Миколаївський районний суд Львівської області
справа№2-195/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року м. Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

Головуючого-судді: Бачуна О.І.

при секретарі: Паньківу В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві, Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в м.Львові по вул.Дріжджовій 23. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що спірний будинок належить йому на праві приватної власності. У вказаному будинку зареєстровані шестеро чоловік, а саме: він, ОСОБА_4 Павловича-його син, ОСОБА_5 -його невістка, ОСОБА_6 Миколайович-його онук та відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3. Відповідачі ОСОБА_2В у 1983році, а ОСОБА_3 на початку 1990х років, добровільно виїхали на постійне місце проживання, що знаходиться в с.Велика Горожанка, Миколаївського району, Львівської області. Вважає, що відповідачі у вказаній квартирі не проживають без поважних причин. Перешкод в користуванні квартирою їм ніхто не чинить, особисті речі відсутні. Просить позов задоволити.

Відповідачі звернулися з зустрічним позовом в якому просять вселити їх у спірний будинок, в обгрунтування своїх вимог покликається на те, що з 1983року у зв»язку з неможливістю спільного проживання ОСОБА_2 була змушена виїхати на тимчасове місце проживання в будинок своїх батьків, що знаходиться на хуторі Підлісся, Миколаївського району, Львівської області, де вона проживає по даний час. ОСОБА_3 в спірному будинку не проживає з 2006року, оскільки його батько постійно чинив перешкоди. Вважають, що вони не проживають в будинку з поважних причин, а тому просять їх вселити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник свої позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним в позовній заяві, Додатково пояснили, що жодних перешкод в користуванні будинком відповідачам вони не чинили, їхні особисті речі в будинку відсутні, однак не заперечили, що відносини з ними погані. В зустрічному позові просять відмовити, оскільки відповідачі забезпечені житлом, а тому підстав їх вселяти не має.

В судовому засіданні відповідачі та їх представник первісний позов не визнали, зустрічний підтримали, пояснили, що дійсно ОСОБА_2 з 1983року проживає на хуторі Підлісся, Миколаївського району, Львівської області, оскільки між нею та позивачем склалися погані відносини. В 1991 році вони розлучилися. ОСОБА_1 на протязі тривалого часу чинив перешкоди в користуванні будинком, а саме вчиняв скандали, ображав її, погрожував побоями, виганяв з хати, виносив з кімнати речі, меблі, міняв замки до вхідних дверей, всіляко створював штучні перешкоди. Щодо ОСОБА_3, то останній в спірному будинку не проживає з 2006року з аналогічних причин. Додатково пояснили, що неодноразово намагалися помиритися з позивачем, однак це їм не вдавалося.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його знайомим. З його слів йому відомо, що ОСОБА_1 чинив сину перешкоди в проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме відключав газ, воду, виганяв з будинку, міняв замки на дверях. На даний час проживає на хуторі Підлісся.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що відповідач ОСОБА_3 є його знайомим. З його слів йому відомо, що ОСОБА_1 чинив сину перешкоди в проживанні в ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме відключав газ, воду, виганяв з будинку, міняв замки на дверях. ОСОБА_3 просив допомогти йому вселитися біля двох років назад, однак він не мав можливості поїхати до Львова. Знає, що відносини з позивачем погані.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. З батьком в нього хороші відносини, а з братом та мамою погані. Пояснив, що ОСОБА_2 з 1983року проживає на хуторі, а брат з 1989року. Зазначив, що відповідачі добровільно залишили спірний будинок, перешкод у проживанні їм ніхто не чинив. Зазначив, що біля 2х років назад ОСОБА_3 намагався вселитися в спірний будинок.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є сусідкою позивача. ОСОБА_2 в 1983році переїхала жити на хутір Підлісся, а відповідач ОСОБА_3- в 2000році. Відносини між сторонами ворожі. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово відбувалися бійки. Причини по яких відповідачі переїхали на інше місце проживання їй невідомі, чи намагалися вони вселитися їй теж невідомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що є сусідом позивача ОСОБА_2 в 1983році переїхала жити на хутір Підлісся, а відповідач ОСОБА_3- в 2000році. Відносини між сторонами погані. Між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неодноразово відбувалися бійки. Причини по яких відповідачі переїхали на інше місце проживання йому невідомі, чи намагалися вони вселитися йому теж невідомо.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснення дав аналогічні викладеним в позовній заяві, додатково пояснив, що відповідачі добровільно залишили спірний будинок, перешкод в користуванні таким їм ніхто не чинив. Зазначив, що дійсно між ним та відповідачами існують неприязні відносини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що товаришує з ОСОБА_3 Доволі часто бував на вул..Дріжджевій 23 в м.Львові, де проживали сторони. Неодноразово позивач виганяв ОСОБА_3 з будинку, у зв»язку з чим останній декілька раз в нього ночував. Зазначив, що між сторонами склалися неприязні відносини, внаслідок конфліктних ситуацій зі сторони позивача. ОСОБА_1 чинив перешкоди в користуванні будинком синові. Декілька раз між ними виникали бійки. Вважає, що відповідачі не проживають в спірному будинку з об»єктивних причин.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічні позови підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить будинок по вул..Дріжджевій 23 в м.Львові, що стверджується реєстраційним посвідченням від 22.10.1999року за реєстровим №3509, яке видано на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.10.1999року за реєстровим №4-2545.

Згідно з довідкою виданою ЛКП-507 від 23.01.2009року у вказаному будинку зареєстровано шестеро осіб, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України вбачається, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі дійсно не проживають у спірному будинку понад один рік. Зазначена обставина стверджується як поясненнями сторін, так і актами ЛКП-507 від 18.11.2008року, 26.02.2009року, 12.05.2009року.

Як вбачається з пояснень сторін та свідків, відповідач ОСОБА_2 в 1983році покинула спірний будинок, оскільки переїхала на хутір Підлісся, де проживала її матір. Факт проживання відповідача по вказаній адресі підтверджується і довідкою виконавчого комітету Великогорожанської сільської ради Миколаївського району, Львівської області від 17.05.2010року за №94/02-12. За таких обставин, суд вважає, що відповідач добровільно залишила місце реєстрації і не цікавилася ним на протязі тривалого часу (27 років). Покликання ОСОБА_2 на те, що позивач чинив їй перешкоди в користуванні спірним будинком не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім цього, судом не здобуто, а відповідачем не представлено доказів, які б свідчили про поважність причин не проживання ІНФОРМАЦІЯ_2.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що первісний позов в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню, а в зустрічному, в частинні її вселення в спірний будинок - слід відмовити.

Щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщення по вул.Дріжджевій 23 в м.Львові, то суд вважає, що в цій частині слід відмовити, оскільки судом встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, які носять стійкий та тривалий характер. Зазначена обставина стверджується, як показами сторін, так і свідків. Крім цього, в судовому засіданні було з»ясовано, що відповідач намагався вселитися в спірне приміщення, що стверджується показами свідка ОСОБА_4 Позивачем чиняться перешкоди в користуванні спірним будинком, у зв»язку з чим останній змушений був проживати на хуторі. Те, що ОСОБА_3 вважав своїм місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_3 стверджується і довідкою ТОВ»Львівморепродукти» від 14.05.2010 року за №352/01-162, відповідно до якої вбачається, що останній в заяві про прийняття на роботу від 18.11.2005року зазначав, що проживає за спірною адресою.

Що стосується зустрічних позовних вимог заявлених ОСОБА_3 про його вселення, то враховуючи фактичні обставини, які були встановлені судом, а саме те, що йому чинилися перешкоди в користуванні будинком по вул..Дріжджевій 23 в м.Львові і висновки щодо безпідставності заявлених позивачем, по первісному позову, вимог про визнання його таким, що втратив право на користування спірним приміщенням, то такі підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,27,31,209,212-215, ЦПК України, ст.ст. 16, ч.2ст.405 ЦК України,

суд,-

вирішив:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в м.Львові по вул.Дріжджевій 23 та зняти її з реєстрації за вказаною адресою. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити частково.

Вселити ОСОБА_3 в будинок №23 по вул.Дріжджовій в м.Львові.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Повне рішення суду буде виготовлене не пізніше п»яти днів з дня закінчення розгляду справи

Суддя Бачун О.І.