Київський районний суд м. Одеси
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2010 року Справа 2-3067/10 року

Київський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М. за участю секретаря - Фірко Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Г ригоровича до Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України про скасування наказу та поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2009 року позивач звернувся до суду з названим позовом та просив визнати наказ н іальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та на: ляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України від 19.11.2009 року № 258-к про його звільнення недійсним, поновити на роботі на посаді лікаря ветеринарної медицини пункту державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно- санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до наказу № 258-к від 30.11.2009 року він був звільнений з посади відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації. Своє звільнення позивач ОСОБА_1Г вважає незаконним, так як з результатами проведеної атестації та наказом про звільнення він своєчасно ознайомлений не був, трудова книжка йому не видавалась, та на робочому місці він працював до 04.12.2009 року.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання повідомлялися судом належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, відмовившись від позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за час виму шеного прогулу, з посиланням на те, що зазначене питання буде розглядатися в іншому провадженні.

Адвокат ОСОБА_2, діючий в інтересах позивача, відповідно до ордеру (а.с.16), позовні вимоги підтримав з урахуванням уточнень, просив їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства.

У судове засідання 19.11.2010 року від представника відповідача ОСОБА_3 до суду дійшла заява про відкладення судового розгляду у зв'язку з зайнятістю представника у судовому засіданні в апеляційному суді Одеської області, де 19.11.2010 року о 12.00 відбудеться засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Одеської регіональної служби державного і;етеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України.

Однак, суд не може визнати таку причину неявки представника відповідача у судове засідання поважною, так як справа в апеляційному суді була призначена на 12.00 годину, а дана справа у Київському районному суді м. Одеси розглядалась об 11.00 год. Суд вважає, що неявка представника відповідача у судове засідання затягує розгляд справи по суті, так як справа знаходиться в провадженні суду ще з грудня 2009 року, та неодноразово слуханням відкладалась у зв'язку з неявкою представників відповідача, що порушує вимоги ст. 157 ЦПК України. Зважаючі на викладене, суд ухвалив визнати причини неявки представників відповідача у судове засідання не поважними та продовжити слухання справи у відсутності представників відповідача, повідомлених про слухання справи належним чином.

Вислухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 з урахуванням наданих уточнень підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами є трудовими та врегульовані нормами КЗпП України.

У судовому засіданні встановлено, що позивач 14 жовтня 2002 року був прийнятий лікарем ветеринарної медицини Одеської регіональної служби державного ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті, що підтверджується наказом Одеської регіональної служби державного ветеринарного контролю на державному кордоні та транспорті про прийняття на роботу від 14.10.2002 року № 43-к ( а.с.61-62).

Як пояснив ОСОБА_1 у судовому засіданні за час своєї роботи він сумлінно виконував свої посадові обов'язки, дотримувався трудової дисципліни, не мав жодних зауважень, доган або стягнені, за весь період роботи, навпаки незмінно користувався повагою серед співробітників, неодноразово надавав допомогу іншим працівникам у роботі.

Відповідно до розпорядження начальника служби №87 від 18.08.2009 року у жовтні 2009 року проводилась атестація працівників служби, що не атестувались протягом трьох років.

За п.1 Наказу державного комітету ветеринарної медицини №321 від 07.09.2009 року атестація спеціалістів ветеринарної медицини державних установ здійснюється відповідно до Положення про порядок проведення атестації спеціалістів ветеринарної медицини державних установ, затвердженого наказом державного комітету ветеринарної медицини №321 від 07.09.2009 року.

Згідно п.25 вказаного Положення на підставі всебічної оцінки професійного рівня спеціаліста ветеринарної медицини, його ділових якостей, виконання ним посадових обов'язків, визначених професійно-кваліфікаційними характеристиками посад і досягнутих результатів, атестаційна комісія приймає рішення щодо відповідності працівника займаній посаді.

Як вбачається з протоколу та копії атестаційного листа, складених в ході атестації позивача 05.10.2009 року, комісія прийшла до висновку про неповноту його знань та невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді.

Відповідно до п.27,29 зазначеного Положення про порядок проведення атестації рішення комісії повідомляються спеціалісту ветеринарної медицини в день проведення атестації про що він розписується в атестаційному листі.

Заперечуючи проти тверджень позивача про те. що з результатами атестації він в день її проведення ознайомлений не був, представники відповідача посилались на атестаційний лист від 05.10.2009 року, який містить особистий підпис ОСОБА_1 (а.с.68).

Однак, з такими твердженнями представників відповідача суд погодитись не може, так як свідок ОСОБА_6, начальник пункту ветеринарного контролю №9, на якому працював позивач, підтвердив, що у день проведення атестації її результати нікому відомі не були, також пояснив, що у листопаді 2009 року, більш точної дати він не пам'ятає, йому подзвонили Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України та попросили передати ОСОБА_7, щоб той з'явився до керівництва Служби з метою ознайомлення його з результатами проведеної атестації.

Факт не ознайомлення позивача з результатами атестації також підтверджуються листом- запрошенням Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України від 30 10.2009 року, який був відправлений 30.10.2009 р. надійшов на адресу позивача 03.11.2009 року (а.с.66,67). Згідно вказаного листа ОСОБА_1 був запрошений до відділу кадрів ознайомитись з матеріалами атестації до 13.11.2009року. Таким чином, позивач ознайомився з результатами атестації лише 12 листопада 2010 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.11.2009 року начальником Одеської регіональної служби ОСОБА_8 був виданий наказ №258-к. яким ОСОБА_7 був звільнений з посади з 23.11.2009 року, згідно до положень п.2 ст. 40 КЗпП України - виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації ( а.с.69-71).

Однак, матеріали справи містять також наказ начальника служби ОСОБА_8 №258-к від 19.11.2010 року, яким позивач був звільнений з посади з 30 листопада 2009 року (а.с.72).

Представники відповідача наявність другого зазначеного наказу пояснити не змогли.

Крім того, суд бере до уваги табель обліку робочого часу за листопад 2009 року, згідно якого останнім робочим днем ОСОБА_1 було 23.11.2009 року (а.с. 90). У зв язку з наведеним встановити точну дату звільнення позивача з займаної посади не можливо.

Як пояснив ОСОБА_1 у судовому засіданні, про звільнення йому стало відомо тільки 07.12. 2009 року після отримання графіку виходу на роботу працівників Іллічівського морського ПДВСКН на грудень 2009 року, у якому прізвище позивача було відсутнє ( а.с. 11). Останній раз позивач вийшов на роботу 07.12.2009 р. та працював до 08.12.2009 року, про що свідчать записи в журналі чергувань та листи інформації щодо кількості проходження транспортних засобів через

пункт пропуску з країн неблагополучних по захворюванням на африканську чуму свиней станом на 04.12.2009 р. та інформації щодо затримки заборонених продуктів тваринного походження або живих тварин станом на 04.12.2010 року за підписом позивача.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Однак, належним чином оформлена трудова книжка в день звільнення позивачу видана не була та з наказом про звільнення він не ознайомлювався.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Однак, від позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач відмовився і такі вимоги у відповідності до ст.11 ЦПК України судом не розглядались.

Згідно до п.2 ч.І ст. 40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі виявлення невідповідності працівник займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню цієї роботи.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав зазначених у п. 2 ч. 1 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Однак, з пропозицією переведення на іншу роботу керівництво установи до ОСОБА_1Г не зверталось і така можливість взагалі не розглядалась, що також є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Як вбачається з п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994р., № і 8 від 26.10.1995р.. №15 від 25.05.1998року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд при вирішенні спору про звільнення працівника може визнати правильним розірвання трудового договору за п.2 ч.І ст. 40 КЗпП України, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок, зокрема недостатньої кваліфікації або стану здоров'я працівник не може належним чином виконувати покладені покладені на нього трудові обов'язки, і його неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. У сукупності з іншими доказами по справі, підлягають оцінці висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника.

Зважаючи на ви ще викладене, суд доходить до висновку про те. що у посадових осіб Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1, тому наказ №258-к від 19.11.2009 року підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі.

Керуючись ст.ст.40,47, 116,149, 235 КЗпП України. Положенням про порядок проведення атестації спеціалістів ветеринарної медицини державних установ, затвердженим наказом державного комітету ветеринарної медицини №321 від 07.09.2009 року. Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року зі змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994р.. №18 від 26.10.1995р., №15 від 25 05.1998року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст.59. 60, 88, 157, 169, 208. 209, 212,213,214.215 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати наказ начальника Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної уіедицини України від 19.11.2009 року № 258-к про звільнення ОСОБА_1 -недійсним

Поновити ОСОБА_1 на посаді лікаря ветеринарної медицини пункту державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті № 9 Одеської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті Державного комітету ветеринарної медицини України

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі пеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі ОСОБА_5 не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя