Справа №2-68/10
пров. №2-68/10
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

28 січня 2010 року

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Біцюка А.В.,

при секретарі Ломазі Н.О.,

за участю:

позивачів ОСОБА_1 (ОСОБА_2О.), ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника позивача ОСОБА_5

відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру частково недійсним, визнання права власності, поділ майна, присудження компенсації вартості частки майна, визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

30 вересня 2009 року Позивачі звернулись до суду із заявою в якій просили скасувати частково свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі Квартира), визнати за ОСОБА_9 право власності на 1/5 частину Квартири, поділити Квартиру, що є спільною частковою власністю, присудити ОСОБА_7 компенсацію вартості його 1/5 частки Квартири, визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_8 право власності на Квартиру.

В судовому засіданні позивачі свої позовні вимоги про поділ Квартири уточнили, та просили поділити квартиру між ОСОБА_1 (ОСОБА_2О.), ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_8 (ОСОБА_10О.), ОСОБА_7, позовні вимоги підтримали, з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідачі позов не визнали, повідомили, що мали усі законні підстави для Приватизації квартири. Згодні на відчуження своєї частки за 15 тис. грн. кожному.

Суд заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши письмові докази приходить до наступного висновку.

Позивачі свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що згідно ордеру №24 від 1985 року (далі - Ордер) у в Квартиру вселялись ОСОБА_3, та члени її сімї: ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_10, та ОСОБА_2 На думку позивачів, оскільки ОСОБА_6 не зазначений в ордері на квартиру, то він і не має права на частку в приватизованій квартирі. Крім того, свою частку в квартирі має ОСОБА_4, оскільки теж був зазначений в ордері.

Так, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" (далі - Закон N 2482-XII) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі(будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир (будинків) шляхом передання їм цих квартир (будинків) у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї на підставі рішення відповідного органу приватизації.

В судовому засіданні позивачі визнали, що на момент подання заяви про приватизацію Квартири (19.08.1994 року) та отримання свідоцтва про право власності на Квартиру (11.01.1995 року) в квартирі проживали ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7. Передача квартири у спільну сумісну власність здійснена за письмової згоди всіх повнолітніх членів сімї, які постійно проживали в Квартирі. ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав, що не проживав в Квартирі з 1991 року.

Враховуючі викладене, вимоги про скасування частково свідоцтва про право власності на Квартиру в частині права власності ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, оскільки, як встановлено в судовому засідання ОСОБА_6 проживав на момент приватизації в Квартирі зі своєю матірю ОСОБА_3, і відповідно до положень ст.8 Закону N 2482-XII, мав право на передачу займаної квартири йому у спільну сумісну власність.

Вимоги про визнання за ОСОБА_9 права власності на 1/5 частку квартири задоволенню не підлягають, оскільки він на момент приватизації не проживав в квартирі та за ним не зберігалось право на житло.

Посилання відповідачів, як на підставу своїх позовних вимог, на Ордер, в якому зазначений і ОСОБА_4, судом відхиляються, оскільки ордер є підставою для вселення, а не підставою для приватизації.

В звязку з тим, що вимоги позивачів про визнання за ОСОБА_9 права власності на 1/5 Квартири задоволенню не підлягають, а позивачі просили поділити Квартиру між ОСОБА_1 (ОСОБА_2О.), ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_8 (ОСОБА_10О.), ОСОБА_7, то й вимоги про поділ Квартиру між вказаними особами задоволенню не підлягають, оскільки відсутні підстави для поділу Квартири між ними.

При вирішенні питання про присудження компенсації ОСОБА_7 вартості його 1/5 частки Квартири суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.365 ЦК України, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників можливо лише за умови, що частка такої особи є незначною, в сукупності з іншими умовами зазначеними у вказані статті.

Відповідно до положень ст.370 ЦК, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Зазначена обставина не оспорюється позивачами. Оскільки частка ОСОБА_7 не більша і не менша за частку кожного з інших співвласників, визнати її незначною немає підстав.

З підстав зазначених вище не підлягають також задоволенню вимоги позивачів про визнання за ними права спільної власності на Квартиру.

Керуючись ст. ст. 10, 88, 209, 212, 213 215, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог позивачам відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку позивачем шляхом подачі до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження рішення суду та подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: