Справа № 2-6545/10
Провадження № 2-6545/10
РІШЕННЯ

Іменем України

25.08.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва

в складі головуючого судді - Притуляк І.О., при секретарі - Будикіній А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва про поновлення пропущеного строку для звернення до суду та зобов'язання вчинити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

19.07.2010р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до управління ПФУ в Заводському районі м. Миколаєва про поновлення їй строку звернення до суду, оскільки її конституційні права обмежуються на всіх рівнях - від вищого органу законодавчої влади до управління ПФУ в Заводському районі та про їх порушення вона дізналася після висвітлення цього питання у засобах масової інформації, а також просила зобов'язати відповідача здійснити їй перерахунок та виплату суми заборгованості щомісячної соціальної допомоги, передбаченої ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» за період 2006-2009р.р. з розрахунку 30% мінімальної пенсії за віком у розмірі 6516грн.

В судове засідання позивачка з'явилася, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник УПФУ у Заводському районі м.Миколаєва в судове засідання з'явилася, надала письмові заперечення на позов та пояснила, що УПФУ у Заводському районі м.Миколаєва заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що на даний час відсутній механізм реалізації права позивачки на нарахування і виплату їй спірного підвищення пенсії.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази в сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав:

Позивачка отримує пенсію за віком і на неї розповсюджується дія Закону України від 18 листопада 2004р. «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004року, позивачка має право на підвищення мінімальної пенсії за віком на 30%, однак відповідач необґрунтовано відмовив їй в перерахунку пенсії, посилаючись на те, що дію ст.6 вище вказаного Закону було зупинено та не врегульовано в законодавчому порядку розмір пенсії за віком, який необхідно застосувати для обчислення пенсії позивачці відповідно до вказаного Закону. У зв*язку з вище вказаним позивачка змушена звертатися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Вирішуючи питання про поважність пропуску позивачкою строку звернення з даним позовом суд виходить з того, що тривала і послідовна практика уряду та органів пенсійного фонду по нарахуванню та виплаті даного виду підвищення всупереч положенням Закону України «Про соціальний захист дітей війни» на підставі законів про державний бюджет, створювала впевненість відповідної категорії осіб, в т.ч. у позивачки, у відсутності перспектив і механізму захисту її порушеного права на отримання передбаченого законом підвищення пенсії.

Викладене підтверджується також тим, що навіть після винесення Конституційним Судом рішення від 9 липня 2007р.№6-рп/2007 вирішення державними органами цих питань не змінилося і вимоги ст.6 закону «Про соціальний захист дітей війни» не виконуються до цього часу. Крім того, при вирішення даного питання судом враховується похилий вік позивачки.

Таким чином, на переконання суду причина пропуску строку звернення з даним позовом є поважною, а тому суд вважає можливим його поновити та розглянути позов по суті.

Пунктом 17 ст.77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність із цим Законом було зупинено на 2006 рік дію статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни». Однак Законом України від 19 січня 2006 року №367-IV «Про внесення змін до закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» пункт 17 статті 77 виключено та статтею 110 (викладеною цим Законом у новій редакції) установлено, що пільги дітям війни, передбачені абз.7 ст.5 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», запроваджуються з 01 січня 2006 року, а ст.6 - у 2006 році поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням із Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. ОСОБА_2 був опублікований 22 березня 2006 року, а тому набрав чинності 02 квітня 2006р. Тобто з 02.04.2006р. ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» знову почала діяти. Але підвищення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсі, на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, як визначив законодавець, могло здійснюватись лише за певних умов, зокрема: поетапно, за результатами виконання бюджету в першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету. Оскільки, такі умови не настали суд вважає, що вимоги позивачки за 2006р. не підлягають задоволенню.

На 2007 рік дію ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було зупинено з урахуванням ст.111 Закону України від 19.12.2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік», якою встановлено, що «підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами. ( крім тих, на яких поширюється дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50% від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) зупинення дії статті 6 ЗУ, передбачене Законом України від 19.12.2006 року «Про державний бюджет України на 2007 рік» та положення ст.111 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2007 рік» втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення, а саме з 09.07.2007 року.

Таким чином, зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» відновлено та визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) у 2007 році з 09.07.2007 року, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Законом України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 року №107- VI підпунктом 2 пункту 41 розділу II внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до яких «дітям війни» (крім тих на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Зміни внесені підпунктом 2 п.41 розділу II Закону України від 29.12.2007 року №107-VI «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а отже, лише з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року включно позивачка має право на підвищення пенсії.

Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо зобов*язання відповідача в 2009 році нарахувати та виплачувати їй соціальну допомогу - підвищення до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до вимог ст.б Закону України «Про соціальний захист дітей війни», дію якої не було зупинено. Згідно ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. Названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно її дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом України «Про соціальний захист дітей війни» залежить від розміру мінімальної пенсії за віком. Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії повинні здійснюватися відповідно до норм ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Обов*язок по здійсненню перерахунку належних до виплати грошових сум позивачці законом покладено на управління Пенсійного фонду України у Заводському районі м.Миколаєва, у зв*язку із чим суд не може виконувати обов*язки суб*єктів владних повноважень, покладених на них законом. З цих підстав суд не може здійснювати перерахунок належного підвищення, а позовні вимоги про зобов*язання відповідача виплатити щомісячне грошове утримання у певній сумі задоволенню не підлягають.

Посилання відповідача на неможливість виконання вказаного рішення КСУ в частині здійснення зазначених виплат до визначення компетентними органами їх механізму та джерел фінансування не заслуговує на увагу, оскільки не спростовує викладене, а також суперечить ст.ст.1,4 ЦПК України, відповідно до яких одним із завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб.

Що стосується позиції представника відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову ще й зважаючи на те, що відсутній механізм реалізації права позивачки на нарахування і виплату їй спірного підвищення пенсії, то навіть у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини (в даному випадку закону чи іншого нормативного акту, який би на думку відповідача встановлював розмір мінімальної пенсії за віком для визначення передбаченого законом України «Про соціальний захист дітей війни» підвищення пенсії), суд не може відмовити в задоволенні позову з цих підстав, а відповідно до ч.7 ст.8ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

На підставі ст.88 ЦПК України на користь позивачки підлягають поверненню з місцевого бюджету, а саме з управління Державного Казначейства у м.Миколаєві понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 65,16грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212,213, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва про зобов'язання вчинити перерахунок та виплату державної соціальної допомоги.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Миколаєва нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у відповідності до ст.6 Закону України №2195/ІУ від 18.11.2004 року «Про соціальний захист дітей війни» підвищення до пенсії як дитині війни у розмірі 30% надбавки до мінімальної пенсії за віком з 09.07.2007 року до 31.12.2007 року включно, з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. включно, а також за 2009 рік, з урахуванням фактично виплачених сум.

Повернути з місцевого бюджету - Управління Державного Казначейства у м.Миколаєві ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 65,16грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва в порядку визначеної ст.294 ЦПК України.

Суддя: І.О.Притуляк