Справа 2-20/10
Номер провадження 2-20/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.10 року. Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Павлюк А.В.

з участю: представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2 представника відповідача - ОСОБА_3

відповідача - ОСОБА_4

адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рахів цивільну справу за позовом

ОСОБА_6

до

Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області,

ОСОБА_4

про

визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Позов мотивовано тим, що позивачка проживає у приватному житловому будинку №56 «а» по вул. Визволення в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області. Даний житловий будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вона являється хворою, немічною особою із фізичними вадами, оскільки погано бачить та не чує, а тому вже довгий час нею опікується соціальний працівник - ОСОБА_1. Враховуючи наведене, між ними виникла певна домовленість щодо переходу на умовах довічного утримання до неї права власності на належний їй житловий будинок. Однак у вересні місяці 2007 року їй стало відомо, що житловий будинок, в якому проживає позивачка, за договором дарування, посвідченого державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори 20.12.2000 року, відчужено громадянину ОСОБА_4. Даний договір дарування вважає незаконним, оскільки нею він не підписувався та підписувати його вона нікого не зобов'язувала та нікому не доручала вчиняти таку дію. Громадянку ОСОБА_7, яка згідно тексту оспорюваного документу, підписала від імені позивачки даний договір, вона не знає, а значить не зобов'язувала вчиняти від її імені певні юридичні дії. Позивачка погодилася у грудні місяці 2000 року скласти від її імені на користь відповідача заповіт у Рахівській держнотконторі, такий заповіт було посвідчено від її імені, однак тексту цього правочину вона не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі її права та обов'язки заповідача, про які вони з відповідачем домовилися. Наміру відчужувати будь-яким іншим способом даний житловий будинок до дня своєї смерті вона не мала, оскільки іншого житла не має. Вважає, що даний договір дарування укладений з метою приховати дійсний правочин про складання заповіту, а тому він є удаваним правочином. Аналізуючи наведене вважає, що за цих підстав договір дарування може бути визнано судом недійсним, оскільки крім порушення норм цивільного законодавства, порушено її право приватної власності. Крім того, нею, як позивачкою, з поважних причин пропущено процесуальний строк загальної позовної давності. Враховуючи те, що цей процесуальний строк нею пропущено з поважних причин (постійна хвороба), то просить даний строк поновити.

Враховуючи все вищенаведене, ОСОБА_6 просить суд винести рішення, яким поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права, договір дарування житлового будинку №56 «а», розташованого по вул. Визволення у смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, укладений 20.12.2000 року між нею та ОСОБА_4 та посвідчений державним нотаріусом Рахівської державної нотаріальної контори, визнати недійсним.

Представники позивача - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, покликаючись на доводи наведені в позовній заяві просять таку задовольнити.

Представник Рахівської державної нотаріальної контори - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та показала суду, що 12 грудня 2000 року, до неї, як до державного нотаріуса звернулися громадяни ОСОБА_6 та ОСОБА_4, з метою переоформлення житлового будинку. З їх розмови вона зрозуміла, що сторони бажають укласти договір дарування, оскільки запитувала у ОСОБА_6 як «дарувагельки», чи не бажає та залишити заповіт, на що позивачка їй відповіла, що вона вже неодноразово вчиняла заповіти, а тепер хоче подарувати. Встановивши, що ОСОБА_6 дійсно хоче подарувати належний їй житловий будинок, нею було вчинено договір дарування, який вона прочитала в голос, перед тим роз'яснивши наслідки укладення договору дарування. Вказаний договір було підписано сторонньою особою, оскільки ОСОБА_6 була неписьменною. Під час укладення договору дарування позивачка розмовляла з ними та чула про що говориться.

Відповідач - ОСОБА_4, в судовому засіданні позов не визнав та показав суду, що в 2000 році позивачка сама захотіла подарувати йому належний їй житловий будинок, тому вони й звернулися в Рахівську держнотконтору з метою укладення договору дарування. ОСОБА_6 була присутня в нотконторі особисто, де виявила свою волю. Державним нотаріусом було прочитано договір дарування та роз'яснено наслідки його укладання, про те на той час позивачка не мала жодних заперечень щодо його укладання. А оскільки дарувателька була неписьменною, то з коридору було запрошено зовсім сторонню особу для підписання договору. До недавнішнього часу позивачка не ставила жодних претензій щодо укладеного між ними договору дарування, хоча весь цей час їй і

було достовірно відомо про його існування, тому вважає, що нею пропущено строк позовної давності для звернення в суд, з поважних причин, та вважає, що не має підстав для його поновлення. Також, вважає, що причиною виникнення даного конфлікту являється соціальна працівниця - ОСОБА_1, яка доглядає за позивачкою, та заявляла, що за пусто вона її доглядати не буде. Тому просить в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_8 показала суду, що з позивачкою та відповідачем вона просто знайома. їй відомо, що ОСОБА_6, неодноразово складала заповіти, якими заповідала належний їй житловий будинок вже десь 20 особам. Потім стало відомо, що вона відчужила будинок ОСОБА_4, однак всі вважали, що ОСОБА_6 знову вчинила заповіт.

Свідок ОСОБА_9 показав суду, що йому відомо, що ОСОБА_6 сама хотіла передати свій будинок ОСОБА_4, пізніше йому стало відомо, що вона це зробила, але яким чином йому відомо не було, тільки знає, що після того позивачці стало краще жити.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що 12 грудня 2000 року, вона знаходилася в приміщенні коридору Рахівської держнотконтори, оскільки їй потрібно було виготовити деякі документи. З кабінету нотаріуса вийшов якийсь чоловік та попросив її зайти в кабінет нотаріуса. Там нотаріус попросила її підписати договір дарування від імені дарувательки, оскільки та неписьменна, на що вона погодилася. В кабінеті нотаріуса були присутні той чоловік та якась постарша жінка, яка, як вона зрозуміла, і являлася дарувателькою.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи, що оспорюваний договір дарування було укладено 12 грудня 2000 року, а саме до набуття чинності тепер діючим Цивільним Кодексом, тому при вирішенні даного судового спору суд вважає за необхідне керуватися положеннями Цивільного Кодексу України Української РСР в редакції 1963 року, зі всіма послідуючими змінами та доповненнями.

У відповідності до ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Конституцією України, зокрема статтями 41, 55 передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожен має право будь-якими, не забороненими законом засобами, захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

12 грудня 2000 року було укладено договір дарування житлового будинку, за яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 житловий будинок №56 «б», що розташований по вулиці Визволення в смт. Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області. У зв'язку з неграмотністю дарувательки, даний договір було підписано громадянкою ОСОБА_7, за дорученням громадянки ОСОБА_6 (а.с.6).

Пунктом 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України, N 18/5 від 14.06.94, тобто чинної на момент укладення оспорюваного договору дарування, передбачено, що у випадках, коли за громадянина, який внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може підписати угоду, заяву або інший документ, підписується інший громадянин, нотаріус встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії і особу громадянина, який підписався за нього.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази, пояснення сторін суд вважає, що позивачка ОСОБА_6 не довела суду, ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про визнання договору дарування недійсним. Із пояснень відповідача ОСОБА_4, державного нотаріуса ОСОБА_3, свідків - ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вбачається, що позивачка сама виявила свою волю подарувати належний їй житловий будинок відповідачу, окрім того свідок ОСОБА_8 ствердила, що ОСОБА_6 неодноразово мала намір залишити комусь у спадок свій житловий будинок.

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_4, по заяві громадянки ОСОБА_10, вбачається, що проведеною перевіркою встановлено, що в грудні 2000 року до ОСОБА_4 прийшов громадянин ОСОБА_11 який повідомив, щоб той йшов до ОСОБА_10, тому що вона бажає подарувати йому належний їй житловий будинок, пізніше остання сама повідомила йому, що бажає подарувати йому належне їй майно та прохала його, щоб він знайшов автомобіль, який би відвіз їх до нотаріуса в м. Рахів. 12.12.2000 року вони поїхали до Рахівської держнотконтори, де ОСОБА_10 сама особисто сказала, що вона бажає передати своє майно, а саме будинок в смт. Ясіня, по вул. Визволення 56 «б» громадянину ОСОБА_4, тому, що останній веде за нею догляд, та підтвердила що майно бажає передати шляхом укладення договору дарування. Нотаріусом було підготовлено договір дарування та зачитано його в голос. Нотаріус спитала дарувательки чи згідна вона з умовами даного договору. У відповідь ОСОБА_10 сказала, що вона з даним договором згідна, але підписати його не може оскільки, вона не грамотна та має такі фізичні вади що дуже погано бачить та погано чує. а тому вона просить та доручає щоб хто не будь зі сторонніх підписав від її імені договір дарування ... (а.с.87-88).

Також, з висновку Головного лікаря Ясінянської міської лікарні вбачається, що станом на 2000 рік ОСОБА_6 хворіла ішемічною хворобою серця та хронічним бронхітом, могла самостійно пересуватись (а.с. 100), ніякої психічної чи іншої важкої хвороби, внаслідок якої позивачка не могла б усвідомлювати значення своїх дій, на момент укладення оспорюваного договору, ОСОБА_6 не хворіла, а хворіла загальними захворюваннями, та могла повністю і самостійно здійснювати своє волевиявлення, отож під час прочитання нотаріусом договору дарування, та наслідків його укладання, чітко все розуміла.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 258 ЦК України (в редакції 2003 року) до вимог про розірвання договору дарування застосовується позовна давність строком в один рік. Дане також передбачено ст. 728 цього Кодексу.

Як вбачається з довідки ЛКК №101 від 22 вересня 2008 року виданої Ясінянською міською лікарнею ОСОБА_6 не здатна до пересування з 2002 року (а.с.7), а отже, оскільки оспорюваний договір було укладено в 2000 році, то вона ще мала змогу оскаржити даний договір у встановлений законом строк. Тому суд вважає, що ОСОБА_6 пропустила строк позовної давності для звернення в суд з вимогою про розірвання договору дарування не з поважних причин.

Частина 4 ст. 267 ЦК України (з редакції 2003 року), передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тому аналізуючи все вищенаведене. суд вважає, що в даному позові слід відмовити як у недоведеному а також в зв'язку з спливом строку позовної давності для звернення в суд.

Керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 88, 208. 209, 212, 213, 214, 223 ЦПК України, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року), п.5 ч.2 ст. 258, ст. 267 ч. 4, ст. 728, ЦК України (в редакції 2003 року), Пунктом 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року, -

В И Р І Ш И В

В позові ОСОБА_6 до Рахівської державної нотаріальної контори Закарпатської області. ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним - вимовити в цілому.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження в судову палату з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК України.

Суддя: Бліщ О.Б.