КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-63/2010
Провадження № 63
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2010 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

при секретарі Дзюбенко Р.Д.

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку достатнього для прийняття спадщини, про визнання недійсним заповіту, про визнання права власності та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності, суд ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини посилаючись на те, що 16.07.2007 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім»я позивача, яким заповідала йому все своє майно. 03.12.2007 року ОСОБА_4 померла в м. Глобино , де перебувала у своєї племінниці відповідача по справі. Про факт смерті ОСОБА_4 позивач не знав, ніхто його не повідомляв, а тому не міг звернутися до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини.

25.12.2008 року позивач доповнив позовні вимоги в яких просив визнати заповіт складений від імені ОСОБА_4 від 03.12.2007 року недійсним. Даний заповіт є підробним. Текст заповіту написаний іншою особою, а не заповідачем. Після інсульту та травми голови ОСОБА_4 була паралізована , не могла говорити, контакт з нею був неможливий, вона не впізнавала близьких і знайомих, не усвідомлювала своїх дій.

26.05.2010 року позивачем надана позовна заява, в якій він просив визнати за ним право власності на АДРЕСА_1 та грошові депозитні вклади в банках згідно заповіту від 16.07.2007 року.

17.11.2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою про визнання за нею права на спадщину за заповітом та визнання права власності на частину нерухомого майна посилаючись на те, що ОСОБА_4 це її тітка, яка 01.12.2009 року склала заповіт та заповідала їй ? частину спірної квартири . ОСОБА_4 під час складання заповіту все розуміла, могла говорити, писати. Заповіт був завірений начмедом Глобинської ЦРЛ Полтавської області . ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем, вчасно звернулась до нотаріальної контори , фактично прийняла спадщину . Позивач забрав всі документи на квартиру, а тому вона не могла оформити спадщину.

26.05.2010 року ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на спірну квартиру згідно закону , оскільки заповіт від 01.12.2007 року відповідно до вимог чинного законодавства не може бути визнаний дійсним.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги пославшись на викладені обставини та просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та пояснив, що позивачем не наведено жодних підстав для задоволення позовної вимоги щодо надання додаткового строку для прийняття спадщини , крім того , відповідач не претендує на прийняття спадщини згідно заповіту від 01.12.2007 року , а бажає прийняти спадщину як племінниця померлої. Позовна вимога про визнання права власності за позивачем на спірну квартиру взагалі не може бути задоволена.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, причина неявки невідома.

Третя особа Друга державна нотаріальна контора в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належно, надала суду заяву про розгляд справи в їх відсутність.

Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивачем ОСОБА_1 пред»явлено до суду три позовні заяви, у судовому засіданні підтримав позовні тільки в частині надання додаткового строку на прийняття спадщини, щодо інших позовних вимог, то позивач від них не відмовився та не просив залишити без розгляду, а тому суд розглядає та вирішує всі позовні вимоги ОСОБА_1, які були заявлені ним під час розгляду справи.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 03 грудня 2007 року померла ОСОБА_4.

16 липня 2007 року ОСОБА_4 склала заповіт,яким заповідала із належного їй майна швейну машинку « Подольську» ОСОБА_6, а інше належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось - ОСОБА_1, при цьому покладено на нього зобов»язання сплатити ОСОБА_3 20 000 грн.

У встановлений законом строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а така заява надійшла від нього 02 липня 2008 року.

Відповідно до п.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини ,суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до роз»ясень, викладених в абзаці 6 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У судовому засіданні встановлено, що позивач знав, що ОСОБА_4 після виписки з нейрохірургічного відділення Полтавської обласної лікарні переїжджає до відповідача по справі ОСОБА_3 в м. Глобино та бачився з ОСОБА_4 22.11.2007 року.

У судовому засіданні ніхто із сторін не заперечував, що ОСОБА_4 була прооперована 15.11.2007 року , перенесла інсульт, а тому враховуючи стан здоров»я та вік ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги .

Перебування ОСОБА_4 у іншому населеному пункті в межах Полтавської області не може бути прийнята, як поважна причина пропуску строку звернення до нотаріальної контори.

Посилання позивача на погрози з боку відповідача та її близьких, залякування стосовно прийняття спадщини, є неприйнятними, оскільки зазначені обставини на знайшли підтвердження в судовому засіданні, а ОСОБА_1 мав можливість звернутись до нотаріальної контори як особисто так і через представника.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не надали суду пояснень , які б підтвердили поважність пропуску звернення позивача до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Позивачем не надано суду доказів, що він за станом здоров»я чи у зв»язку з іншими поважними причинами ,що пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами не міг скористатися правом та звернутися до нотаріальної контори в строк передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року « Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Така постанова позивачем суду надана не була .

Що стосується позовних вимог про визнання заповіту від 01.12.2007 року недійсним , то вказаний заповіт визнаний відповідачем ОСОБА_3 таким, що не відповідає вимогам закону та не був підставою під час звернення її до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4

Також, згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин) . У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на АДРЕСА_2 не підлягають задоволенню, оскільки в судовому порядку підлягають розгляду справи за позовом особи , яка пропустила строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому дані обставини не є підставою визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Що стосується визнання за позивачем права власності на грошові депозитні вклади в банках, то позивачем не надано суду жодного доказу взагалі про наявність таких вкладів, назву банківської установи, суму вкладу, та відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину на грошові кошти, а тому ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_3

Позивачем по зустрічній позовній заяві були уточнені позовні вимоги щодо визнання за нею права власності на спірну квартиру як спадкоємця за законом, посилаючись на те, що померла доводилась їй тіткою.

Згідно спадкової справи ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої тітки ОСОБА_4

Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Сторони зобов»язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Позивачем не надано доказів на підтвердження її родинних стосунків з померлою.

Так, згідно свідоцтва про народження ОСОБА_10 народилась 03 березня 1929 року, її батьками були ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_13 ) народилась 01 жовтня 1953 року , її батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14.

25 листопада 1973 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та їй присвоєно прізвище ОСОБА_15.

Матеріали справи містять свідоцтво про одруження ОСОБА_13 та ОСОБА_16, які уклали шлюб 16 травня 1948 року та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_13.

Проте , будь яких доказів на підтвердження родинних відносин між ОСОБА_16 та померлою ОСОБА_4 суду надано не було, а тому за таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

На підстави вищевикладеного та керуючись ст. 1272 ЦК України, ст.ст. 10,11,60,209,212,213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Ж.В.Кузіна