Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-234/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2010 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді Гутича П.Ф.

секретаря Соловей Л.П.

з участю пр. позивача-

відповідача ОСОБА_1

відповідача-позивача ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Богородчани справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виконання договору позики; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 08.04.2009 року недійсним,

встановив:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про виконання умов договору позики від 08 квітня 2009 року, за яким він передав відповідачу 600000 грн., а останній зобов'язувався повернути їх до 17 червня 2009 року.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання договору позики від 08.04.2009 року недійсним, як такого, що вчинений під впливом насильства.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 позов підтримав та пояснив, що 08 квітня 2009 року між сторонами укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 600000 грн., а останній зобов'язувався повернути їх до 17 червня 2009 року. Просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 600000 грн. з врахуванням індексу інфляції з червня по січень 2010 року - 27600 грн.; 3% річних - 9000 грн. та упущену вигоду - 60000 грн., а всього 696600 грн.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що договір позики від 08 квітня 2009 року підписаний ним під впливом психічного тиску з боку працівників ТОВ «ОСОБА_5 інвестиційний Менеджмент», яке очолює ОСОБА_4

20.01.2009 року між фірмою ПП фірма «МІО», яку очолює ОСОБА_2, та ТОВ «ОСОБА_5 інвестиційний Менеджмент», директором якого був ОСОБА_4, був укладений договір на поставку технічного обладнання на суму 1182000 грн.

За цим договором ТОВ «ОСОБА_6М.» 21 січня 2009 року перерахувало фірмі «МІО» 1179000 грн.

Надальше директор ТОВ «ОСОБА_6М.» від одержання продукції відмовився, мотивуючи економічною кризою. Тому фірма «МІО» платіжними порученнями від 11.03., 26.03., 30.03.2009 року повернула ТОВ «ОСОБА_6М.» 450000 грн.

На час укладення договору заборгованість перед ТОВ «Аструм» становила 600000 гривень. 08.04.2009 року ОСОБА_2 був запрошений в офіс ТОВ «Аструм», де йому запропонували підписати договір позики між ним та ОСОБА_4. При цьому з боку співробітників ТОВ «Аструм» ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ін. на нього чинився психічний тиск, який виразився у погрозі його здоров'ю. При веденні переговорів та при підписанні договору в офісі ОСОБА_4 був відсутній. При цьому гроші, які зазначені в договорі, йому не передавалися.

Уточнивши зустрічні позовні вимоги, ОСОБА_3 та його представник вважали, що договір позики повинен бути визнаний недійсним, так як вчинений під впливом психічного тиску та з метою приховання договору поставки технічного обладнання від 12 січня 2009 року.

В позові ОСОБА_4 просили відмовити.

Представник ОСОБА_4 зустрічний позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_4 дійсно є директором ТОВ «ОСОБА_5 Менеджмент». Між товариством та ПП фірма «МІО» дійсно укладався договір поставки технічного обладнання, який до цього часу виконаний не в повному обсязі. Тому рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 20.08.2010 року за позовом ТОВ «ОСОБА_6М.» з ПП фірми «МІО» стягнуто більше 300000 грн. Однак господарські стосунки двох підприємств ніякого відношення до договірних зобов'язань їх директорів не мають. Психічний тиск на ОСОБА_2 при укладенні договору не чинився. Тому просив у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 безпідставні, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Згідно з договором позики від 08 квітня 2010 року, цього числа ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі 600000 грн., а останній зобов'язався їх повернути до 17 червня 2009 року.

Свідок ОСОБА_9 показав, що 08 квітня 2010 року був присутній в офісі ТОВ «Аструм» при підписанні договору позики. ОСОБА_10 при підписанні договору не було. Працівники ТОВ «Аструм», що були присутні в службовому кабінеті, вимагали від ОСОБА_2 повернення боргу за договором поставки. Психічного тиску при цьому не було. В цей же день ним було також підписано договір поруки, за яким він зобов'язувався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед ОСОБА_10. Він підписав цей договір, так як має борги перед фірмою «МІО» в сумі більше 1 млн. грн., з яких повернув тільки 200000 грн. Йому дав підписати договір представник ТОВ «Аструм». При підписанні він розумів, що поручається за борги ПП фірми «МІО» перед ТОВ «Аструм», так як при укладенні договорів мова йшла тільки за ці борги. В м. Київ він їхав разом з ОСОБА_3. Вони разом були присутні на переговорах і разом поїхали в м. Івано-Франківськ. ОСОБА_11 в той день не одержував.

