежі за вищевказаним кредитним договором, виконуючи свої обов»язки, передбачені умовами договорів поруки та іпотеки, а також відповідно до ст. ст. 553-556 ЦК України, сплативши таким ЧИНОМ 47005 грн., місцевий суд дійшов правильного висновку, що вказані кошти,

отримані ВАТ «Державний ощадний банк України» внаслідок виконання поручителем зобов»язання за кредитним договором у зв»язку із неможливістю його виконання боржником та правомірно відмовив ОСОБА_4 у стягненні на її користь вказаних коштів, як безпідставно набутих відповідачем.

Окрім того, правильним є висновок суду що припинення виконання кредитного зобов»язання ОСОБА_4 із жовтня 2009 року являється порушенням зобов»язання та відповідно до норм ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України є підставою для виникнення права у кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та згідно положень ст. 572 ЦК України та ст. ст. 11, 12, 33 Закону України «Про іпотеку» - одержати задоволення боргового зобов»язання за рахунок заставленого майна.

Згідно доданого до зустрічного позову розрахунку ВАТ «Державний ощадний банк України», підтвердженого у суді апеляційної інстанції, сума заборгованості за кредитним договором №2203/3260 від 12.10.2007 року станом на 15 березня 2010 року становить 125860 грн. 62 коп.

Із них: сума основного боргу ( в тому числі прострочена заборгованість) - 118109 грн. 36 коп.;

-проценти - 7154 грн. 51 коп.;

-пеня - 596 грн. 75 коп.

Встановивши вищенаведені обставини, та, беручи до уваги умови кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору, недотримання їх ОСОБА_4, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог ВАТ «Державний ощадний банк України», задовольнивши позов останнього відповідно до вимог ст. ст. 526, 553, 554, 610, 623, 1050 ЦК України та правомірно стягнувши із відповідача на користь банку зазначену суму заборгованості за кредитним договором, звернувши стягнення на предмет іпотеки, а також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, обгрунтовано стягнув на користь відповідача понесені ним судові витрати.

Судом першої інстанції також встановлено, що при укладенні іпотечного договору №1390 від 12.10.2007 року, за умовами якого ОСОБА_4, з метою забезпечення належного виконання кредитного зобов»язання ОСОБА_9, передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_3, - не було порушено будь-яких прав неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_5, оскільки на момент укладення договору їх мати - ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_4 та, за свідченнями останньої, не проживала разом із дітьми у квартирі, на яку оформила договір іпотеки, окрім того, має у власності також іншу квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Таким чином, за відсутністю правових підстав, суд обгрунтовано відмовив ОСОБА_4 як у задоволенні її вимоги щодо визнання правочину згідно Іпотечного договору недійсним, так і в задоволенні її позовних вимог в цілому.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції

Судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4 та скасування оскаржуваного нею рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2010 року.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити. Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2010 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Копія згідно: