Апеляційний суд Кіровоградської області
Головуючий у 1 інстанції Гарбуз О.А.
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючого: Полежая В.Д.

Суддів: Кривохижі В.І.

ОСОБА_1 при секретарі Салабай М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоукраїнського районного суду від 5 листопада 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаева» Новоукраїнського району про відшкодування збитків, спричинених самовільним зайняттям земельної ділянки.

Зазначала, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю вона є власником земельної ділянки площею 5,97 га, яка розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району. 10 лютого 2004. року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки строком на п»ять років, тобто до 10 лютого 2009 року. Після закінчення строку дії договору відповідач відмовився повернути цю земельну ділянку. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 16 червня 2009 року відповідача зобов»язано повернути їй земельну ділянку, однак він самовільно зайняв та засіяв цю земельну ділянку кукурудзою, чим позбавив права користуватися своїм майном та можливості отримати дохід від його використання. В середині грудня 2009 року вона отримала акт комісії, створеної Новоукраїнською райдержадміністрацією, яким визначено розмір завданих їй збитків - 11 962 грн.63 коп. Однак, не погоджуючись з цим висновком, вона вважає, що розмір збитків складає 41 813 грн. 52 коп., оскільки врожайність кукурудзи та її ціна в 2009 році була більшою, ніж зазначено в акті.

Рішенням Новоукраїнського районного суду від 5 листопада 2010 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів самовільного заволодіння відповідачем земельною ділянкою №202.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду через неправильне дослідження та оцінку доказів, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи. Зазначає, зокрема, що у випадках самовільного

зайняття земельних ділянок шкода відшкодовується відповідно до ст.ст. 211, 212 ЗК України, ст.ст. 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України. А відповідно до ст.ст. 90, 95, 212 ЗК самовільно зайняті земельні ділянки повертаються їх власникам або землекористувачам з передачею останнім незібраного врожаю без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, його представника ОСОБА_3, які підтримували доводи скарги, представника відповідача, який заперечував проти її доводів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, колегія суддів вважає, що скарга не ґрунтується на законі, не спростовує висновків суду, а тому не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що заподіяння шкоди позивач пов»язує із самовільним зайняттям відповідачем належної йому земельної ділянки.

Згідно ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.157 ЗК).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963 затверджено Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, якою, зокрема, зазначено, що розрахунок такої шкоди проводиться територіальними підрозділами Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель Держкомзему на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 2000 року №1619 (п.7).

Згідно п.3.1 Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, затверджених Наказом Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель 12 вересня 2007 року №110, передбачено, що підставою для здійснення розрахунку розміру такої шкоди є матеріали справи про адміністративне провадження, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №203 від 30 березня 2002 року, позивач являється власником земельної ділянки №202 площею 5,97 га, розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району (а.с.23).

Також встановлено, що 10 лютого 2004 року між сторонами укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки терміном на 5 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектом землеустрою (а.с.21).

Згідно рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 червня- 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Чапаєва» про повернення земельної ділянки зобов»язано останнього повернути спірну земельну ділянку позивачу з тих підстав, що дія договору оренди земельної ділянки, укладеного 10 лютого 2004 року на п»ятирічний термін, закінчилася 10 лютого 2009 року, а не 6 липня 2010 року, як вважав відповідач (з урахуванням набрання ним чинності з моменту його державної реєстрації 6 липня 2005 року) (а.с.10-12).

Судом встановлено, що відповідачем вживалися всі заходи для добровільного виконання зазначеного судового рішення - передачі спірної земельної ділянки позивачу.

Так згідно акту від 24 липня 2009 року, складеного землевпорядником Рівнянської сільської ради, станом на час огляду земельна ділянка №202, власник якої ОСОБА_2, засіяна кукурудзою урожаю 2009 року (а.с. 15).

Угодою від 1 серпня 2009 року, укладеною між сторонами та зареєстрованою Кіровоградською регіональною філією ДП «Центр державного земельного- кадастру» 5 серпня 2009 року, підтверджено, що сторони дійшли до згоди про розірвання договору за взаємною згодою та не мають претензій одна до другої (а.с.37).

Актом від 2 листопада 2009 року державного інспектора з контролю за використанням та охороною земель в Новоукраїнському районі ОСОБА_4 підтверджено, що факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, яка належить позивачу, не встановлено (а.с.55-56).

Також встановлено, що відповідач в період сівозміни не міг передати земельну ділянку позивачеві, що стало можливим виконати лише після збору врожаю кукурудзи 2009 року, що підтверджено актом державного виконавця від 12 листопада 2009 року (а.с.25).

Крім того, судом встановлено, що станом на 10 лютого 2004 року земельна ділянка №202, яка була предметом оренди, в натурі на місцевості фактично не визначалась, а передана була відповідачу загальним масивом, що підтверджується- обставинами укладення договору від 1 серпня 2009 року для замовлення меж в натурі, чого сторони не заперечували, та самим актом встановлення та погодження меж цієї земельної ділянки від 1 квітня 2010 року на підставі замовлення позивача від 18 серпня 2009 року (а.с.37, 46).

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.59 ЦПК).

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту самовільного зайняття відповідачем належної йому земельної ділянки №202 і заподіяння у зв»язку з цим збитків, шкоди.

Інших вимог позивачем заявлено не було.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Тому безпідставними є доводи скарги, які були предметом розгляду в судовому засіданні і їм дана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують. Посилання у ній на роз»яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», не спростовує цих висновків, оскільки у них зазначається про самовільне зайняття земельних ділянок та відшкодування у зв»язку з цим шкоди. Інші доводи скарги також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. До того ж позивач не позбавлений права на звернення з вимогами про стягнення плати за користування земельною ділянкою.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а рішення Новоукраїнського районного суду

від 5 листопада 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути

оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом двадцяти днів.

.. Головуючий: підпис

Судді: підписи

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду

Кіровоградської області ОСОБА_5