Дзержинський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26липня 2010 року Дзержинский районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Григор*євої А.О.

при секретарі Шинкаренко К.В., Медведєвій О.В., Квітчастій О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» про стягнення заборгованості по заробітній платі і вихідної допомоги, індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2007 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Державного підприємства «48 завод залізничної техніки»( далі -ДП»48 завод залізничної техніки) про стягнення заборгованості по заробітній платі і вихідної допомоги, індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування вказав, що з жовтня 2003 року до 25.06.2007 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. Працював нагрівальником металу в особливо важких умовах праці на кузнечно- термічній ділянці.Позивач вважає, що відповідач на протязі всього часу, як він перебував з ним в трудових відносинах, допускав порушення вимог КЗпП України,Закону України»Про охорону праці», Закону України»Про оплату праці», Колективного договору та інші.

Щодо порушення умов трудового Договору ОСОБА_1 вважає,що:

- відповідно до ст.29 КЗпП України відповідач не повідомив його про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливих наслідків і впливу на здоровая. Не роз*яснив його права та пільги та належну компенсацію за роботу в таких умовах відповідно з діючим законодавством та колективним договором.

У зв*язку з цими порушеннями заробітна плата нараховувалась йому неправильно, а тому він просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2004 року по по липень 2010 року включно.

В процесі розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та збільшував суми, які, як він вважає, йому необхідно стягнути.

Останнє уточнення надійшло у суд 23 червня 2010 року, де він просить стягнути з відповідача:

1.Заборгованість по заробітній платі та вихідній допомозі за період з квітня 2004 року по липень 2010 року включно у розмірі - 236 897 грн.66 коп.;

2.Компенсацію за несплачену заробітну плату за квітень, травень, червень 2007р. і вихідну допомогу за величиною приросту індекса споживчих цін за період з травня 2007р. по березень 2010 року включно у розмірі 34 705 грн.15 коп.

3.Компенсацію за недораховану заробітну плату за період з квітня 2004p.no березень 2007року у розмірі приросту індекса споживчих цін за період з травня 2007p.no березень 2010 року включно у розмірі 555 262грн.63 коп.

4.Моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

В обрунтування своїх вимог позивач виклав у розрахунках на а.с.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в с удовому засіданні позовні вимоги визнав частково.

Відповідач не визнає позовні вимоги щодо заборгованості по виплаті заробітної плати з квітня 2004 року по липень 2010 року в розмірі 236 897 грн.66 коп., так як позивач був звільнений із роботи 25.06.2007 року, а отже заборгованість із виплати заробітної плати може бути визначена та стягнута лише до 25.06.2007року.

Відповідач не згодний з сумою заборгованості по заробітній платі, яку позивач привів в своїх розрахунках. Відповідач визнає розмір своєї заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати у розмірі 1523 грн.88 коп. Вважає, що розрахунки, які надав суду позивач- це спроба ввести суд в оману та незаконно отримати з відповідача неналежні позивачеві грошові кошти, видаючи, начеб то обгрунтовані розрахунки неіснуючої заборгованості, за такі, що відповідають дійсності.

Відповідач вважає, що позовні вимоги щодо стягнення «компенсації за недоплату до вихідної допомоги», то такий вид компенсації не передбачений законом.

Отже, відповідач вважає, що вимоги позивача про стягнення на його користь відповідної вихідної допомоги і компенсацію за недоплату вихідної допомоги за період з травня 2007 року по березень 2010 року у розмірі 34 705 грн.15 коп. підлягають частковому задоволенню і відповідач визнає борг вихідної допомоги у розмірі 1642 грн.50 коп.

Відповідач вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення на його користь компенсації за невиплачену при звільненні заробітної плати, так як такий вид компенсації не передбачений законом.

Відповідач не визнає також позовні вимоги відносно стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., так як позивач не надав жодних доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом безперечно встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з жовтня 2003 року.

14 березня 2005 року наказом №38 начальника заводу він був звільнений у зв*язку зі скороченням штату(п.1 ст.40 КЗпП України).

Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2006 року він поновлений на роботі, та на його користь стягнута середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 7 687 грн.40 коп.( т.2, а.с.32-34).

Відповідно наказу начальника Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» від 25червня 2007р. ОСОБА_1 звільнений за ст.. 40п.1 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. ( т.2, а.с.142).

При звільненні з роботи відповідач не зробив своєчасний розрахунок з позивачем, а тому виникла заборгованість по заробітній платі за квітень, травень, червень 2007 року у розмірі 1523 грн.88 коп.; та вихідної допомоги у розмірі 1642 грн.50 грн., а всього 3 166 грн.38 коп.

Суд, визнаючи частково позовні вимоги ОСОБА_1,на саме цю суму заборгованості, виходить з наступного.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і вихідної допомоги за період з квітня 2004року по липень 2010 року у розмірі 236 897 грн.66 коп., суд вважає їх безпідставними з наступних підстав.

Судом безспірно встановлено, що позивач поновлений на роботі 22сепня 2006 року по 25.06.2007 року. ( т.2, а.с.32-34, 142).

При поновлені ОСОБА_1 на роботі з відповідача була стягнута середня заробітна плата за час вимушеного прогулу у розмірі 7 687 грн.40 коп.

ОСОБА_1 погодився з цією сумою та не оскаржив в цій частині рішення судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області.

Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати з квітня 2004 року по липень 2010 року є неправомірними.

Суд не погоджується із розміром заявленої до стягнення заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати з наступних підстав.

При наборі трудомісткості виготовлення виробів по цеху№1 відповідача на 2006 рік, де працював позивач, бухгалтером-економістом заводу була допущена помилка в розділі « противоугон» ( пункт 5) по виду робіт «згинання»: замість норми виробітки 0,052 було вказано норма виробітки 0, 058.

Виявивши помилку, нормувальник цеху№1 ОСОБА_2 подала службову записку, напідставі якої були внесені відповідні зміни у відомості по трудомісткості.

Ця обставина підтверджується службовою запискою та документами на а.с. 139,140, 141-148 т.1.

Отже, суд приходить до висновку, що розрахунки позивача на а.с.(т.1 а.с.64-66, 76- 79, 249-254, 261-264, т.2, а.с. 4-12, 22-23, 29-30, 57, 155-162, 183-196) щодо визначення розміру його тарифної ставки, а, отже, і визначення розміру належної до виплати заробітної плати є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд вважає недоведеними обставини, наякі посилається позивач відносно того, що при обчисленні його заробітної плати відсоток шкідливості за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці повинен дорівнювати 20%, а не 12%, яка нараховувалась позивачу, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та

розміри надбавок........встановлюється підприємствами, установами, організаціями

самостійно у колективному договорі...

З додатку 2 до Колективного договору, який діяв на той час »Перелік професій за якими встановлюється доплата за шкідливі умови праці» встановлено, що доплата за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці позивачу має дорівнювати не 20%, а лише 12%(т.1 а.с.19-27).

Зазначене підтверджується також запереченнями Головного управління праці та соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрацій', яке було при заочному розгляді справи притягнуто до справи у якості 3-ї особи. З

зазначених заперечень встановлено, що ОСОБА_1 звертався до Головного управління з заявою про проведення перевірки законності доплати йому за шкідливі умови праці у розмірі 12%, а не 20%, як це передбачено законом. При цьому за наявною інформацією в головному управлінні у березні 2003 року атестаційною комісією надані рекомендації щодо доплати ОСОБА_1 у розмірі 20% до тарифної ставки за шкідливі умови праці.Фактично ОСОБА_1 проводилися нарахування у розмірі 12% відповідно до вимог чинного законодавства та згідно колективного договору.(т.1 а.с.202).

З огляду на вищезазначене судом безспірно встановлено, що доплата за роботу в особливо шкідливих умовах праці, встановлена на підприємстві за списком №1( ковальсько- пресове та термічне виробництво, де і працював позивач на посаді нагрівальника металу 3-го розряду) була встановлена саме у розмірі 12% тарифної ставки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що розрахунки позивача по визначенню тарифної ставки за виготовлену деталь, а отже по визначенню розміру належної до виплати заробітної плати, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. ( т. 1, а.с.64-66, 76- 79, 249- 254, 261-264, т.2 а.с.4-12, 22-23, 29-30, 57, 155-162, 183-196).

Судом встановлено, що згідно з умовами трудового договору, позивач виконував трудові обов*язки по 3-му розряду. Вартість роботи по третьому розряду на годину на 2006 рік на «інших роботах» дорівнює 3,43 грн. З урахуванням відсотка шкідливості ( із розрахунку того, що 12% дорівнює 0,41 грн.), вартість робіт по третьому розряду з виду робіт»згинання» на виготовлення протиугонної техніки за годину дорівнює 3,84 грн.(відповідно розрахунку тарифних ставок робітників- відрядників, почасових на 03.01.2006р. ( т.1 а.с. 147).

Відповідно копії виписки з розшифровки витрат по основній заробітній платі з виготовлення протиугонів на 03.01.2006р зак.245;300 судом встановлено наступне.

Маючи заробітну плату розміром 3,84 грн. за годину, визначаємо вартість виробу по виду робіт»згинання», яка дорівнює:

0,052 х 3,84=0,20 грн. за виріб.

Щодо доплати 12% за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, то вона встановлюється тільки за час зайнятості у таких умовах праці, тобто конкретно на відрядну роботу і становить:

-за липень, серпень, вересень 2006р. - 2 наряди на загальну суму 2250,00 грн.;

-за жовтень 2006р.- 2 наряди на загальну суму 375,00грн.;

-за листопад 2006р.- 1 наряд на суму 2400,00 грн.;

-за грудень 2006р.- З наряди на загальну суму 1322,00 грн.

Разом доплата за 2006 рік складає 4 347,00 грн.

Решта ж суми виплат здійснюється за іншими статтями доходів і за нарядами на інші замовлення^ т.1,а.с.148, 149-153,162).

Судом встановлено, що відповідно виписки з розшифровки витрат по основній заробітній платі з виготовлення протиугона на 02.01.2007р. за одну одиницю у 2007 році були змінені тарифні ставки робітників- відрядників. На підставі нових тарифних ставок вартість робіт по 3-му розряду за годину на 2007 рік»на інших роботах» дорівнювала 3,91 грн. З урахуванням відсотка шкідливості( який у грошовому вигляді із розрахунку 12% дорівнює 0,47 грн); вартість виробу по 3-му розряду з виду робіт » згинання» на виготовлення протиугонів за годину дорівнювала 4,38 грн.

Виходячи із визначеного розміру заробітної плати(4,38 грн. за годину), визначаємо вартість виробу по розділу «згинання» на протиугін: 0,052 х 4.38 грн. = 0,228 грн.

(т.1 а.с.161).

Щодо доплати 12% з 01.01.2007р. і до моменту звільнення позивача за роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, то вона встановлюється тільки на час зайнятості у таких умовах праці, тобто конкретно на відрядну роботу і становить:

-за січень 2007р.-1 наряд на суму 1204,29 грн.(т.1 а.с.162).

-за лютий, березень, квітень, травень, червень 2007р. наряди не надавалися, роботи не виконувалися.

Отже, доплата за 2007рік становить 1204, 29 грн.

В матеріалах справи є декілька довідок про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 з включенням і вихідної допомоги. Представник відповідача не змогла надати пояснень з цього приводу, посилалась на те, що на заводі змінилась адміністрація, начальник, вся документація знаходиться в архіві в м. Київі, до того ж на теперішній час завод знаходиться в стадії банкрутства, а тому представник відповідача визнала довідку про доходи, яка була видана ОСОБА_1 останньою - 10.12.2007 року і з якої вбачається, що заборгованість по виплаті заробітної плати та вихідної допомоги складає:

-за квітень 2007р.- 419,74грн.;

-за травень 2007р.- 778,56 грн.;

-зачервень 2007р. -325,58 грн.;

-вихідна допомога- 1642,50 грн., а разом - 3 166,38 грн.

Як вбачається у вказану суму включена і вихідна допомога у розмірі 1642,50 грн.,яка належить до виплати позивачеві через його звільнення на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.( т.2, а.с. 197).

Розмір такої допомоги визначений згідно із приписами ст.44 КЗпП України.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3 166грн.38 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь компенсацію « за недоплату вихідної допомоги» не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Такий вид компенсації не перебачений законом та не відповідає вимогам ст. 44 КЗпП України, яка передбачає, що «при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1.2 та 6 статті 40 цього Кодексу працівникові виплачується вихідна допомога...», тобто в даній статті говориться лише про виплату вихідної допомоги, а не про «компенсацію за недоплату до вихідної допомоги».

Суд, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення на його користь компенсації за невиплачену при звільненні заробітну плату, виходить з наступного.

Відповідно до ч.І ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені уст.Пбцього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство,

установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що ухвалою господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року порушене провадження про визнання банкрутом ДТ» 48 завод залізничної техніки».

З моменту прийняття вказаної ухвали введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, що передбачає: зупинення виконання боржником грошових зобов*язань і зобов*язань щодо сплати податків і зборів( обов*язкових платежів), термін виконання яких настав до порушення справи про банкрутство і до введення мораторію; припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання грошових зобов*язань та зобов*язань щодо сплати податків і зборів( обов*язкових платежів), у тому числі податкової застави, адміністративного арешту в процедурі виконавчого провадження, що застосовані до порушення справи про банкрутство. (т.2 а.с.173-175).

Згідно ст.5 Закону України від 12 травня 1992 року ( із наступними змінами)»Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію не поширюється, зокрема на виплату заробітної плати.

Оскільки вина відповідача в не проведенні остаточного розрахунку відсутня, суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині і стягнення з ДП»48 завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 среднього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Суд, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., виходить з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв*язків і вимагають від нього дадаткових зусиль для організації свого життя.

Але, ухвалою господарського суду Харківської області від 18 серпня 2008 року порушене провадження про визнвння банкрутом ДП»48 завод залізничної техніки».

З моменту прийняття вказаної ухвали введений мораторій на задоволення вимог кредиторів, а тому вина відповідача в невиплаті зарплати відсутня і підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Керуючись ст-.ст. 10,11,209, 2ё2-214, 215,218 ЦПК України, ст..ст.44,97 4.2,115,117,237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду україни від 24 грудня 1999 року№13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «48 завод залізничної техніки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за квітень, травень, червень 2007 року- 1523 грн.88 коп.; вихідну допомогу у розмірі-1642 грн. 50 коп.; а всього - 3 166 грн.38 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд шляхом подачі в 10- денний строк заяви про апеляційне оскарження та поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя Григор*єва А.А.