Справа № 2-6/10
Провадження № -
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2010 року. Карлівський районний суд Полтавської області в склад: головуючого - судді Миронець O.K.

при секретарі Емець Р.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

адвоката відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати, та компенсації за невикористані відпустки, індексації заробітної плати за 2008 рік та моральної шкоди, а також оформлення звільнення з роботи згідно чинного законодавства та зобов'язання повернути трудові книжки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами до п/п ОСОБА_3 про скасування наказів про звільнення, стягнення нарахованої але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, які були об'єднані в одне провадження.

Під час розгляду справи позивачами змінювались позовні вимоги і в кінцевому варіанті позовних вимог вони просять суд стягнути з відповідачки середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та/або за весь час прогулу станом на 1.06.2010 р. в сумі 12270 грн., грошову компенсацію за два роки невикористаної щорічної відпустки ( 48 днів ) у сумі 886 грн. 76 коп. та 480 грн. 87 коп., індексацію заробітної плати за 2008 рік та моральну шкоду в сумі по 15 тис. грн.., а всього кожна з них по 15137 грн. 63 коп., а також оформити їх звільнення з роботи згідно чинного законодавства за ст.. 38 КЗпП України та зобов'язати відповідачку повернути їм трудові книжки

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 посилається на те, що 1 жовтня 2006 року вона уклала трудовий договір з відповідачкою, яка не надала їй копію вказаного договору. При цьому вона надала відповідачці свою трудову книжку.

13 грудня 2008 р. вона подала відповідачці заяву про розірвання трудового договору, оскільки остання самоусунулась від виконання своїх зобов'язань згідно договору. Прийнявши від неї та інших працівників заяву про розірвання трудового договору, відповідач декілька днів не давала їм відповіді, а 17 грудня 2006 р. відсторонила її та деяких інших працівників від роботи. Однак наказу про їх звільнення не було і вона з ним не була ознайомлена.

Це змусило її звертатись в різні інстанції правоохоронних та державних органів і після їх втручання 12 березня 2009 р. вона отримала копію наказу про притягнення її до адміністративної відповідальності та про звільнення з роботи за прогул з 5 березня 2009 p., який вона вважає незаконним і просить суд стягнути з відповідачки середній заробіток за час затримки по виплаті заробітної плати та компенсацію за Також просить суд зобов'язати відповідачку оформити її звільнення з робота чинного законодавства та зобов'язати відповідачку повернути їй трудову книжку. *

Позивачка ОСОБА_6 в позовній заяві посилається на те, що 1 грудня 2006 року уклала трудовий договір з відповідачкою, яка не надала їй копію вказаного договору. При цьому вона надала відповідачці свою трудову книжку.

11 грудня 2008 р. вона подала відповідачці заяву про розірвання трудового договору, оскільки остання самоусунулась від виконання своїх зобов'язань згідно договору. Прийнявши від неї та інших працівників заяву про розірвання трудового договору, відповідач декілька днів не давала їм відповіді, а 17 грудня 2006 рі відсторонила її та деяких інших працівників від роботи. Однак наказу про їх звільненні не було і вона з ним не була ознайомлена.

Це змусило її звертатись в різні інстанції правоохоронних та державних органів і після їх втручання 12 березня 2009 р. вона отримала копію наказу про притягнення її до адміністративної відповідальності та про звільнення з роботи за прогул з 5 березня 2009 p., який вона вважає незаконним і просить суд стягнути з відповідачки середній заробіток за час затримки по виплаті заробітної плати та компенсацію за невикористані відпустки, індексацію заробітної плати за 2008 рік та моральну шкоди. Також просить суд зобов'язати відповідачку оформити її звільнення з роботи згідно чинного законодавства та зобов'язати відповідачку повернути їй трудову книжку.

Під час розгляду справи позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 підтримали свої позовні вимоги з урахуванням тих змін, які вони вносили в ході розгляду справи і пояснили суду, що працювали продавцями з кінця 2006 року по грудень 2008 р. в магазині, що належить п/п ОСОБА_3 Вони підписували трудовий договір з п/п ОСОБА_3 Оскільки остання не виконувала тих зобов'язань, які були обумовлені між ними, в т.ч. працювали більше годин, не своєчасно виплачувалась заробітна плата вони відповідно 11 та 13 грудня 2008 р. написали заяви на звільнення з роботи. Після цього вони стали вимагати від відповідачки видачу наказу про звільнення. 16 грудня 2008 р. була проведена ревізія і з 17 грудня 2008 р. їх фактично відсторонили від роботи і був набраний новий колектив працівників. Вони стали вимагати від відповідачки наказ про їх звільнення, однак ОСОБА_3 їм наказу не давала, що змусило їх звернутись до органів прокуратури.

При прийнятті на роботу вони віддали ОСОБА_3 свої трудові книжки, які та їм не повернула. В кінці грудня 2008 р. вони приходили в Карлівський районний центр зайнятості населення щоб розірвати трудові договори. Однак ОСОБА_3 не повернула їм трудових книжок, а тому вони відмовились підписувати розірвання трудового договору за власним бажанням.

Вони просять суд стягнути з відповідачки середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку та/або за весь час прогулу станом на 1.06.2010 р. в сумі 12270 грн., грошову компенсацію за два роки невикористаної щорічної відпустки ( 48 днів ) у сумі 886 грн. 76 коп. та 480 грн. 87 коп., індексацію заробітної плати за 2008 рік та моральну шкоду в сумі по 15 тис. грн.., а всього кожна з них по 15137 грн. 63 коп., а також оформити їх звільнення з роботи згідно чинного законодавства за ст.. 38 КЗпП України та зобов'язати відповідачку повернути їм трудові книжки.

Відповідач ОСОБА_3 позовних вимог не визнала і пояснила наступне. Позивачів по справі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в грудні 2006 р. вона прийняла на роботу, про що були укладені відповідні договори та проведено записи до їх трудових книжок. Без записів у трудовій книжці районний центр зайнятості не зареєстрував би договорів. Трудові книжки вона у позивачів не забирала, оскільки вона є приватним підприємцем і трудовим законодавством не передбачено зберігання трудових книжок приватним підприємцем. Трудові книжки знаходились у позивачів.

Заробітна плата виплачувалась всім працівникам, в т.ч. і ОСОБА_1 І і ОСОБА_2 згідно відомостей, про що вони розписувались у відомостях. Оскільки вона на той час перебувала у декретній відпустці, то заробітну плату виплачувала їм ОСОБА_7, якій вона дала відповідне доручення. Як і іншим ОСОБА_6 і ОСОБА_5В надавалась відпустка, що фіксувалось в табелях вихододнів.

24 грудня 2008 р. вона разом з ОСОБА_6 JLI. і ОСОБА_2 прийшли Карлівський районний центр зайнятості, щоб розірвати укладені раніше трудові договори. Вона поставила свій підпис в договорах про згоду на їх звільнення, однак ті в присутності працівника центру зайнятості відмовились ставити свій підпис в договорах що свідчить про їх небажання розірвати трудові договори. Пізніше, в ході проведення перевірки їх скарг прокуратурою району, вона і присутності працівника прокуратури пропонувала ОСОБА_6 J1.I. і ОСОБА_2 розірвати трудові договори, однак ті відмовились це зробити.

Оскільки їй треба було закривати звітність, то 5 березня 2009 р. вона видала наказ про звільнення ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2 за порушення трудового договору, оскільки добровільно ті відмовились підписати договір про його розірвання. В подальшому, 29 травня 2009 р. був виданий ще один наказ про внесення змін та доповнень до наказу від 5.03.2009 р. про звільнення ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2

Під час розгляду справи судом вона повністю погасила позивачам заборгованість по заробітній платі за відпрацьовані дні в листопаді та грудні 2008 р. включно по 16 грудня 2008 p., тобто по останній їх день роботи.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що працює юристом в Карлівському центрі зайнятості населення. 24 грудня 2008 р. до центру зайнятості населення прийшли п/п ОСОБА_3 та 3 наймані працівники, в т.ч. ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2 з метою розірвання укладених раніше трудових договорів. Оскільки договори були укладені в З примірниках, мною були надані їм примірники договорів, що знаходиться в центрі зайнятості. П/п ОСОБА_9 підписала договори і зазначила що згодна на їх розірвання за власним бажанням. Однак ОСОБА_6 і ОСОБА_2 відмовились підписати договори про їх розірвання за власним бажанням і заявили, що на це не згодні, оскільки їх не допускають до роботи. Оскільки наймані працівники відмовились підписувати розірвання договорів, то вони вважаються не розірваними. При укладенні договорів сторони знайомляться з порядком укладення та розірвання договорів. Запис в трудову книжку вноситься приватним підприємцем, а завіряється в районному центрі зайнятості.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що приходив разом з ОСОБА_3 в кінці грудня 2008 р. в Карлівський районний центр зайнятості, щоб розірвати трудові договори з ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2 В його присутності ОСОБА_3 зробила запис в договорах про їх розірвання за власним бажанням працівників, однак ті відмовились підписувати договорі. В подальшому при перевірці скарг ОСОБА_6 і ОСОБА_2 прокуратурою Карлівського району він в присутності працівника райпрокуратури ОСОБА_11 знову пропонував їм підписати розірвання договорів чи за власним бажанням, чи за угодою сторін і отримати зароблену, але недоотриману ними заробітну плату за відпрацьовані дні, яку вони відмовлялись отримувати. ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2 знову відмовились від його пропозиції, про що ним надана до матеріалів справи відповідна довідка. Одночасно ним пропонувалось позивачам, що відповідачкою буде придбано нові трудові книжки та зроблено відповідні записи для подальшого їх завірення в районному центрі зайнятості, але ті відмовились і на цю пропозицію.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 р, №

260 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 р. за № 554/5745 зі змінами, яким визначено механізм реєстрації (зняття) з реєстрації трудових договорів укладених між фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками.

Ст.. 24 КЗпП України та Порядком не передбачена можливість укладеная трудових договорів та їх реєстрація (зняття з реєстрації) іншими особами, ніж сторони трудових відносин - фізична особа-роботодавець та працівник.

На державну службу зайнятості вказаним Порядком покладено обов'язок реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, укладених між фізичними особами- роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників

У разі відсутності в центрі зайнятості однієї зі сторін трудового договору (фізичної особи-роботодавця чи найманого працівника) дотриматися визначеного статтею 24 1 КЗпП України та Порядком реєстрації трудового договору міх працівником і фізичною особою механізму реєстрації та зняття з реєстрації трудового договору, укладеного між фізичною особою-роботодавцем та найманим працівником, без присутності однієї з цих сторін, неможливо.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час судового розгляду справи позивачі не надали суду доказів того, що саме з вини відповідачки вони не були звільнені з роботи за власним бажанням шляхом розірвання трудових договорів і тому не отримали повного розрахунку.

Натомість відповідач надав суду достатньо доказів того, що нею були зроблені всі дії щодо розірвання трудових договорів з позивачами, нею було підписано в Карлівському районному центрі зайнятості населення 24 грудня 2008 р. розірвання трудових договорів з позивачами про їх звільнення за власним бажанням. Відмову підписати розірвання трудових договорів визнали в судовому засіданні самі позивачі і саме через це договори не було розірвано.

Наказом № 6 від 29 жовтня 2009 року відповідачкою скасовано наказ № 3 від 05.03.09 р. «Про притягнення ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності і звільнення за прогул» та наказ № 5 від 29.05.2009 р. «Про внесення змін та доповнень до наказу від 05.03.09 р. № 3», а також наказ №1 від 05.03.09 р. «Про притягнення ОСОБА_12 JI.I. до дисциплінарної відповідальності і звільнення за прогул» та наказ № 4 від 29.05.2009 р. «Про внесення змін та доповнень до наказу від 05.03.09 р. № 1».

Трудові договори №1384 від 01.10.2006 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та № 1415 від 01.12.2006 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 J1.I. не розірвано в порядку, передбаченому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.01 р. № 260 «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою»

Таким чином вимога позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки по виплаті середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та/або за весь час прогулу станом на 1.06.2010 р. в сумі 12270 грн. не підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню і вимога позивачів щодо стягнення з відповідачки компенсації за невикористані ними відпустки у 2007 та 2008 роках, оскільки відповідачкою було надано суду табеля виходу на роботу за вересень 2007 р. та травень 2008 р, з яких вбачається, що в цих місяцях ОСОБА_2 знаходилась у відпустці ( а.с. 147, 153 ). Із табелів вихододнів за жовтень 2007 р. та березень 2008 . вбачається, що ОСОБА_12 в цих місяцях перебувала у відпустці ( а.с. 149, 151 ).

Яких-небудь інших доказів, окрім самих пояснень про те, що вони не перебували у відпустках, позивачі суду не надали.

Під час судового розгляду справи позивачі погодились на отримання відповідачки заробленої, але недоотриманої ними заробітної плати за відпрацьовані дні в листопаді та грудні 2008 р.

Відповідачка надала суду відомості про отримання ОСОБА_6 JLI. та ОСОБА_2 в листопаді 2008 р. заробітної плати, де значились підписи позивачів. В судовому засіданні позивачі пояснили, що у відомостях підписи не їх, однак відмовились від проведення експертизи.

Відповідачка пояснила, що в той період вона перебувала у декретній відпустці і особисто вона не видавала заробітну плату позивачам. Однак погодилась і виплатила позивачам вказані у відомостях суми заробітної плати за листопад 2008 р. та виплатила позивачам заробітну плату за грудень 2008 p., так як раніше вона вказану суму виплатити не змогла, оскільки позивачі відмовлялись від підписання та розірвання трудових договорів та отримання повного розрахунку.

Враховуючи зазначене, а також те, що у своїх запереченнях відповідачка не заперечувала проведення індексації невиплаченої заробітної плати за 2008 рік, а саме за листопад та грудень 2008 p., суд вважає, що вимога позивачів в частині проведення індексації невиплаченої позивачам ОСОБА_6 JI.I. та ОСОБА_2 заробітної плати за 2008 рік, а саме за листопад та грудень 2008 p., підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивачі не надали суду інших доказів того, що їх трудові книжки знаходяться у відповідачки, окрім їх показань.

Відповідачка в судовому засіданні зазначену вимогу позивачів не визнала і пояснила, що трудові книжки позивачів вона не брала для зберігання, так як у неї немає бухгалтерії і немає де їх зберігати. При укладенні трудових договорів, які засвідчувались Карлівським міським центром зайнятості населення, вона внесла відповідні записи до трудових книжок про прийняття на роботу, яка була посвідчена уповноваженим працівником державної служби зайнятості, після чого повернула трудові книжки ОСОБА_6 JI.I. і ОСОБА_2

П.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р. передбачено, що трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Зазначені в абзаці' першому цього пункту фізичні особи роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Внесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, який зареєстрував трудовий договір, і засвідчуються його печаткою.

А тому суд вважає, що вимога позивачів в частині зобов'язати відповідачку повернути їм трудові книжки, не підлягає задоволенню.

Натомість суд вважає, що вимога позивачів в частині зобов'язати відповідачку оформити їх звільнення з роботи згідно чинного законодавства, а саме внести в трудові книжки відповідні записи про їх звільнення, що передбачено п.2.20-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.93 р. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.І ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується собою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд вважає, що в судовому засіданні позивачами не надано доказів того, що саме з вини відповідачки не було розірвано трудові договори та не звільнено їх з роботи за власним бажанням. Напроти, трудові договори не було розірвано, а відповідно і не звільнено позивачів з роботи з їхньої вини, оскільки вони відмовились підписувати розірвання трудових договорів.

А тому суд вважає, що вимога позивачів щодо стягнення на їх користь з відповідачки моральної шкоди в сумі по 15 тис. грн.. кожній не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи покладаються на сторін після розгляду справи.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України в разі часткового задоволення позову судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а в разі якщо він був звільнений від сплати судового збору - на користь держави.

Керуючись ст.. 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 57, 60, 81, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до приватного підприємця ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки по виплаті заробітної плати, та компенсації за невикористані відпустки, індексації заробітної плати за 2008 рік та моральної шкоди, а також оформлення звільнення з роботи згідно чинного законодавства та зобов'язання повернути трудові книжки - задовольнити частково.

Зобов'язати відповідача - п/п ОСОБА_3 провести індексацію недоотриманої ОСОБА_1 та ОСОБА_5 заробітної плати за відпрацьовані дні в листопаді та грудні 2008 р..

Зобов'язати відповідача - п/п ОСОБА_3 оформити звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_5 за ст.. 38 КЗпП України шляхом внесення в трудові книжки відповідного запису..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з п/п ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 51грн. та 30 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення.

Заяву про апеляційне оскарження на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подацняздяв^про апеляційне оскарження.

Суддя