Справа № 2-2508/10
Провадження № 2-2508/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2010 року .

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Павлової Ж.П., секретаря Іваненко Г.В.,представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та третьої особи Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі- продажу не дійсним,

ВСТАНОВИВ

12.11.2009р. ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 не дійсним.

В позовній заяві позивачка посилалась на те , що 19.06.2009р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за місцем її проживання , у вищезгаданій квартирі, було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого вона передала у власність ОСОБА_3 вищезгадану квартиру. Але нотаріуса для посвідчення договору вона не запрошувала, договір не підписувала , а гроші за продаж квартири їй не передавались.

Посилаючись на положення ст. 229 та ст.230 ЦК України просила визнати вищезгаданий договір купівлі-продажу не дійсним.

Відповідно до ухвали Заводського районного суду м.Миколаєва до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_5,яка померла 31 грудня 2009р. залучено її рідну дочку ОСОБА_6,яка звернулась із заявою до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом після її смерті.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що при укладанні договору купівлі - продажу дійсно ніякі кошти в рахунок її вартості ОСОБА_5 не передавались, оскільки він доглядав за померлою , надавав їй допомогу за її кошти, тобто з нею фактично було укладено договір довічного утримання. Посилаючись на те , що позивачкою заявлено безпідставний позов та відсутні докази, які б підтверджували її позовні вимоги, просив в їх задоволенні відмовити.

Представник третьої особи,приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4В позовні вимоги не визнала, пояснивши, що нею 19.О6.2009р. на прохання відповідача ,було посвідчено договір купівлі-продажу вказаної вище квартири. Оскільки ОСОБА_5 була у важкому стані, то на прохання останньої, договір від її імені підписано її рідною дочкою ОСОБА_6 Ніякої мови про матеріальну допомогу при укладанні договору не йшло, і воля сторін була направлена на укладання договору купівлі-продажу , а не на договір довічного утримання.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, та дослідивши матеріали справи, , суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 19.06.2009р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого ОСОБА_5 продала ОСОБА_3 вищезгадану квартиру, належну їй на підставі свідоцтва про право власність на житло, виданого 21.10.1993р.

У зв'язку із похилим віком та станом здоровя продавця , договір на її особисте прохання підписано її дочкою ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1.

31 грудня 2009р. ОСОБА_5 померла.

Відповідно до спадкової справи, заведеної Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою, її дочка ОСОБА_6 звернулась із заявою про прийняття спадщини після її смерті.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні

справи за зверненням , у тому числі і фізичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже правочин може бути визнано не дійсним лише з підстав, визначених законом та зазначених у позові.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_5, яку також підтримала в? судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_1 вбачається, що підставами для визнання договору купівлі-продажу 19.06.2009р. не дійсним вони зазначали вчинення його в результаті помилки та під впливом обману.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа , яка вчинила правочин помилялася щодо обставин , які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні як учасники процесу, так і свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснювали, що ОСОБА_5 фізично потребувала догляду з боку сторонніх осіб і мотивом її та ОСОБА_3 при укладанні договору купівлі-продажу квартири фактично було довічне утримання ОСОБА_5

Відповідно до ч. 2 ст. 229 ЦК України та п.19 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від О6.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», помилка щодо мотивів правочину , помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійним.

За таких обставин, суд вважає, що ті обставини , на які посилається позивач не можуть бути підставою для визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири за правилами ст.229 ЦК України.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні також заявлені позивачем позовні вимоги відносно вчинення правочину під впливом обману, оскільки не доведено наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману та сам факт обману.

Будь-яких інших підстав позову позов не містить.

Таким чином суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10,60,212-215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку, визначеному ст.ст. 294, 295 ЦПК України.

Суддя Ж. П. Павлова.