Справа №2-3347/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2010 р. м.Харків

Суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., при секретарі Свистун А,А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до УПФУ в Ленінському районі м. Харкова про стягнення недоплаченої щомісячної допомоги «дітям війни»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому, як дитині війни, недосплачену щомісячну державну соціальну допомогу дитини війни за період з 01.01.2008 р. по 31.12.2009 р.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те. що він належить до соціальної категорії «дитина війни» та відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком.

Відповідач всупереч Рішенню Конституційного Суду України № 6-рп 2007 від 09 липня 2007 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закон;. України «Про державний бюджет України на 2007 рік», а також всупереч Рішенню Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, яким були визнані неконституційними окремі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», у тому числі й щодо зупинення ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», не здійснив нарахування та виплату відповідного підвищення до пенсії.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова надав письмові заперечення на позов, в яких просить суд в задоволенні позову відмовити, послався на те, що згідно статті 111 Закон України «Про державний бюджет України на 2007 р.» підвищення до пенсії з січня 2007 р. виплачувалось особам, які є інвалідами, крім тих, на яких поширювалася дія Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Надбавка учасникам війни на 2007 р. була встановлена у розмірі 10% прожиткового мінімуму для громадян, які втратили працездатність. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 р. про внесення змін до деяких законодавчих актів України» з 1 січня 2008 р. позивачу було встановлено підвищення до пенсії, як дитині війни у розмірі 47 грн. Розмір вказаного підвищення, згідно вищевказаного Закону, встановлюється у розмірі надбавки, яку одержують учасники війни, а саме - 10% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, який на 1 січня 2008 р складав 470 грн. Розмір вказаного підвищення збільшувався у зв'язку із зростанням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб і складав з 1 квітня 2008 р. - 48, 10 грн., з 1 липня 2008 р. 48,20 грн.. з 1 жовтня 2008 р. по жовтень 2009 р,- 49,80 грн.. з 1 листопада 2009 р. -57,30 грн. Що стосується виконання рішень Конституційного Суду України від 9 липня 2007р . та від 22 травня 2008 р. про визнання деяких статей Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» та внесення змін до деяких законодавчих актів України» такими, що не відповідають Конституції України, то рішення про відновлення дії статті Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якими передбачено встановлення підвищень до пенсій дітям війни» Верховною Радою України не приймалося, внаслідок чого порядок обчислення підвищень до пенсій дітям війни згідно вищевказаного закону залишився неврегульованим. Оскільки Законом України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що фінансування виплат за цим Законом здійснюється з коштів державного бюджету, а не з бюджету Пенсійного фонду, виплати підвищень до пенсій дітям війни проводилися Пенсійним фондом в розмірах, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Сторони в судове засідання не з'явились, але просили розглядати справу за їх відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, за наявними у справі матеріалами.

Матеріалами справи встановлено наступне.

Позивач має статус «дитина війни», що підтверджується його пенсійним посвідченням.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції від 18 листопада 2004 р. дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача виплачувати йому з 1 січня 2008 р. по 31 грудня 2009 рік щомісячну надбавку до пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, то суд вважає такі вимоги частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" текст статі 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" викладено в наступній редакції. Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одним із законів.

Як вбачається з матеріалів справи, з 01 січня 2008 року позивачу було нараховане та виплачується підвищення у розмірі надбавки, яку одержують учасники війни, а саме 10% від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, який на 1 січня 2008 р. складав 470 грн. Таким чином, з 1 січня 2008р. позивачу встановлено та виплачено підвищення у розмірі 47 грн. щомісячно. Розмір вказаного підвищення збільшувався у зв'язку з зростанням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб і складав з 1 квітня 2008 р. 48, 10 грн., с 1.07.08 р. 48, 20 грн., з 1 жовтня 2008 р,- 49, 80 грн., з січня по жовтень 2009 р,- 49,80 грн.. з 1 листопада 2009 р. - 57,30 грн.

Підвищення до пенсії протягом 2009 р. складало з 49.80 грн., аз 1.11.09р. -57,30грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року, у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст.65 розділу 1. пунктів 61, 62, 63, 66 розділу 2, пункту 3 розділу З Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" і 101 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4, 6-22. 24-100 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України". Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Виходячи із системного аналізу зазначених норм законодавства, рішення Конституційного Суді України від 22.05.2008 року та приписів ч.2 ст.152 Конституції України, суд дійшов висновку, що з 22.05.2008 року УПФУ в Ленінському районі м. Харкова повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, яка діяла до 01.01.2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення щодо неконституційності пп..41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ця норма втратила чинність та не підлягала застосуванню. Отже, відповідач з 22.05.2008 року, а також на час звернення позивача до суду, і по теперішній час мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", нараховувати та здійснювати позивачу доплату до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Між тим, до 22.05.2008 року, тобто до ухвалення зазначеного рішення Конституційним Судом України, відповідач, здійснюючи позивачу доплати, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції від 01.01.2008 року, з урахуванням п.п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", діяв на підставі та у відповідності з діючою нормою зазначених законів, а тому позовні вимоги щодо стягнення доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 01.01.2008 року по 21.05.2008 року задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог щодо здійснення позивачу доплати до пенсії за 2009 рік, суд вважає, що вони задоволенню підлягають повністю з таких підстав.

Ніякими законодавчими актами дію ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», яка передбачає підвищення пенсії дітям війни на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком на 2009 рік не зупинено, тому починаючи з 01.01.2009 року управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова повинно нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Таким чином, доводи відповідача в частині неврегульованості на законодавчому рівні порядку здійснення доплат особам, які мають статус дітей війни не може бути підставою для їх не здійснення або відмови в задоволенні позову.

Доводи відповідача про те. що рішення про відновлення дії статті Закону України «Про соціальний захист дітей війни», якими передбачено встановлення підвищень до пенсій дітям війни. Верховною Радою України не приймалося, внаслідок чого порядок обчислення підвищень до пенсій дітям війни згідно вищевказаного закону залишився неврегульованим, суд до уваги не приймає, оскільки вищенаведений аналіз норм законодавства приводить до висновку про те, що, з 22 травня 2008 р. стаття 6 Закону «Про соціальний захист дітей війни» діє в редакції від 18 листопада 2004р.. тобто дітям війни пенсії або щомісячне грошове утримання і соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо виплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральний орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але відповідач не вчинив жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань без поважних причини.

Виходячи із системного аналізу приписів Конституції України та наведених нормативно- правових актів, суд вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність коштів, як на обґрунтування правомірності невиконання своїх зобов'язань перед позивачем.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Відповідачем не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов'язку щодо нарахування та виплати позивачу доплати до пенсії у розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов'язань або невиконання іншим органом виконавчої влади свого обов'язку щодо виділення коштів на здійснення позивачу виплат, гарантованих їй Конституцією України, не і підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірними дій або бездіяльності відповідача.

Суд не вбачає пропущення позивачем строку звернення до суду за захистом свого права щодо отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни"', оскільки порушення його прав триває до винесення судом постанови.

Оскільки суд прийшов до висновку про порушення відповідачем права позивача на отримання підвищення до пенсії, передбаченого Закону України «Про соціальний захист дітей війни», судові витрати по оплаті судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 158, 212-215 ЦПК України, ст. 22, 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст.3, 6, 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч, 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування" та провести відповідні виплати за 2008 рік з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та за 2009 рік, починаючи з 01 січня 2009 року по 31 гру дня 2009 року.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі на користь ОСОБА_1 держмито у розмірі 3 (три) грн. 40 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя В.Г.Пашнєв