Справа №22ц-3298/10 Головуючий у І інстанції: Веремчук О.А.
Категорія: 30 Доповідач: Шандра М.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.

при секретарі: Балюк О.С.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника ДП „Львіввугілля ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 січня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ДП „Львіввугілля, треті особи Сокальська районна державна адміністрація, Сілецька сільська рада, Державне управління охорони навколишнього середовища у Львівській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до ДП „Львіввугілля з позовом про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 48 885 грн. та моральної шкоди 20 000 грн., покликаючись на те, що його будинок знаходиться в зоні ведення гірничих робіт шахтою „Візейська(структурного підрозділу ДП „Львіввугілля). Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 21.06.2000 року його позов було задоволено і стягнуто з шахти 3 022,11 грн. за заподіяну майнову шкоду. Після отримання присуджених коштів він провів ремонт, однак внаслідок того, що виробнича діяльність шахти „Візейська продовжується, відбувається подальше осідання грунту через виїмку вугілля, його будинок знову, після проведення ремонту зазнав пошкоджень. Згідно кошторису вартість капітального ремонту будинку становить 48 885 грн., які просить стягнути на його користь з відповідача. Також просив відшкодувати заподіяну моральну шкоду, яку оцінює в 20 000 грн.

Рішенням суду позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з ДП „Львіввугілля в користь ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду в сумі 6 500 грн. В інших позовних вимогах відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач. До поданої позивачем апеляційної скарги приєдналась також Сілецька сільська рада.

В апеляційній скарзі покликається на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинами справи та зібраним доказам, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд безпідставно прийшов до висновку про ненадання позивачем підтверджуючих доказів про проведення ремонту, а такий ним проведено у 2003-2004 р.р. та це ствердив свідок- головний маркшейдер шахти ОСОБА_4 Суд також не взяв до уваги, що саме з вини відповідача будинок зазнав пошкоджень та з моменту складання кошторису (1993 р.) і проведення ремонту будинку пройшло біля 10 років, за цей час зросли ціни на будівельні матеріали та роботи, які необхідні для ремонту. Вважає, що суд неправильно визначив розмір моральної шкоди та безпідставно відмовив у стягненні на його користь судових витрат.

Просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги в повному обємі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу належить на праві приватної власності будинок № 824 в с.Сілець на хуторі Вільшина Сокальського району Львівської області, що стверджується свідоцтвом від 04.01.2000 року. Згідно рішення Сокальського районного суду Львівської області від 21.06.2000 року позов ОСОБА_3 було задоволено і стягнуто з шахти №8 „Великомостівська 3 022,11 грн. за заподіяну матеріальну шкоду внаслідок ведення шахтою гірничих робіт.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди, районний суд правильно виходив з встановленого факту, що гірничі роботи в межах гірничого відводу, де знаходиться земельна ділянка позивача не проводяться, що стверджується довідкою № 06/І-12 від 13.01.2009 року (а.с.50), з якої вбачається, що земельна ділянка присілку Вільшина № 824 громадянина ОСОБА_3 с.Сілець знаходиться в межах гірничого відводу шахти Візейська; гірничі роботи в даному районі проводилися в 1982 році лавою № 30 та в 1990 році лавою № 316; процес зсуву земної поверхні закінчився в 1992 році згідно „Правил підробки будівель, споруд і природних обєктів при видобуванні вугілля підземним способом. Викладені обставини ствердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_5

Суд також правильно виходив з того, що судом вже приймалося рішення про відшкодування позивачу матеріальної шкоди, заподіяної веденням гірничих робіт, а саме вартості ремонту пошкодженого будинку ОСОБА_3 З матеріалів справи вбачається, що кошторисом ремонту пошкодженого будинку за 1993 рік, було передбачено проведення укріплення фундаменту та кріплення стін будинку металічними тяжами. З пояснень позивача вбачається, що було проведено лише ремонт двох кімнат та позивачем не надано жодних доказів проведення робіт по укріпленню конструктивних елементів будинку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в цій частині, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Суд також прийшов до вірного висновку про задоволення позовної вимоги відносно стягнення моральної шкоди, оскільки така була позивачу завдана, та визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань, їх тривалості, виходячи з засад розумності та виваженості. Вищенаведене відповідає п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, доводи апелянта в частині стягнення судових витрат підлягають до задоволення частково. Як убачається з матеріалів справи, позивачем оплачено 2000 грн. за надання правової допомоги (а.с.10). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у даному випадку такою сумою є 1000 грн. за надання правової допомоги. З відповідача також слід стягнути витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн., які оплачені позивачем при подачі позову. Оскільки суд не застосував вимоги вказаної норми, рішення суду в цій частині слід скасувати, в решті рішення залишити без змін.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 28 січня 2010 року в частині відмови у стягненні судових витрат скасувати, в цій частині постановити нове рішення.

Стягнути з ДП Львіввугілля на користь ОСОБА_3 витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 30 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення апеляційного суду може бути подано касаційну скаргу протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: