№ 2-2795/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 року Баглійський районний суд м Дніпродзержинська

у складі:

головуючого судді Подобєд О.К.

при секретареві Севасгьяновій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів .

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся у жовтні 2010 року із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 55106,63 грн. Обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач звернувся до нього з проханням надати йому в борг суму 50000.00 гривень для ведення власного бізнесу та обіцяв повернути гроші 10.02.2010 р. Вказує, що 26.01.2010р. він надав відповідачеві в борг суму 50000,00 грн. в присутності свідка ОСОБА_3, а відповідач, в підтвердження отримання від нього грошей, надав позивачеві розписку від 26.01.2010 р. Вказує, що порушуючи домовлені строки, тобто до 10.02.2010р. і. навіть, на цей час відповідач борг не повернув не повністю ні частково, змушуючи позивача звернутися до суду за захистом його порушеного права та вимагати в судовому порядку повернення суми 50000,00 грн. позики. У розписці від 26.01.2010р. розмір процентів за договором позики не встановлений, тому, відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, їх розмір був визначений позивачем на рівні облікової ставки НБУ та за розрахунками позивача склав 2905.83 грн.До того ж, відповідно до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково відповідачу суму 1272.03 грн. інфляційних та суму 928.77 грн. три відсотки річних.

Відповідач письмовий відзив на позов позивача не надав. У судовому засіданні факт отримання у позивача позики у сумі 50000.00 грн. заперечував, так як брав у позивача суму 38000 грн. Розписку писав він на суму 50000,00 грн. Заявив клопотання про надання відстрочки сплати зазначеної позики у зв'язку з важким матеріальним становищем.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошві кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) абу гаку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 Цивільного кодексу України встановлює, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається із наданої до матеріалів справи розписки від 26.01.2010р. (оригіналу), яка була надана відповідачем позивачеві на підтвердження отримання від останнього грошових коштів у сумі 50000.00 грн.. позивач та відповідач уклали між собоюдоговір позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач визнає факт порушення строку повернення позивачеві отриманої позики, який настав 10.02.2010р.

Доводи відповідача про факт позики суми 38000.00 грн. замість 50000.00 грн. не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунками позивача, проценти від суми позики на рівні облікової ставка Національного банку України за період з 11.02.2010р.по 07.06.2001р. становлять суму 2905.83гри., інфляційні за період з 11.02.2010р. по 28.02.2010р. становлять 1272.03 грн. три проценти річних за період з 11.02.2010р. по 24.09,2010р. становлять суму 928.77 грн.

Таким чином, загальна заборгованість відповідача за вказаним договором позики на час розгляду цієї справи судом складає суму 55106.63 грн. (50000.00 грн. + 2905,83 грн + 1272,03 грн. + 928.77 грн. = 55106.63 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексуУкраїни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов'язку в натурі.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання перед позивачем за вказаним договором позики, тому позовні вимоги позивача про примусове стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 50000,0 грн. основного боргу. 2905.83 грн. процентів. 1272,03 грн. інфляційних та 928.77 грн. три проценти річних за вказаний у розрахунках період користування зазначеними грошовими коштами і прострочення грошових зобов'язань є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Клопотання відповідача про відстрочку сплати зазначеної заборгованості відхиляється судом, як не підтверджене належними доказами.

За вказаних обставин судові витрати слід повністю покласти на відповідача та відшкодувати позивачеві суму 551.10 грн. витрат на державне мито та 120.00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення судовою процесу .

Керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (51900. м. Дніпродзержинськ, вул. Горького, буд. 23. кв. 30) на користь ОСОБА_1 (51900, м. Дніпродзержинськ. АДРЕСА_1) суму 50000 грн. 00 коп. основного боргу за позикою, 2905 грн. 83 коп. проценти, 1272 грн. 03 коп. інфляційних, 928 грн. 77 коп, три проценти річних, 551 грн. 10 коп. витрат на державне мито, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Рішення суду набирає законної сніп після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано. набирав законної сили після розгляду справи апеляційним судом..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі в І()-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя О.К. Подобєд