Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Кругового О.О., при секретарі Гальченко О.А.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 В,І.,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до виконкому ОСОБА_5 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, виконавчого комітету Павлоградської районної ради Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину, -

ВСТАН О В И В :

Позивач звернувся із позовом до суду про визнання недійсним правочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив про те, перебував із третьою особою - ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі. На при кінці 1985 року він виїхав з місця прописки с. Вербки вул.. Фрунзе №167 де проживав разом з третьою особою. 23.06.1986 року зареєстрований з третьою особою шлюб, було розірвано. 01.02.88 році він отримав свідоцтво про право власності №283 на житловий будинок по вул.. Фрунзе №167 в с.Вербки, яке було видане на підставі рішення виконавчого комітету районної ради № 326 від 17.11.87 року. Повернувся в село Вербки у 1996 році. В 2007 році при зверненні в БТІ йому стало відомо, що будинок по вул.. Фрунзе №167 в с.Вербки Павлоградського району за ним більше не зареєстрований, а зареєстрований за третьою особою ОСОБА_6. Також, після звернення до прокуратури з приводу правомірності переоформлення будинку, йому стало відомо, що на підставі довідки ОСОБА_5 сільської ради від

05.04.1991року Павлоградським райвиконкомом видано рішення №236 від 15.08.1991 року на підставі якого третій особі було видано свідоцтво про право власності на спірний будинок. Оскільки довідка ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 року є актом на підставі якого у третій особі виникло право власності на нерухоме майно, він вважає це угодою, тобто дією, яка спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, та правочином, оскільки на підставі неї ОСОБА_6 набула право власності на будинок по вул.. Фрунзе №167 в с.Вербки Павлоградського району. Вважає, що інформація яка зазначена у довідці не відповідає дійсності, а тому її можливо визнати недійсною, про що просить суд.

В судовому засіданні позивач, через своїх представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, збільшив позовні вимоги просив визнати довідку виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р. недійсною, визнати незаконною її складання, визнати незаконними дії по її складанню та визнати недійсним рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 236 від

15.08.1991року, яким визнано право власності за ОСОБА_6.

Представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог, зазначив про те, що рішенням суду по цивільній справі № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, позивачу вже було відмовлено у задоволенні його позову та при розгляді зазначеної справи вирішувалося питання щодо правомірності та законності як складання довідки ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р., так і її видачі.

Представник відповідача виконавчого комітету Павлоградської районної ради Дніпропетровської області (далі відповідач №2) в судове засідання не зявився, про час та розниц даної справи був належним чином повідомлений, про поважні причини неявки суд не проінформував.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, зазначила, що вона є єдиним та законним власником житлового будинку № 167 по вул.. Фрунзе в с.Вербки Павлоградського району з 1991 року. Просить застосувати строки позовної давності до дій, які відбувалися у 1991 році.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної справи, а також оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності рішення по якій набрало чинності, аналізуючи всеїу своїй сукупності, зважаючи на те, що позивачу було розяснено право змінити, уточнити, доповнити заявлені вимоги та процесуальні наслідки невиконання вказаних дій; що сторонам по справі було розяснено положення ст. 137 ЦПК України, суд прийшов до висновку про незаконність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 08.05.1976 році уклали шлюб, який було розірвано 23.06.1986 році.

За час шлюбу побудували будинок № 167 по вул.. Фрунзе с.Вербки Павлоградського району.

Позивач в 1985 році знявся з реєстрації з вищезазначеної адреси та вибув в с. Межир|ч Павлоградського району, повернувся 23.09.1996 року і прописався та є прописаним на даний час за данфіц адресою.

01.02.1988 року домоволодіння, було зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право власності виданого Павлоградським райвиконкомом 01.02.1988 року на підставі рішення № 326 від 17.11.87 року «Про визнання права власності на житлові будинки за громадянами села Вербки згідно списків власників будинків, наданих Вербківською сільською радою, в яких ОСОБА_4 значиться по вулиці Фрунзе № 167.

Домоволодіння, розташоване в селі Вербки по вулиці Фрунзе № 167 в теперішній час зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва на право власності, виданого 09.09.1991 року Павлоградським райвиконкомом, на підставі рішення № 236 від 15.08.1991 року.

Позивач зазначає, що рішення № 236 від 15.08.1991 року про видачу свідоцтва про право власності на ОСОБА_6 житлового будинку №167 по вул.. Фрунзе с.Вербки було видано на підставі довідки виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р. зміст якої не відповідає дійсності.

Так, позивач зазначає, що інформація викладена у довідки щодо належності будинку №167 по вулиці Фрунзе с.Вербки до колгоспного двору є невірна, оскільки будинок знаходився у приватній власності.

Суд не погоджується з доводами позивача за наступних обставин.

Відповідно до ч.З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду по цивільній справі № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності, яке набрало чинності, вже встановлені ті обставини, що домоволодіння №167 по вулиці Фрунзе с. Вербки Павлоградського району вважалося колгоспним двором згідно з записом у Погосподарчих книгах за період 1986 по 1990 та 1991 по 1995 роки.

Окрім того, як встановлено зазначеним рішенням позивач втратив право на частку в майні двору, яке є домоволодіння №167 по вулиці Фрунзе с. Вербки Павлоградського району, в звязку з чим його доводи про те, що зазначене домоволодіння є його приватною власністю є безпідставними.

Також, за вищезазначених обставин, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що довідка ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р. підписана не посадовою особою ОСОБА_7, як зазначено в останній, оскільки ОСОБА_7 нотаріально про це засвідчив. Зазначені свідчення були предметом огляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, вони знаходяться в матеріалах цивільної справи № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності (а.с. 231), та їм дана оцінка.

Суд також вважає необгрунтований та безпідставними доводи позивача з приводу того, що довідка ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р. є актом (угодою) яке породжує, змінює та припиняє права особи, відповідно до ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на момент складання довідки.

Так, дійсно, до даних спірних правовідносин необхідно застосовувати та керуватися Цивільним кодексом Української PCP (в редакції 1963 року), тому що згідно з ч.З ст.5 ЦК України (в редакції 2003 року), якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відповідно до ч.І ст. 41 Цивільного кодексу Української PCP, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Позивач зазначає, що на підставі довідки виконкому ОСОБА_5 сільської ради Павлоградського району від 05.04.1991 р. відповідач №2, прийняв рішення № 236 від 15.08.1991 року, яким визнано право власності за ОСОБА_6, а тому довідка це угода, яка встановлює, змінює або припиняє цивільні права та обовязки.

Погодитися з даною думкую суд не може, оскільки як встановлено судом, при розгляді цивільної справи № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про

визнання недійсним свідоцтва про право власності, на підставі довідки було замовлено оформлення документів в БТІ на право власності.

З приводу зазначеного, суд вважає, що довідка, це письмовий документ, який відображає ту чи інщу інформацію ( є носієм інформації), однак вона не встановлює, змінює або припиняє цивільні права та обовязки. Зміст даної інформації, її законність було обєктом розгляду цивільної справи № 2-1132/08 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Правовстановлюючим документом, який надає право третій особі - ОСОБА_6 володіти, користуватися та розпоряджатися домоволодінням №167 по вулиці Фрунзе с. Вербки Павлоградського району є свідоцтво про право власності, яке було видано на підставі рішення відповідача №2 за № 236 від 15.08.1991 року, а тому, в звязку з відсутністю такої угоди, як зазначив позивач у позові, маючи на увазі довідку, суд не може розглядати питання з приводу недійсності у відповідності до ст. 48 Цивільного кодексу Української PCP.

Окрім того, як встановлено вже судом по вищезгаданій цивільній справі, довідка видавалася для перереєстрації будинку згідно з Інструкцією про порядок проведення реєстрації житлового фонду затвердженого наказом ЦСУ СРСР від 15.07.1985 року за №380.

На підставі вищезазначеного, позовні вимоги щодо визнання довідки виконавчого комітету ОСОБА_5 сільської ради від 05.04.1991 р. недійсною, визнання незаконною її складання, визнаная незаконними дії по її складанню не піддягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо визнати недійсним рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів № 236 від 15.08.1991 року, яким визнано право власності за ОСОБА_6, суд також вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не привів у позові, не зазначив при розгляді справи жодної підстави, яка б свідчила про недійсність рішення виконавчого комітету Павлоградської районної ради народних депутатів.

В свою чергу, третьою особою заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогами про захист свого цивільного права або інтересу. Ст. 257 ЦК України встановлює строк загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Ст. 267 ЦК України передбачає застосування позовної давності судом лише за заявою сторони у спорі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує дії органів місцевого самоврядування по видачі як довідки так і прийняття рішення, які відбулися у 1991 році. Зі змісту позову зазначає що йому стало відомо про зазначене йому стало відомо тільки при зверненні в БТІ у 2007 році однак доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. Беручи до уваги ту обставину, що позивач в 1985 році знявся з реєстрації з адреси домоволодінням №167 по вулиці Фрунзе с. Вербки Павлоградського району та вибув в с. Межиріч Павлоградського району, повернувся 23.09.1996 року і прописався та є прописаним на даний чао за даною адресою, суд вважає що він мав доступ до інформації стосовно того майна, на яке претендував, а суд вважає що строк позовної давності, який надає позивачу право на звернення до суду з даним позовом сплив, що є також підставою для відмови позивачу у задоволенні його позовних вимог. Поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем не наведено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 57-61, 76, 88, 209,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні його позовних вимог до виконкому ОСОБА_5 сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, виконавчого комітету Павлоградської районної ради Дніпропетровської області, третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним правочину.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які не були присутні при його оголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О. Круговий