Свідок ОСОБА_12 дав аналогічні показання і підтвердив, що дійсно ОСОБА_4 при укладенні договору не було. При підписанні договору поруки він розумів, що поручається за борги, які мала ПП фірма «МІО» перед ТОВ «Аструм».

Свідок ОСОБА_13 показав, що весною 2009 року разом з ОСОБА_2 їхав у м. Київ. Той розповідав йому, що уклав з фірмою договір поставки товарів і одержав гроші Товари не поставив і мусить повернути гроші. Частину з них повернув, а частину не в змозі. Був разом з ОСОБА_11 в офісі ТОВ «Аструм», де на нього тиснули, щоб повернув гроші. Йшлося про проценти за невиконання договору (накрутка 100%; 200%).

З цих розмов він зрозумів, що підприємство, яке очолює ОСОБА_11, винне ТОВ «Аструм» 600000 грн., а його, крім того, заставляють укласти договір позики ще на 600000 грн. Фізичного тиску на ОСОБА_11 не було, але була розмова про продаж органів людини (нирка коштує 50 тис. доларів США і ін.).

Щоб в той день ОСОБА_11 одержав 600000 грн. ОСОБА_4 - не бачив. Оскільки вони разом з ОСОБА_11 поверталися з Києва, то про одержання такої суми ОСОБА_11 йому б сказав, і він зміг би це бачити.,

В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2009 року між ТОВ «ОСОБА_5 Менеджмент» в особі директора ОСОБА_4 та ПП «Фірма «МІО» в особі директора ОСОБА_2 був укладений договір на поставку товарів на суму 1182000 грн.

Станом на 01.04.2009 року з перерахованих грошей за договором поставки, ПП «Фірма «МІО» повернула ТОВ «Аструм» 450000 грн.

З відтворених в судовому засіданні записів телефонних розмов між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, що очолює службу охорони ТОВ «Аструм», видно, що договір позики між сторонами виник внаслідок невиконання зобов'язань по поставці товарів між підприємствами, які вони очолюють. Зі слів ОСОБА_7 вбачається, що 600000 грн., це проценти за договором між підприємствами.

Посилання представника ОСОБА_4 на те, що записана ОСОБА_11 телефонна розмова не може бути доказом по справі, так як здобута незаконним шляхом, без згоди ОСОБА_7, безпідставне.

Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких встановлюється наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, в т.ч. звукозаписи.

Запис ОСОБА_2 своїх телефонних розмов з іншими особами, в т.ч. і ОСОБА_7, не заборонені законом.

Показання свідка ОСОБА_7 про те, що він бачив, як ОСОБА_4 та ОСОБА_2 пішли в касу для видачі грошей, спростовуються показаннями вищенаведених свідків. Крім того, ОСОБА_7 ствердив, що гроші мали одержати в касі ТОВ «Аструм», а не особисто в ОСОБА_4.

Його показання про те, що в телефонних розмовах вимагав виконання ОСОБА_11 умов договору позики, а не поставки товарів, спростовується записами телефонних розмов (роздруківка телефонних розмов додається).

Про удаваність договору позики свідчить також те, що гроші ОСОБА_2 не передавалися.

Крім допитаних в судовому засіданні свідків, це також підтвердив ОСОБА_8 в своєму поясненні, що додається до матеріалів справи.

Відповідно до ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Суд приходить до висновку, що договір позики від 08.04.2009 року, укладений між сторонами, є удаваним, так як вчинений сторонами для приховання відносин, що випливають з договору поставки продукції, укладеного між постачальником ПП фірма «МІО» та ТОВ «ОСОБА_5 Менеджмент».

Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який сторони насправді вчинили.

Факт вчинення насильства щодо ОСОБА_2 при укладенні договору позики, в судовому засіданні не знайшов підтвердження.

На підставі ст.ст. 203, 215, 235, 1046, 1051 ЦК України, керуючись ст.ст.213, 215 ЦПК України, суд

рішив:

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 08 квітня 2009 року відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Договір позики 600000 гривень, укладений 08.04.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 визнати недійсним.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зайво сплачений судовий збір в розмірі 1691 грн. 50 коп. та витрати на ІТЗ в розмірі 83 грн. повернути ОСОБА_2

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий