Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області
Справа№ 2-779
Р І Ш Е Н Н Я

І М Я М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2010р.

Ніжинський міськрайонний суд

Чернігівської області

в складі: головуючого-судді Триголової В.М.,

при секретарі Носилевській О.В.,

з участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ніжині справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання; визнання права власності на частину будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачки про розірвання договору довічного утримання, пославшись на те, що вона є інвалідом І групи і живе сама. На початку 2006р. вона отримала перелом і знаходилась в лікарні. Їй після цього стало важко себе обслуговувати. Її племінник ОСОБА_4, що був чоловіком відповідачки, та сама відповідачка запропонували їй доглядати за нею, уклавши договір довічного утримання. Вона погодилась і 30 червня 2006р. вони уклали такий договір. Згідно з цим договором ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повинні були довічно доглядати за нею і забезпечувати необхідні для життя умови, а вона за це передала у власність їм ? ч. будинку №6 по вул. Артема в м.Ніжині, яка належала їй. Після виписки з лікарні в квітні 2006р., ще до укладення договору, вона спочатку жила в ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а потім, коли їй стало краще, вона вирішила жити в себе вдома. До укладення договору вона перебувала на обліку в центрі соціального обслуговування, але в звязку з укладенням договору за її заявою з обліку її було знято. Після того, як вона переїхала жити в свою частину будинку. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовились безкоштовно її доглядати і почали вимагати гроші. В грудні 2006р. вона звернулась до центру соціального обслуговування і їй знову почали надавати звідти допомогу.

15 червня 2009р. ОСОБА_4 помер і ОСОБА_3 відмовилась взагалі доглядати за нею. Вона просила її або доглядати за нею, або розірвати договір довічного утримання, на що відповідачка не погодилась.

Вона просить розірвати договір довічного утримання і визнати за нею право власності на частину будинку.

До суду позивачка не зявилась, але надіслала заяву, що вона отримала від падіння перелом тазобедренного сустава, а тому просить справу розглядати без неї, а з участю її представника.

Представник позивача в суді позов підтримала і пояснила, що позивачка станом на 2006р. вже була інвалідом І групи і потребувала стороннього догляду. На початку 2006р. вона отримала перелом ноги і була поміщена в лікарню. З лікарні її забрали її племінник ОСОБА_4 і його дружина ОСОБА_3 відповідачка по справі до себе додому.

Коли вона знаходилась у них вони домовились і уклали договір довічного утримання, згідно з яким ОСОБА_4 і ОСОБА_3 будуть довічно доглядати за нею, а вона за це передає їм у власність половину будинку №6 по вул. Артема в м.Ніжині, яка їй належала. Побувши у ОСОБА_4, та ОСОБА_3 декілька місяців, вона стала почувати себе краще і попросила, щоб вони відвезли її додому, що вони і зробили.

Після того, як її привезли додому, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 почали вимагати в неї гроші за догляд за нею. До укладення договору довічного утримання вона знаходилась на обліку в центрі соціального обслуговування. Після укладення договору за її заявою вона була знята з обліку 11 травня 2006р. Коли після укладення договору довічного утримання її привезли на її прохання до неї додому, вона знову звернулась з заявою до центру соціального обслуговування і її знову 11 грудня 2006р. поставили там на облік.

Вона в даний час потребує догляду за нею. Крім того, потребує ремонту будинок, але його ніхто не ремонтує.

15 червня 2009р. її племінник ОСОБА_4, з яким вона також уклала договір довічного утримання, помер. Відповідачка ОСОБА_3 після цього взагалі відмовилась допомагати позивачці. Вона просить розірвати договір довічного утримання і визнати за нею право власності на половину будинку №6 по вул. Артема в м.Ніжині.

Відповідачка ОСОБА_3 і її представник адвокат ОСОБА_1 в суді позову не визнали і пояснили, що позивачка ОСОБА_2 це рідна тітка чоловіка відповідачки ОСОБА_4, який помер 15 червня 2009 р. Вони завжди підтримували між собою хороші відносини. ОСОБА_4 і ОСОБА_3 завжди у всьому допомагали позивачці. За свої кошти і використовуючи свою працю, вони підвели до частини будинку, що належала позивачці, газ. Коли на початку 2006 р. позивачка поламала ногу і потрапила в лікарню, вона постійно ходила до неї в лікарню, а коли ОСОБА_2 виписали з лікарні, вони з чоловіком забрали її до себе і здійснювали постійний догляд. Коли ОСОБА_2 стала самостійно ходити, за її проханням вони відвезли її додому, і з тих пір вона постійно ходить до ОСОБА_2 Вона носить їй їжу, пере, робить все, що та просить. Після того, як помер чоловік відповідачки 15 червня 2009р., який був рідним племінником позивачки, до позивачки почала навідуватись дружина іншого її племінника ОСОБА_5 Вони вирішили, що відповідачка позивачці чужа людина і частина будинку, що належала позивачці, не повинна належати відповідачці. Вони вирішили прийняти всі міри, щоб ця частина будинку дісталась іншому племіннику позивачки. З цією метою в будинку позивачки почала появлятись дружина іншого племінника позивачки ОСОБА_5 Позивачка після смерті племінника чоловіка відповідачки, почала також неприязно ставитись до відповідачки, інколи відмовлялась від її допомоги. Проте, відповідачка продовжувала ходити до неї, носити їсти і надавати допомогу в побуті. Після того, як позивачка звернулась до суду, відповідачка припинила ходити до позивачки, так як їй в цьому перешкоджала дружина іншого племінника ОСОБА_5

Дізнавшись, що в липні 2010р. позивачка знову зламала ногу, відповідачка знову почала ходити до позивачки. Вона приносила їй їжу, виконувала на її прохання інші роботи. Весь цей час її не пускає в дім позивачки дружина її іншого племінника ОСОБА_5 То, коли приходить відповідачка до позивачки, в неї замкнуті двері, то там знаходиться дружина іншого племінника ОСОБА_5 Вона просила її, щоб вона залишала в умовленому місці ключ, але та обіцяє це робити і не робить. Коли вона має змогу зайти до позивачки в будинок, вона залишає там їжу, а коли ні, то залишає їжу під дверима. Вона і далі має намір доглядати за позивачкою, але щоб робити це їй ніхто не заважав.

Відповідачка і її представник адвокат ОСОБА_1 просили суд позов позивачки не задовольняти.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши представника позивачки, відповідачку і її представника адвоката ОСОБА_1, а також свідків, вважає встановленим, що між позивачкою, а також відповідачкою і в даний час вже покійним чоловіком відповідачки ОСОБА_4 30 червня 206р. був укладений договір довічного утримання, згідно з яким ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зобовязувались довічно утримувати позивачку, а вона передає їм у власність в рівних частинах належну їй половину будинку №6 по вул. Артема в м.Ніжині. Догляд за будинком договором не передбачений. Це підтверджується копією договору. Не заперечували цього і представники сторін та відповідачка. Встановлено в суді і те, що чоловік відповідачки був племінником позивачки. Ще до укладення договору довічного утримання відповідачка з чоловіком підтримували хороші відносини з позивачкою. Вони провели до частини будинку позивачки газ, що підтвердили в суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 Коли на початку 2006 р. позивачка зламала ногу і знаходилась в лікарні, відповідачка постійно ходила до неї в лікарню, носила продукти. Це підтвердили в суді свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 Коли позивачка виписалась з лікарні, відповідачка з чоловіком забрали її до себе додому і здійснювали догляд за нею до тих пір, коли вона сама не почала ходити і не попросила, щоб її відвезли додому. Це підтвердили в суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7 Не заперечувала цього в суді і представник позивачки. Коли 30 червня 2006р. між позивачкою і відповідачкою та її чоловіком був укладений договір довічного утримання і вона жила в себе вдома, відповідачка ОСОБА_3 постійно ходила до неї здійснювати догляд і носила їй їсти. Це підтвердили свідки. Так, свідок ОСОБА_7 пояснив, що часто бачив, як відповідачка йшла з сумками до позивачки, несла їй їжу. Це ж підтвердила в суді і свідок ОСОБА_8, яка, зокрема, пояснила, що також бачила, як носила їжу позивачці відповідачка, а після смерті чоловіка відповідачка плакала і говорила їй, що позивачка відмовляється від допомоги, але вона все одно до неї ходить.

В суді допитувалась свідком ОСОБА_10, яка пояснила, що вона живе по-сусідству з позивачкою і майже щодня буває в неї. Позивачка до того, як декілька днів чи тижнів тому знову зламала ногу, незважаючи на вік, сама обробляла город, підмітала двір, під двором, варила собі їсти. Іноді вона просила її, щоб вона принесла води чи хліба і вона робила це. До позивачки приходила і приходить в даний час і приносить їй їжу відповідачка ОСОБА_3 Приходить до неї і дружина її іншого племінника ОСОБА_5

Допитана в суді свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона іноді буває в позивачки і бачить, що її будинок потребує ремонту, а в даний час доглядає за позивачкою дружина іншого її племінника ОСОБА_12

Допитана в суді свідком ОСОБА_12 пояснила, що позивачка це тітка її чоловіка. Їй відомо, що позивачка підтримувала з відповідачкою і з її чоловіком, а своїм племінником ОСОБА_4 хороші стосунки. В 2006р. вони уклали договір довічного утримання. Вони з чоловіком з свого боку не втручались в їх стосунки. Коли чоловік відповідачки в 2009р. помер, відповідачка ніякого догляду майже не здійснювала. Ще до смерті чоловіка відповідачки позивачка перебувала на обслуговуванні в центрі соціального обслуговування. Коли в липні 2010р. позивачка знову зламала ногу, то за нею доглядає тільки вона.

На підставі викладеного, суд вважає, що умови договору довічного утримання з часу його укладення і по даний час відповідачка ОСОБА_3 виконує, хоч позивачка і перебувала на обліку в центрі соціального обслуговування.

Як видно з довідки центру соціального обслуговування на а.с.40 і ставилась ОСОБА_2 на облік і знімалась з обліку без належної перевірки.

Те, що поряд з відповідачкою ОСОБА_3 до позивачки навідуються сусіди і інколи виконують деякі її прохання, не суперечить правилам добросусідства і не значить, що відповідачка не здійснює догляд за нею.

При таких обставинах, суд вважає, що в позові позивачці про розірвання договору довічного утримання і визнання права власності на частину будинку слід відмовити.

Відмовити в позові позивачці слід ще й за пропуском нею строку позовної давності для звернення до суду.

Договір, який просить розірвати позивачка, укладений 30 червня 2006р. Як вказує в заяві позивачка і як поясняла її представник в суді, на думку позивачки, перестала відповідачка виконувати умови договору, укладеного нею і її чоловіком ОСОБА_4 з позивачкою, 11 травня 2006р., а до суду вона звернулась 06 квітня 2010р.

Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленого до винесення рішення.

Ні в заяві позивачка, ні її представник в суді не просили суд поновити їм строк позовної давності. Представник відповідачки ОСОБА_3 в суді в дебатах попросив суд відмовити позивачці в позові і за пропуском нею строку позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 215 ЦПК України, ст. ст. 744, 755, 756 і 757 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання від 30 червня 2006р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4, а також про визнання права власності на ? ч. будинку №6 по вул. Артема в м.Ніжині залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської обл. через Ніжинський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя