АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-37/10Головуючий у 1-й інстанції Антоновський
Провадження № 22ц-1248/10 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2010 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Бахметова В. Х.,

при секретарі Танцюрі О.В.

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Заліщицького райсуду від 22 квітня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Заліщицького райсуду від 22 квітня 2010 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їхні вимоги, посилаючись на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неповно дослідив заявлені ними вимоги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, перевіривши законність та обгрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що скаргу слід відхилити.

В грудні 2009 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що уже покійна ОСОБА_4 не вправі була 19 лютого 2008 року, укладати договір довічного утриманння з ОСОБА_3 оскільки власником спірної квартири на підставі договору дарування спірної квартири від 5 березня 2004 була ОСОБА_1

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, рішенням Заліщицького райсуду від 28 грудня 2006 року, яке є чинним, договір дарування від 5 березня 2004 року було визнано недійсним. Відповідно у позивачів відсутнє порушення будь-яких цивільних прав.

З даним висновком погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції повно та правильно зясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судові спори з приводу квартири 3 на вул.С. Бандери 3 м.Заліщики, власником якої в порядку приватизації житлового фонду була ОСОБА_4, мають місце з 2006 року, коли ОСОБА_4 звернулась до суду про визнання недійсним договору дарування нею квартири неповнолітній, на той час, ОСОБА_1

Рішенням Заліщицького райсуду від 28 грудня 2006 року договір дарування квартири 3 на вул.С.Бандери 7 м.Заліщики визнано недійсним. Дане рішення набрало законної сили.

Визначених законом правовстановлюючих документів на спірну квартиру, позивачі суду першої та апеляційної інстанції не надали.

Згідно ст.15 ЦК -Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Враховуючи, що у позивачів відсутнє право на спірну квартиру, то суд правомірно відмовив у задоволенні їхніх вимог.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

УхвалиВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заліщицького райсуду від 22 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5