Справа № 2-2500/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2010 року м. Кілія

2 серпня 2010 р. м. Кілія

Кзлійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді Масленикова О.А., при секретарі Д'яченко М.В.

за участю :

позивача - ОСОБА_1

прокурора Кілійського району Стаценко В.М.

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_3 міської ради Кілійського району

про

стягнення компенсації втраченої частини заробітної плати, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВ И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення компенсації втраченої частини заробітної плати, стягнення моральної шкоди і в позовній заяві та в судовому засіданні зазначив, що до 2000 року працював водіїм у ОСОБА_3 виробничому управлінні житлово-комунального господарства. Протягом останніх років його роботи, ОСОБА_3 виробничим управлінням житлово-комунального господарства /надалі - Вилківське ВУЖКГ/ не сплачувалась заробітна плата, в зв'язку з чим він був змушений звернутися до комісії по трудовим спорам, яка задовольнила його вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 ВУЖКГ заборгованості з заробітної плати. Як пояснює ОСОБА_1, для отримання заробітної плати згідно рішення комісії по трудовим спорам, він звернувся до відділу державної виконавчої служби. Однак примусове виконання комісії по трудовим спорам виявилось неможливим,в зв'язку тим, що Вилківська міська рада, передала все майно, яке знаходилось на балансі ОСОБА_3 ВУЖКГ, іншому підприємству. Як зазначає ОСОБА_1Е зазначеними діями Вилківська міська рада унеможливила здійснення примусовою виконання рішення КТС , оскільки жодного майна, на яке можливо було звернути стягнення, виконавча служба у ОСОБА_3 ВУЖКГ не виявила. В судовому порядку йому вдалося домогтися стягнення заборгованості з заробітної плати з ОСОБА_3 міської ради та отримати суму заборгованості. Зважаючи на вишенаведене ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача - ОСОБА_3 міської ради 2082.95 гривень компенсації втраченої частини заробітної плати згїдно уточнених позовних вимог та 2500 гоивень відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.

Представник відповідача, ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав у повному обсязі та пояснив, що позивач не перебував з трудових відносинах з ОСОБА_3 міською радою, міська рада жодного відношення до ліквідації ВУЖК, як про те зазначає позивач, а тому Вилківська міська рада не повинна відповідати за позовом, в зв'язку з чим вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Заслухавши пояснення позивача, прокурора, представника відповідача, в процесі дослідження обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні-юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Як зазначено в статуті, затвердженому рішенням виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради 08.08.1993 року зареєстрованого Кілійською районною державною адміністрацією. Вилківське виробниче управління житлово- комунального господарства і комунальною власністю ОСОБА_3 міської ради. Згідно п. 2.11 Статуту всі сезонні та оборотні засоби ВИЛКІВСЬКОГО ВУЖКГ' отримані в оренду від Вилкіської міської ради на 5 років з подальшим правом на викуп. Відповідальність засновника за боргам ВУЖКГстатутом не передбачена. Згідно довідки ОСОБА_3 ВУЖКГ, станом на 01.10.2000 року підприємство мало борг з виплати ОСОБА_1 в сумі 1668.23 гривень

Як зазначено в посвідченні комісії по трудовим спорам ОСОБА_3 ВУЖКГ від 21.06.2000 року ОСОБА_1 має право на отримання від ОСОБА_3 ВУЖКГ 1650,55 гривень.

Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 06.02.2006 року в справі 2-355/06 було надано дозвіл Державній виконавчій службі у Кілійському районі звернути стягнення за виконавчими документами- посвідченнями КТС, в тому числі від 21.06.2000 року про стягнення з ОСОБА_3 ВУЖК на користь ОСОБА_1 1650,55 гривень- на майно та кошти ОСОБА_3 міської ради , як засновника ОСОБА_3 ВУЖКГ 25.12.2006 року згідно ухвали господарського суду Одеської області в справі 7/477-06-13844 поруше провадження у справі про банкрутство ОСОБА_3 ВУЖКГ та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Постановою господарського суду Одеської області від 25.01.2007 року в справі 7/477-06-13844 Вилківське ВУЖКГ визнано банкрутом як відсутнього боржника, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2007 року в справі 7/477-06-13844 затверджено звіт ліквідатора про те, що в ході ліквідаційної процедури ні самого боржника, ні його документації, не знайдено, не виявлено будь-якої ліквідаційної маси, та припинено юридичну особу - Вилківське виробниче управління житлово- комунального господарства, кредиторську заборгованість списано як безнадійну, вимоги, які залишились незадоволеними за відсутністю майна, визнано погашеними.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.05.2008 року в справі 7/477-06-13844 поновлено ліквідаційну процедуру боржника ОСОБА_3 ВУЖКГ, ліквідатором боржника призначено ОСОБА_5

Згідно повідомлення арбітражного керуючого ОСОБА_5 від 01.05.2010 року № 4690, відповідно до ухвали господарського суду Одеської області про затвердження реєстру кредиторів, вимоги ОСОБА_1 не включені. Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.11.2009 року про ліквідацію банкрута та припинення провадження у справі, за участю ліквідатора та представника прокуратури Одеської області провадження у справі та повноваження ліквідатора припинені та кредиторська заборгованість списана як безнадійна.

Як вбачається з ухвали господарського суду Одеської області від 10.11.2009 року в справі 7/477-06-13844 ухвалою від 26.08.2008 року припинено процедуру ліквідації ОСОБА_3 ВУЖКГ, передбачене ст. 52 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом» та відкрито загальну ліквідаційну процедуру. За результатом роботи ліквідатором надано ліквідаційний звіт та баланс банкрута. В ході ліквідаційної комісії було погашено частину кредиторської заборгованості, включаючи заборгованість по заробітній платі та після часткового погашення кредиторської заборгованості, майна та грошових коштів для подальшого проведення розрахунків не лишилося, в зв'язку з чим ліквідатор звернувся до суду з клопотанням про припинення провадження у справі, визнання непогашеної кредиторської заборгованості, як безнадійної та ліквідацію ОСОБА_3 ВУЖКГ, що вказаною ухвалою було задоволено та припинено юридичну особу Вилківське виробниче правління житлово-комунального господарства.

Факт припинення ОСОБА_3 виробничого управління житлово-комунального господарства підтверджується довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприсмців, згідно якої 09.01.2010 року проведено Державна реєстрацію припинення вказаної юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом..Згідно зі статтею 140 Конституції України та статтею 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» змістом діяльності місцевого самоврядування є вирішення питань місцевого значення в інтересах територіальної громади самою громадою самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Статтею 7 Конституції України визнається і гарантується місцеве самоврядування, однією з сливіших цілей діяльності якого є забезпечення нагальних потреб населення територіальної громади ільних та найважливіших невідкладних послугах соціального характеру, наприклад, з водопостачання, опалення, вивезення сміття та відходів тощо. У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» дано визначення терміна «право комунальної власності» - це право територіальної громади володіти, доцільно, економно ефективно користуватися та розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, шо. належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Питання про межі та форми участі органів місцевого самоврядування у господарській діяльності конкретизовані у Законі України «Про місцеве самоврядування в україні» від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР з наступними змінами і доповненнями, Господарському кодексі України, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, та інших законодавчих актах України.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено основні принципи здійснення місцевого самоврядування, серед яких, зокрема, принцип правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених зазначеним Законом та іншими законами (стаття 4). Частиною п»ятою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що від імені та в інтересі територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради, а у статті 60 встановлено режим права комунальної власності. Законодавець, установивши в Конституції України (статті 140, 141, 142, 143, 144, 145) базові засади функціонування місцевого самоврядування, його органів, матеріальну і фінансову основу , тощо, решту питань організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності його орган відніс до визначення законом (стаття 146). Таким чином, на конституційному рівні передбачено створення правових умов для подальшого законодавчого врегулювання відносин участі місцевого самоврядування у сфері господарювання.

Відносини щодо задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації юридичної особи врегульовані ст. 112 ЦК України. Зокрема, ч. 4 вказаної статті передбачено, що вимоги кредиторів, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Відповідно до вимог ч. З ст. 96 ЦК України засновник юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, крім випадків , встановлених установчими документами та законом.

Згідно ст.. 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Орган до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство , є представником власника- відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах , визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами , Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання ( комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління ( комунальне некомерційне підприємство). Статутний фонд комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого. воно входить, до реєстрації його як суб'єкта господарювання. Мінімальний розмір статутного фонду комунального унітарного підприємства встановлюється відповідною місцевою радою. Найменування комунального унітарного підприємства повинно містити слова «комунальне підприємство» та вказівку на орган місцевого самоврядування, до сфери управління якого входить дане підприємство. Комунальне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобов'язаннями власника та органу місцевого самоврядування, до сфери управління якого воно входить. Особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом щодо діяльності державних комерційних або казенних підприємств , а також інших вимог, передбачених законом.

Як вказано в ч. 5 ст. 74 Господарського кодексу України - держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень, суд приходить до висновку що відсутності в засновника комунального підприємства обов'язку відповідати за його зобов «язаннями, оскільки вказаний обов'язок діючим законодавством, - не передбачений.

Згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплат» - обов»язок нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків її виплати лежить на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності та господарювання, які своєчасно не виплатили свої працівникам заробітну плату.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України - належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа /підприємство, установа, організація/, з якою позивачем укладено трудовий договір. Аналогічна позиція викладена в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці».

Згідно ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода, заподіяна працівнику порушенням його прав відшкодовується власником або уповноваженим ним органом, якщо таке порушення призвело до моральних страждань працівника, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним рішення, яким суд. виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з 'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з досліджених доказів - ОСОБА_1 не знаходився в трудових правовідносинах х ОСОБА_3 міською радою, організація, з якою ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах ліквідована в порядку. встановленому законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом, законодавством не передбачено покладення обов'язку на засновника комунального підприємства щодо відповідальності по зобов'язанням останнього, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність з боку відповідача порушень трудових прав позивача та, відповідно, про безпідставність заявлених ОСОБА_1 до відповідача вимог, в зв»язку з чим відмовляє в позові у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11. 60, 61, 209, 212-215, ЦПК України, ст. ст. 21, 237-1 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради Кілійського району про стягнення компенсації втраченої частини заробітної плати, стягнення моральної шкоди - відмовити повністю в зв»язку необґрунтованістю.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено по апеляційного суду Одеської області через Кідійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_6