Справа №2-41/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2010 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої судді Горячківської Л.В.

при секретарі Власовій Т.Ю.

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний нотаріус Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про захист порушеного права і визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про захист порушеного права і визнання договору довічного утримання недійсним посилаючись на те, що її рідна тітка ОСОБА_5, померла 28 жовтня 2000 року, вона ж являлася власницею 31/100 частин житлового будинку по вулиці Коломенській, 23 в місті Умані Черкаської області. 23 березня 1999 року ОСОБА_5 оформила на позивачку заповіт, яким заповіла їй все належне на той час її майно в Уманській міській нотаріальній конторі, тому, на підставі цього позивачка звернулася в Уманську міську нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але даного документу вона не отримала, оскільки дана спадкова справа знаходиться на контролі і лише в березні 2005 року вона отримала постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки спадкодавець у жовтні 2000 року зробив відчуження свого будинку за договором довічного утримання, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Позивачка стверджує, що ОСОБА_5, досягнувши 87 річного віку, хворіла на атеросклероз коронарних судин аорти, тому зважаючи на її вік та стан здоров'я, вона могла і не усвідомлювати свої дії та досконало керувати ними під час укладання договору довічного утримання, а відповідач, усвідомлюючи таку ситуацію, з метою недобросовісного заволодіння належним їй майном пообіцяв здійснювати за нею догляд, забезпечувати її всіма необхідними ліками, продуктами харчування, обладнати газове опалення будинку, але покладені на нього умови заключного договору він не виконав, тому позивачка і вважає, що вищезгаданий договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 03 жовтня 2000 року є недійсним.

Позивачка в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги, дала пояснення аналогічні вищевикладеним та просила позов задоволити.

Адвокат позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні повністю підтримав позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист порушеного права та визнання договору довічного утримання недійсним, оскільки він ґрунтується на вимогах цивільного законодавства та пояснив, що позивач довела, що вона являється спадкоємцем після смерті ОСОБА_5, а на час укладення угоди - ОСОБА_5 не розуміла значення своїх дій, що і підтверджено висновком експертизи та іншими доказами по справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивачка знала про існування укладеного договору довічного утримання і він був укладений ОСОБА_5 в повному, ясному розумінні. Крім того,

відповідач звертає увагу на те, що позивачкою ОСОБА_2 був пропущений строк звернення до суду, адже відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлена тривалістю три роки, тому сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Третя особа ОСОБА_4 пояснила, що позивач пропустила строк позовної давності, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи. ОСОБА_2 зверталася до нотаріальної контори одразу після поховання ОСОБА_5 і її було ознайомлено з договором довічного утримання. Після цього вона зверталася до Державного нотаріуса Копилова з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, який їй відмовив та роз'яснив про наявність договору довічного утримання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, адвоката, третьої особи, судом встановлено, що 03 жовтня 2000 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі № 5370. ОСОБА_5 померла 28 жовтня 2000 року, а позивачка ОСОБА_2, яка являється її племінницею, фактично прийняла спадщину після її смерті за заповітом покійної, складеним 23 березня 1999 року, яким вона заповіла позивачці все належне на той час її майно, але оформити нотаріально все не змогла, оскільки в єдиному реєстраційному реєстрі зафіксовано факт відчуження будинку № 23 по вулиці Коломенській міста Умані Черкаської області на користь ОСОБА_3 від 03 жовтня 2000 року за № 403525-185, що свідчить про те, що позивачка при подачі у жовтні 2000 року заяви державному нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом знала про існування вищезгаданого договору довічного утримання, але з позовною заявою звернулася до суду вона лише у 2006 році.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовною давністю вважається строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист своїх законних прав та інтересів, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а зважаючи на вищевикладене, вимоги позивачки не підпадають під дію спеціальної позовної давності, передбаченої ст. 258 ЦК України, тому суд вважає, що ОСОБА_2 пропущено строк пред'явлення її позовних вимог і в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11,88, 208, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15,16,203,225,256,257,267,744,755 ЦК України,

ВИРІШИ В:

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_4 про захист порушеного права і визнання договору довічного утримання недійсним відмовити у зв'язку із закінченням строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України

Головуюча: Л.В. Горячківська