ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-150/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" жовтня 2010 р.

Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Костенко В.В.

при секретарі Соломатіній О.В.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „ Приватбанк , ОСОБА_5 про визнання недійсною згоду на укладення кредиту, визнання недійсним кредитного договору, покладення зобовязання закрити кредитну справу стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду із первинним позовом 09.10.2008 року , в якому посилалась на ті обставини, що 07.09.2007 року її чоловік ОСОБА_6 уклав із ЗАТ КБ „ Приватбанк ( правонаступником якого є ПАТ „ Приватбанк) кредитний договір № 87077- CRED на суму 30000 грн. на термін 24 місяця до 07.09.2009 року включно із сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % річних.

Відповідно до розділу 4 вищеназваного договору , виконання зобовязань позичальника по виплаті процентів за користування кредитом, погашенню заборгованості по кредиту, виплаті винагород забезпечується усім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути спрямоване стягнення шляхом, який встановлений діючим законодавством.

При укладені цього договору на підставі консультаційних розяснень банку її чоловіком була підписана згода на укладення кредитного договору від її імені, хоча фактично такої згоди вона не надавала та про існування кредитного договору їй взагалі стало відомо через деякий час після його укладення.

Таким чином, не підписавши вищеназвану згоду, вона не взяла на себе зобовязання щодо забезпечення виконання зобовязань за договором за рахунок спільного майна подружжя і ОСОБА_5 може відповідати за кредитним договором тільки майном та коштами, які належать йому на праві приватної власності.

Позивач вважає, що розділ 4 кредитного договору № 87077- CRED є частково недійсним, а саме : в частині забезпечення виконання зобовязань за договором усім належним позичальнику майном та коштами.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що неправомірними діями посадових осіб банку, які сприяли у складенні незаконних документів, їй заподіяна і моральна шкода , яка полягає у душевних хвилюваннях з приводу порушення її законних прав та інтересів при укладенні кредитного договору. За станом здоровя їй не можна хвилюватися , але вона переживала, постійно думаючи: де отримати гроші на погашення кредиту, порушився її сон. Заподіяну банком моральну шкоду позивач оцінює у 30000 грн.

У первинних вимогах ОСОБА_2 просила: визнати недійсною згоду на укладення кредитного договору № 87077- CRED , надання майна, що належить на праві спільної власності подружжя в заставу/іпотеку; визнати частково недійсним Кредитний договір № 87077- CRED в розділі 4 у звязку із незаконністю отримання згоди від ОСОБА_2 на його укладення та погодження про передачу в заставу/іпотеку майна, що знаходиться у спільній власності подружжя; стягнути з відповідача ЗАТ КБ „ Приват Банк на її користь моральну шкоду в сумі 30000 грн. та понесені нею судові витрати.

Уточнивши заявлені позовні вимоги, в остаточній редакції позову від 24.09.2009 року, позивач просила визнати повністю недійсним Кредитний договір № 87077- CRED від 07.09.2007 року, складений між ЗАТ КБ „ Приват банк та ОСОБА_5 у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною 1 ст.203 ЦК України та ст.65 Сімейного кодексу України; зобовязати позивача закрити кредитну справу; стягнути на її користь з ЗАТ КБ „ ПРиватБанк моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та пояснила, що в неї з чоловіком нормальні відносини, отримуючи кредит у банку, він хотів поліпшити сімейне благополуччя, але укладений між ним та банком договір кредиту вона вважає незаконним, оскільки умовами цього договору порушені її права та інтереси , оскільки вона не надавала згоду на його укладення та на забезпечення зобовязань за договором за рахунок їх спільного майна. Вважає, що неправомірними діями працівників банку , які долучили до договору незаконну згоду, яку вона не підписувала та не була присутня при її укладанні , їй заподіяна моральна шкода, яка виразилось у душевних переживаннях, внаслідок яких погіршився стан її здоровя . Просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 підтримав думку свого довірителя та пояснив, що укладений ОСОБА_5 кредитний договір стосується майнових інтересів сімї та за отриманою сумою не є дрібно побутовим . Дії посадових осіб банку, які незаконно оформили документ про, начебто, згоду ОСОБА_2 на укладення договору та прийняття на себе зобовязань відповідати всім належним позичальнику майном, зачіпають її права та інтереси. Підроблена заява від її імені є нікчемним право- чином та не несе ніяких юридичних наслідків. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам діючого законодавства та на підставі ст.215 ЦК України недотримання вимог при укладенні правочину тягне його недійсність. Крім того, він вважає доведеними вимоги про відшкодування моральної шкоди у заявленому у позові розмірі. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 позов визнав та пояснив, що із слів свого довірителя знає, що кредит у банку відповідач отримав швидко. Представник банку оглянув територію, на якій він працював, подивився чим він займається та які в нього є товари . Після чого, запропонував скласти згоду на отримання кредиту від імені його дружини . ОСОБА_5 сам підписав цю згоду від імені позивача ОСОБА_2, яка не була присутня при цьому. Із слів ОСОБА_5 він знає, що кредит отримувався на потреби бізнес, а не сімї.

Представник відповідача ПАТ „ ПриватБанк ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України, інших законів які регулюють правовідносини у сімї, чоловік та жінка, юридично уклавши шлюб, виразили своє бажання на створення, придбання спільного майна та подальшого користування та розпорядження ним спільно. Виходячи з чого, законодавець вважає, що при укладенні угод одним із подружжя презюмується , що він діє за згодою іншого. Письмова згода іншого подружжя потребується тільки на відчуження майна, але у даному спорі мова йдеться про отримання майна. Сама позивач не заперечує, що її чоловік діяв в інтересах сімї. Внутрішніми документами банку не передбачено отримання письмової згоди від іншого із подружжя при отриманні кредиту, така згода потрібна тільки при передачі майна у заставу чи іпотеку, але за спірним кредитним договором не укладалися : ні договір застави , ні договір іпотеки. Робітником банку помилково долучена до кредитної справи згода на отримання кредиту, начебто, від імені ОСОБА_2 і ніяких юридичних наслідків цей документ не несе. Банком не предявляються будь- які вимоги до ОСОБА_2, отже не зрозуміло : які ж саме її права та інтереси були порушені .Вона не підписувала кредитний договір, стороною за договором є її чоловік ОСОБА_5, отже ініціювати питання про визнання його недійсним позивач не може. Не доведені вимоги про стягнення моральної шкоди та правові підставі щодо її стягнення. Якщо позивачці і заподіяна моральна шкода, то діями її чоловіка, який приховав від дружини факт отримання за договором кредиту грошей у банку та сам підписав згоду від її імені. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судом встановлено, що 07.09.2007 року між ЗАТ КБ „ Приватбанк , правонаступником якого є ПАТ „ ПриватБанк , та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 87077- CRED на суму 30000 грн. на термін 24 місяця до 07.09.2009 року включно із сплатою відсотків за його користування у розмірі 30 % річних. В п.1.5 цього договору зазначено, що цей кредит отриманий ОСОБА_5 на споживчі потреби (а.с.9-13).

Позивач ОСОБА_2 просить визнати цей кредитний договір недійсним на підставі ст.215 ЦК України, оскільки він укладений з недотриманням в момент його вчинення стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст.203 цього кодексу, а саме: у порушення ч.1 ст.203 ЦК України, в якій зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Між тим, у порушення вимог ст.65 СК України при укладені вищеназваного договору кредиту не була витребувана її письмова згода на здійснення такого правочину , який виходить за межі дрібного побутового. Наявна в матеріалах кредитної справи згода, начебто, від її імені на укладення кредитного договору її чоловіком та надання ним у завдаток/ іпотеку будь-якого майна, яке належить їй на праві спільної власності з метою забезпечення виконання зобовязань за договором є незаконною, оскільки вона її не підписувала та при її складанні не була присутня ( а.с14). Цю згоду позивач просить визнати недійсною.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання , у тому числі шляхом звернення до суду. Спосіб захисту порушеного права обирає сам громадянин.

Згідно із ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається ,що він діє за згодою другого із подружжя . Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Позивач стверджує, що такої згоди вона не надавала , а документ під назвою „ згода, який знаходиться в матеріалах кредитної справи складений за її відсутності і підписаний її чоловіком. Вищеназвану згоду вона просить визнати недійсною.

Факт підписання цієї згоди чоловіком позивача ОСОБА_5 за свою дружину не заперечується представником цього відповідача .

Не спростовані зазначені обставини і представником відповідача „ ПриватБанку, але вона зазначає, що така письмова згода і не повинна була отримуватись при видачу кредиту, оскільки він не забезпечувався договорами застави або іпотеки спільного сумісного майна подружжя. Наявна в матеріалах кредитної справи „згода долучена помилково, вона не створює ніяких юридичних наслідків відносно позивача, оскільки за своєю правовою природою є нікчемним правочином.

Суд погоджується з думкою представника відповідача в цій частині і вважає, що не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання недійсною згоду на укладення кредитного договору № 87077- CRED , надання майна, що належить на праві спільної власності подружжя в заставу/іпотеку за наступними підставами.

Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний).

Відповідно до п.4 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними , нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Оскільки позивач не підписувала особисто згоду на укладення кредиту та надання спільного сумісного майна під його забезпечення, то такий правочин є нікчемним, який не тягне юридичних наслідків для ОСОБА_2

Крім того, суд вважає, що не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо визнання недійсним кредитного договору № 87077- CRED, укладеного між банком та її чоловіком ОСОБА_5

В обґрунтування недійсності вищеназваного правочину, позивач посилається на порушення вимог закону при його укладенні , а саме: ст.65 СК України , відповідно до вимог якої, як вважає позивач, від неї , як дружини позичальника повинна бути отримана письмова згода на його укладення.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або) державної реєстрації, а також стосовно цінного майна, згода другого з подружжя повинна бути подана письмово.

Між тим, судом встановлено, що при укладенні кредитного договору будь-які договори щодо передачі у заставу або іпотеку спільного сумісного майна подружжя не укладались. Правочин, про визнання якого недійсним клопоче позивач, відноситься до оспорюваних правочинів, тобто позивач на підставі ст.ст.10, 60 ЦПК України повинен довести, що її згоди на його укладення не було, а також, що цим правочином порушені її права та інтереси.

Згідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя створює юридичні наслідки для іншого з подружжя, якщо майно , одержане за договором , використане в інтересах сімї, але позивач , стверджуючи про порушення своїх прав, не навела жодного доказу, що отримані за кредитним договором кошти використані на певні речі для сімї, а не на особисті потреби відповідача ОСОБА_5

На час розгляду справи будь-який позов банку до ОСОБА_2 не заявлений, її звернення до суду викликано тим, що у подальшому, можливо, банком буде звернуто стягнення на їх спільне сумісне майно , але суд здійснює захист порушеного права і не вирішує питання про захист прав та інтересів на майбутнє.

Таким чином, суд вважає недоведеними вимоги позивача, щодо визнання договору кредиту недійсним.

За вищеназваних підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги про закриття кредитної справи , виходячи із інтересів тільки однієї сторони договору, без вирішення питання про права іншої сторони, а також вимоги про відшкодування моральної шкоди, які, до речі , не обґрунтовані на підставі ст.23 ЦК України, якою передбачено, що спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

У звязку із відмовою у задоволені позову в повному обсязі, на підставі ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені нею судові втрати.

Керуючись ст.ст. 15,16, 23, 203,215 ЦК України, ст.65 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року „ Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ,ст.ст.10, 11, 60, 88, 212. 215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства „ Приватбанк , ОСОБА_5 про визнання недійсною згоду на укладення кредиту, визнання недійсним кредитного договору, покладення зобовязання закрити кредитну справу стягнення моральної шкоди у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області шляхом подачі через Дзержинський районний суд м.Кривого Рогу апеляційної скарги протягом 10 днів із дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми при його оголошенні , у той же строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду у повному обсязі виготовлено 27.10.2010 року.

Суддя: В. В. Костенко