Деснянський районний суд міста Києва
Справа № 2-692 2010 рік РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 08 червня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ЛІСОВСЬКОЇ О.В. при секретарі - Пархоменко Л.О., Олійник Т.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ВАТ КБ Хрещатик, про визнання права власності на частину квартири, визнання права користування житлом та переведення зобов"язань, - ВСТАНОВИВ: Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартиру та визнання права користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебували в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 10.08.2002 року по 17.12.2008 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу шляхом інвестування коштів в будівництво ними була придбана квартира АДРЕСА_1. На придбання квартири відповідачем було отримано кредит в ВАТ КБ Хрещатик. Квартира складається з трьох ізольованих кімнат, право власності на квартиру оформлено на відповідача. Враховуючи те, що квартира була придбана в період шлюбу, а також з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, вона вважає, що має право на 2/3 частини квартири. Також зазначила, що відповідач не впускає її з сином до квартири, не дозволяє їм користуватися спірною квартирою, хоча вони з дитиною зареєстровані в ній. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за нею з урахуванням інтересів дитини право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, визнати за нею право користування вказаною квартирою та зобов"язати відповідача надати їй другий екземпляр ключів від квартири. В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 доповнила свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартир № 44 по вул. Милославській, 12-а в м. Києві, визнати за нею право користування частиною вказаної квартири, зобов"язати відповідача надати їй другий екземпляр ключів від квартири та розподілити залишок обов"язку по сплаті зобов"язань по кредиту між нею та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що 1 внесок на придбання квартири вони вносили із коштів, наданих його батьком після продажу земельної ділянки в розмірі 61.560 грн., власних зберігань та частини коштів дружини. Але дана частина була незначною. В подальшому всі внески він вносив особисто і з власних коштів, дружина участі в сплаті кредиту не приймала і не приймає. Тому він вважає, що якщо дружина і має право на якусь частку в праві власності на квартиру, то вона є незначною. Що стосується її та дитини права на проживання в квартирі, то він не заперечує цього права. Інші позовні вимоги він не визнає, оскільки вважає їх необгрунтованими. На підставі викладеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, повністю підтримала пояснення відповідача, просила позов задовольнити частково. Представник третьої особи ВАТ КБ Хрещатик в судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність представника, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.2002 року по 13.01.2009 року (а.с.6, 9). Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7). 15.11.2007 року відповідачем ОСОБА_2 з ВАТ КБ Хрещатик було укладено Договір про участь у фонді фінансування будівництва виду частини площі житлового будинку № 6 по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва (а.с.118-121). Відповідно до умов ОСОБА_5 передає Управителю у довірчу власність грошові кошти з метою отримання у власність об′єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя з управління цими коштами, приймає на себе зобов"язання виконувати Правила ФФБ, а Управитель приймає кошти на рахунок ФФБ виду А частини площі житлового будинку № 6 по вул. Милославській у Деснянському районі м. Києва у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФБ. Відповідно до п. 1. 7 ОСОБА_5 об"єктом інвестування є трикімнатна квартира № 44, на 9 поверсі, загальною площею 99, 49 кв.м., житловою площею 56, 34 кв.м., вартістю 388.809 грн. 90 коп. 15.11.2007 року відповідач ОСОБА_2 уклав Договір іпотеки № 37/07-303М-01 з ВАТ Комерційний Банк Хрещатик (а.с.113-114). Відповідно до умов вказаного ОСОБА_5 Іпотекодавець, з метою забезпечення виконання власних зобов"язань у повному обсязі, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку майнові права на квартиру, що стане власністю Іпотекодавця у майбутньому, згідно з договором про участь у фонді фінансування будівництва від 15.11.2007 року. В забезпечення виконання зобов′язань за ОСОБА_5 іпотечного кредиту ВАТ КБ Хрещатик з ОСОБА_1 15.11.2007 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого остання зобов′язувалася відповідати за виконання зобов′язань перед Банком солідарно з відповідачем ОСОБА_2 22.05.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 на ім′я відповідача ОСОБА_2 (а.с.25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Сімейного Кодексу України об′єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, як це передбачено ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України. Згідно із ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об′єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив або пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного Кодексу України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв"язку з фактичним припиненням шлюбних стосунків. При розгляді справи встановлено, що з травня 2008 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, однією сім"єю не проживають, що підтверджується копією позовної заяви ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та рішенням суду від 05.12.2008 року про розірвання шлюбу. З письмових матеріалів справи вбачається, що 19.01.2007 року ОСОБА_6 (батьком відповідача) була продана земельна ділянка за 61.560 грн., що підтверджується ОСОБА_5 купівлі-продажу (а.с.27-28). В той же день 19.01.2007 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок ВАТ КБ "Хрещатик" грошові кошти в сумі 97.000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.29). В подальшому ці кошти 02.11.2007 року були перераховані на інший розрахунковий рахунок Банку в рахунок сплати першого внеску за квартиру, відповідно до умов ОСОБА_5 про внесення змін до договору іпотечного кредиту від 15.11.2007 року (а.с.35), якими передбачено, що погашення кредиту здійснюється шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок, відкритий в Банку. В подальшому, починаючи з травня 2008 року відповідачем ОСОБА_2 постійно вносилися грошові кошти в рахунок погашення наданого кредиту самостійно, що підтверджується квитанціями (а.с.72-98). Будь-яких доказів того, що позивачка брала участь в інвестуванні будівництва зазначеної квартири та сплаті кредиту на її придбання в тому обсязі, в якому вона просить визнати за нею право власності на спірну квартиру, суду надано не було. Також слід зазначити, що станом на 01.05.2010 року залишок коштів, що підлягає сплаті по іпотечному договору, складає 272.954 грн. 84 коп. Тобто, на даний час сплаченою є лише частина коштів по іпотечному договору (приблизно 1/3 частина), а тому і не може йти мова про поділ між подружжям всіє квартири та визнання права власності на позивачкою на 2/3 частини, як вона просить в своїх позовних вимогах. За таких обставин суд вважає, що вся квартира АДРЕСА_1 не може вважатися спільним майном подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири не є підставними та обгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права користування жилим приміщенням, то суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню, оскільки вона разом з дитиною зареєстрована в спірній квартирі АДРЕСА_1, а тому відповідно до вимог ст. 156 Житлового кодексу України має право нарівні з власником квартири на користування нею. Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині зобов"язання відповідача надати їй другий екземпляр ключів не можуть бути задоволені судом, оскільки не було доведено при розгляді справи факт відсутності у позивачки ключів від квартири та заперечення з боку відповідача на користування нею спірною квартирою. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 в частині розподілу залишку обов"язку по сплаті зобов"язань по іпотечному договору, оскільки дане питання врегульоване відповідними договорами, укладеними між сторонами та Банком, а тому повинні вирішуватися Банком. Аналізуючи зібрані по справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині визнанню за позивачкою права користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 44 по вул. Милославській. 12-а в м. Києві. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з позивачки ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню державне мито в сумі 1.200 грн., а з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 30 грн. На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 57, 61, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу України, - ВИРІШИВ: Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 44 по вул. Милославській, 12-а в м. Києві. В іншій частині позовних вимог відмовити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті державного мита в сумі 8 грн. 50 коп. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 30 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави державне мито в сумі 1.200 грн. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення, або протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Головуючий: