АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 7251 Головуючий суддя І інстанції Скляренко
Провадження № Суддя доповідач Ситнік О.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
Справа №22-ц-7251/2010 рік Головуючий 1 інстанції: Скляренко С.О
Категорія: право власності Доповідач: Ситнік О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2010 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого, судді Овсяннікової А.І. судців Ситнік О.М., Сащенка І.С. за участі секретаря Голікової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПАТ «Приватбанк», ОСОБА_3 про визнання угоди недійсною, визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2009 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій він вказував, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, припинив із нею спільне проживання та ведення спільного господарства у 2001 році і вирішив проживати зі своєю матірю, ОСОБА_2, для чого 7 листопада 2001 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1. На той час він формально перебував у шлюбі із ОСОБА_3, тому договір купівлі- продажу було оформлено на ОСОБА_2 і на неї зареєстроване право власності на квартиру. У наступному вони вирішили з матірю жити окремо, тому він викупив частку матері на початку 2008 року, передавши їй 100000 грн. Вони домовлялися, що не пізніше 14 березня 2008 року укладуть та посвідчать нотаріально договір купівлі-продажу квартири. Однак, мати ухилялася від нотаріального посвідчення договору. У наступному він дізнався, що 13 червня 2008 року ОСОБА_2 уклала договір іпотеки квартири на забезпечення виконання кредитного договору із ПАТ «Приватбанком». Предмет іпотеки оцінено у 359590,57 грн. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири від 1 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ним, за яким він придбав у власність частину квартири, яка належала ОСОБА_2 Визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_2, укладений 13 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Приватбанк», визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач ПАТ «ПриЕатбанк» позову не визнав, вважав, що при укладенні договору купівлі-продажу було порушено вимоги ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2010 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції, ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та вимог процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, які зявилися, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Так, з матеріалів цивільної справи вбачається, що за договором купівлі-продажу квартири від 7 листопада 2001 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали, а ОСОБА_2 купила квартиру №3 по вулиці кашуби,2 у м. Харкові за 10077 грн. Квартира зареєстрована за ОСОБА_2

13 червня 2008 року ОСОБА_2 уклала із AT «Приватбанк» договір іпотеки, за яким передала у іпотеку вказану квартиру на забезпечення виконання зобов*язань за кредитним договором.

Матеріали цивільної справи містять розписку ОСОБА_2, надану ОСОБА_1 5 листопада 2001 року у тому, що вона отримала від ОСОБА_8 20 тисяч грн. на придбання квартири АДРЕСА_3, (а.с.12).

Також є письмовий договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, від 1 лютого 2008 року, за яким ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_4 В.О. за 100000 грн. з урахуванням того, що квартиру було куплено на спільні кошти із ОСОБА_1 Договір не посвідчено нотаріально і не зареєстровано.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено факти та відповідні їм правовідносини та застосовано закон, що їх регулює.

Так, з договору купівлі-продажу квартири від 7 листопада 2001 року вбачається, що єдиним покупцем вказаної квартири є ОСОБА_2 Також нею на своє імя проведено державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно вказаного договору продаж квартири вчинено за 10077 грн., тому суд першої інстанції вірно надав критичну оцінку розписці ОСОБА_2 про отримання від ОСОБА_1 20 тис. грн. для придбання спірної квартири, оскільки вказана розписка протирічить як самому тесту договору купівлі-продажу від 7 листопада 2001 року у частині ціни продажу, так і поясненням ОСОБА_1 про те, що квартира придбана ним із матірю у рівних частках. Тобто, виходячи із тексту розписки, купівля спірної квартири мала би відбутися за 40 тисяч грн., що спростовується самим позивачем.

Крім того, основним доводом ОСОБА_1 щодо укладання договору купівлі-продажу квартири лише на імя його матері, було перебування ним у зареєстрованому шлюбі та бажання ухилитися від розділу указаного майна із колишньою дружиною. Разом з тим, із наданої ним копії рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2002 року вбачається, що у листопаді 2020 року було розірвано шлюб між ним та ОСОБА_3, однак , від 2002 року і до, за словами ОСОБА_9, 2008 року, жодних дій із реєстрації права власності на частину квартири за собою ним не було прийнято.

З 1 січня 2004 року в Україні набув чинності ЦК від 2003 року, за вказаним кодексом змінився порядок набуття права власності на нерухоме майно та порядок набуття чинності договорів, повязаних із відчуженням нерухомого майна.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 657 ЦК України, на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Договір вважається чинним з моменту його державної реєстрації, як передбачено ч.З ст. 640 ЦК України.

Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 допустили порушення вказаних вимог чинного цивільного законодавства, за яким відсутність державної реєстрації правочину свідчить про те, що цей правочин вважається не вчиненим. Оскільки відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України дійсним може бути визнано вчинений договір, яким підлягає лише нотаріальному посвідченню, то договір купівлі-продажу нерухомого майна, який є вчиненим з моменту' його державної реєстрації, вважається до цього моменту не вчиненим, а , отже, не підлягає визнанню його дійсним, так як на нього не поширюються вимоги ч.2 ст.220 ЦК України. Крім того, з письмової заяви ОСОБА_10, наданої до суду апеляційної інстанції вона вказує, що наміру продати квартиру ОСОБА_1 у неї не було і вона не здійснювала жодних дій із нотаріального оформлення договору купівлі-продажу квартири.

Як єдиний законний власник квартири АДРЕСА_3, ОСОБА_2 мала право укладати договір іпотеки із ПАТ «Приватбанк» на забезпечення виконання нею своїх кредитних зобовязань перед банком. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у визнанні недійсним договору іпотеки квартири, укладеного ІЗ червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Приватбанк».

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не є суттєвими.

Керуючись ст.хт.ЗОЗ. 304, п.1 ч.І ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 7 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 2 місяців від дня набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя

Судді