09.06.10 , ОСОБА_1
Апеляційний суд Херсонської області
Справа № 22ц-1889 2010 рік Головуючий у 1 інстанції
Категорія 27 Доповідач Семиженко Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року червня 09 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.

суддів: Вадзінського П.О.

ОСОБА_1

при секретарі Пасько Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 31 березня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

у грудні 2009 року позивач за первісним позовом звернувся до суду посилаючись на те, що 20 листопада 2006 року поміж сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачці було надано 14688 доларів США для купівлі автомобіля з терміном повернення 20 листопада 2013 року під 14,5 % річних із щомісячним погашенням відсотків за користування кредитом та самого кредиту. В забезпечення виконання зазначеного договору цього ж дня поміж сторонами було укладено договір застави автомобіля SOUEAST LIONCEL з державним номером ВТ4395АЕ, придбаний відповідачкою за кредитні кошти.

З посиланням на те, що відповідачкою порушуються умови договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, у позові поставлено питання про стягнення з відповідачки на користь позивача 11178,88 долара США, еквівалентних 89217,52 гривням, яка складаються з 8390,41 долара США, еквівалентних 66963,02 гривні заборгованості за кредитом, 1922,9 долара США, еквівалентних 15346,47 гривні простроченої заборгованості за кредитом, 103 долари США, еквівалентних 822,03 гривні заборгованості по нарахованим відсоткам, 523 долари США, еквівалентних 4174,01 гривні заборгованості по простроченим відсоткам, 239,57 долари США, еквівалентних 1911,99 гривні пені за несвоєчасне погашення кредиту.

У січні 2010 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано зустрічний позов з вимогою визнання недійсними укладених поміж сторонами кредитного договору та договору застави та відшкодування 50 відсотків витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи з посиланням на те, що відповідачем не було надано їй важливої інформації, кредитний договір порушує принцип рівності сторін не на користь позичальника, містить положення, які суперечать чинному законодавству, а саме:

-договір не містить умов, які є суттєвими, щодо порядку зміни та припинення договору;

-договір не містить положень щодо відповідальності банку;

-договір містить незаконні положення щодо права банку в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за користування кредитом, розірвати та змінити договір, вимагати дострокового повернення кредиту;

-кредит наданий у доларах США, коли ОСОБА_4 не отримує доходів у такій валюті, банком не повідомлено позичальника про ризики такої операції;

-договір не містить посилання щодо дієздатності іншої сторони;

-порушено вимоги закону щодо валюти зобов'язання, відповідачем не було отримано індивідуальної ліцензії для надання кредитів в іноземній валюті.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 31 березня 2010 року у задоволенні зустрічного позову відмовлено, первісний позов задоволено, з ОСОБА_4 на користь Публічного товариства "Сведбанк" стягнуто 11178,88 доларів США в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2006 року, яка виникла станом на 30 листопада 2009 року, та 1012,18 гривень у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі на рішення суду ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставила питання про його скасування та направлення справи на новий розгляд.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді справи учасники процесу свої процесуальні позиції підтримали.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 10 листопада 2006 року звернулася до відповідача, який раніше мав назву "Тас-Комерцбанк", із заявою про видачу кредиту в сумі 14688 доларів США під 14,5 відсотків річних з терміном користування 7 років, 20 листопада 2006 року поміж сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого банком прийнято на себе зобов'язання видати іншій стороні грошові кошти у розмірі 14688 доларів США на строк з 20 листопада 2006 року по 20 листопада 2013 року під 14,5 % річних на придбання нового автомобіля з його заставою, позичальник зобов'язався погасити кредит та сплатити відсотки за його користування шляхом щомісячних внесків згідно з додатком до 20 числа, в забезпечення виконання зазначеного договору цього ж дня було укладено договір застави автомобіля, 29 вересня 2009 року на адресу ОСОБА_4 банком було направлено повідомлення про зміну умов договору через порушення останньою обов'язків за ним, у зв'язку з чим строк повернення суми кредиту та відсотків за його користування встановлено на 10 день з дня отримання цього повідомлення (а.с. 8-19).

ОСОБА_4 та її представником не надано доказів, які б спростовували факт отримання позивачкою кредитних коштів у вказаній у позові сумі та факт заборгованості за договором у розмірі відповідно до розрахунку банку, прийнятого судом при ухваленні рішеня.

Поміж сторонами в силу укладеного договору виникли правовідносини, які врегульовано главою 71 ЦК України, її ст. 1046 передбачає передачу позикодавцем у власність позичальника грошових коштів або інших речей, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути їх.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, відповідні положення щодо наслідків порушення зобовязання позичальником містить кредитний договір поміж сторонами.

Таким чином вимоги первісного позову, які задоволені рішенням суду, узгоджуються з умовами кредитного договору поміж сторонами та положеннями чинного законодавства.

Також суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову і апеляційна скарга такого висновку не спростовує з наступних підстав.

Чинне законодавство України не містить обмежень щодо передачі у позику (кредит) доларів США.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у кредитному договорі умов, передбачених ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не можуть бути прийняті до уваги як підстава для визнання договорів недійсними, оскільки приведеною нормою закону такі умови не визначено як суттєві, окрім умов договору на правовідносини сторін поширюють свою дію загальні норми цивільного законодавства, які можуть бути застосовані для врегулювання суперечностей поміж його сторонами.

На момент укладення договору його положення щодо права банку в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки чинному законодавству не суперечили, відповідні законодавчі зміни були прийняті пізніше і вони свою дію на минулий час до набуття ними чинності не поширюють, зазначеними положеннями договору банк не скористався і спір поміж сторонами з цього приводу відсутній, доводи апеляційної скарги в цій частині також безпідставні.

Про свій намір отримання кредиту у доларах США ОСОБА_4 засвідчила у відповідному зверненні до банку, банком своє зобовязання за договором виконано, при отриманні коштів у позичальника сумнівів щодо дієздатності іншої сторони не виникало, матеріали справи не містять даних, які б свідчили про відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_5 при укладенні договорів та отриманні валютних коштів, порушеннь вимог Закону України «Про захист прав споживача» також не встановлено, укладенням договору обидві його сторони добровільно поклали на себе певні ризики, які мають нести самостійно.

Посилання у апеляційній скарзі на відсутність у банку індивідуальної ліцензії для надання кредитів в іноземній валюті, передбаченої декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року, не заслуговує на увагу, оскільки п. в) ч. 4 ст. 5 вказаного декрету передбачена видача Національним банком України індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Чинним законодавством таких меж не встановлено, у Національного банку України, який, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про національний банк України», встановлює для банків правила проведення банківських операції, здійснює банківське регулювання та нагляд, відсутні застереження щодо умов та порядку виконання спірної банківської операції.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що судом у справі ухвалено законне та обґрунтоване рішення, його слід залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити як таку, що рішення не спростовує та не ґрунтується на нормах закону.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 31 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, на неї протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

Судді _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _