АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Панченка О.О.

суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.

при секретарі: Буряк С.М.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

особи, яка приєдналась до апеляційної скарги - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, до якої приєдналася ОСОБА_4

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, Київського РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області про звернення стягнення на заставлене майно та про виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно - будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Полтава, вул. Мироненка, 33, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу позивачем з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу, виселити відповідача та , зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. Покласти на відповідача судові витрати у справі.

У січні 2010 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору від 18.02.2008 року №РІХАОАОООООЮ6 недійсним з підстав його невідповідності Конституції України, Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції», як такого що укладений в іноземній валюті.

Ухвалою суду від 20.04.2010 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Київський РВ ПМУ ГУМВС України в Полтавській області.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором

№РLLАОАООООО 106 від 18 лютого 2008 року у розмірі 325503, 23 долари США звернути стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку загальною площею 2163 м кв., який розташований за адресою: м. Полтава, вул. Мироненка, 33 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселити ОСОБА_3 з будинку №33, що розташований за адресою: м. Полтава, вул. Мироненка.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 1958 грн. 50 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги.

До апеляційної скарги ОСОБА_3 приєдналася дружина відповідача - ОСОБА_4 Підтримуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилалася на невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам справи, що призвело, на її думку, до постановлення неправильного та незаконного рішення суду. Просила апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити, рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2010 року скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 відмовити.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав для задоволення скарги не вбачає виходячи з наступного.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №РLLАОАООООО.

За умовами цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 331400 доларів США терміном до 18 лютого 2028 року з процентною ставкою за користування кредитом - 1% на місяць та зі сплатою винагороди за надання фінансового інструменту в сумі 2% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту та винагороди за резервування ресурсів у розмірі 0,48 % річних від суми зарезервованих ресурсів.

Відповідач зобов»язувався забезпечити повернення кредиту, сплатити відсотки та комісійні за користування кредитом. Пунктом 8.4 договору передбачено сплату пені за порушення строків повернення кредиту та відсотків за кредит у розмірі 3% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Судом також встановлено, що 18 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено також договір іпотеки.'Згідно вказаного договору іпотекодавець /позичальник ОСОБА_3В./ надав у іпотеку іпотекодержателю /ПАТ КБ «ПриватБанк»/ нерухоме майно в забезпечення виконання зобов»язання за кредитним договором №РLLАОАООООО від 18 лютого 2008 року, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов»язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Предметом іпотеки сторони визначили будинок та земельну ділянку загальною площею 2163 м кв. за адресою: м. Полтава, вул. Мироненка, 33. Предмет іпотеки сторони оцінюють в 2171500 грн.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, місцевий суд обгрунтовано керувався п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14 жовтня 2004 року №483, згідно якого використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк /ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_5 видав йому банківську ліцензію письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями/.

Відповідно до ч. З ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

За нормами ст. ст. 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківьску діяльність, зокрема операції з розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик тільки після отримання банківької ліцензії, яка видається ОСОБА_5 Банком України.

Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» отримав від ОСОБА_5 Банку України:

- 04.12.2001року банківську ліцензію №22 на право здійснювати банківські операції, визначені ч.І, п.п.5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

04.12.2001 року письмовий дозвіл №22-1 на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2, 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківьску діяльність» з додатком операцій з валютними цінностями.

Згідно вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з тим, на законодавчому рівні межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті не визначені до цього часу.

Відповідно до п. 5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на використання окремих операцій, що затверджене постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року (зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за № 730/5921), письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення банком ваійотних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року за №15-93, у тому числі і операцій з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України, тому використання банком - позичальником іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи встановлені обставини, та, беручи до уваги наведені норми чинного законодавства, районний суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним, обгрунтовано відмовивши ОСОБА_3 у задоволенні його зустрічних позовних вимог. Судом також встановлено, що позивачем зобов»язання по кредитному договору №РLLАОАООООО перед відповідачем виконано, проте відповідач в свою чергу, взяті на себе зобов»язання не виконує. Станом на день розгляду страви судом заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом згідно графіка складає: заборгованість за кредитом - 267811,75 доларів СИТА,

заборгованість по процентах за користування кредитом - 14482,24 долари США; заборгованість по комісії за користування кредитом- 537,04 доларів США; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 27141,12 долар США; штраф за порушення зобов»язання (фіксована частина) - 32,47 долари США; штраф за порушення зобов»язання (процентна складова) - 15498,61 доларів США. Загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором складає 325503,23 долари США.

Виходячи із вищезазначеного, відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, правильним є висновок суду першої інстанції і щодо обгрунтованості вимог Банку про стягнення з відповідача всієї суми кредиту достроково.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням забов»язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 вказаного Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Встановивши, що загальна сума вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідача за кредитним договором становить 325503, 23 долари США та є співрозмірною вартості предмета іпотеки у розмірі 2171500 грн., беручи до уваги надані сторонами у справі докази, суд прийшов до правильного висновку про правомірність вимоги позивача визначити як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - надання права на продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, обгрунтовано задовольнивши позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині та вирішивши при цьому питання виселення відповідача зі спірного будинку.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 до якої приєдналась ОСОБА_4 не спростовують висновків суду першої інстанції і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли привести до зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2010 року, тому приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, до якої приєдналася ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 29 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: