Справа №22-ц-1857/10 Суддя-доповідач - Лузан
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Гагіна М.В.,

суддів - Лузан Л.В., Сибільової Л.О.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2010 року

у справі за позовом державного підприємства Конотопського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області (№ 130) до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2 про стягнення шкоди в сумі 16370 грн. 55 коп.,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 01 квітня 2010 року позовні вимоги ДП Конотопського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області ( далі Підприємство) задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП Конотопського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області 11699 грн.15 коп. шкоди, 116 грн. 99 коп. судового збору та 85 грн. 76 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 11901 грн. 90 коп..

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 1986 року працювала в установі УС 319/П-16 на посаді комірника складу готової продукції.

У звязку з реорганізаціями установи та зміною штатного розпису, наказом № 15 о/с від 18.03.2002 р. ОСОБА_1 була призначена на посаду завідуючої складом групи матеріально-технічного постачання ( ас.134, відомості щодо реорганізації-ас.119).

Наказом від 30.04.2009 р. вона була звільнена з займаної посади за п.1 ст. 36 КЗпП України ( ас.6, 7, 135 ).

Останній договір про повну матеріальну відповідальність був укладений з ОСОБА_1 19 лютого 2008 року ( ас. 31,32).

Вбачається, що в посадові обовязки ОСОБА_1, як завідуючої складом групи матеріально-технічного постачання Конотопського виправного центру управління ДДУПВП в Сумській області(№130), входило, зокрема, приймання, зберігання і відпуск товарно-матеріальних цінностей на складі (ас.33).

Судом першої інстанції встановлено, що в результаті проведеної інвентаризації матеріальних цінностей на складі станом на 1 березня 2009 року була виявлена нестача 12 шт. ярма магнітопроводу на суму 28,15 грн. та 1205 шт. якоря в зборі на суму 4812,19 грн., загальна сума - 4840,34 грн. (а.с.8,38,115,116).

Відповідно до постанови Уряду № 116 від 22 січня 1996 року, тобто із застосуванням коефіцієнту «2», з урахуваннням ДПВ -968 грн.07 коп., розмір збитків від виявленої нестачі складає 11 699 грн.15 коп.( ас.70).

З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 25 грудня 2009 року вбачається, що нестача товарно-матеріальних цінностей на складі готової продукції Конотопського ВЦ (№130) сталася внаслідок службової недбалості завідуючої складом ОСОБА_1, тобто неналежне виконання нею своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них. Як зазначено в постанові, оскільки розмір заподіяної внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх службових обовязків шкоди не перевищує ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян і вона своїм діянням не заподіяла істотної шкоди, в її діях відсутній склад злочину, передбачений ст.367 КК України (а.с.75-77 матеріалів про відмову в порушенні кримінальної справи).

У квітні 2009 року за заявою відповідачки з неї було утримано 150 грн. в рахунок відшкодування шкоди ( ас.118).

Відповідно до ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до названої норми права ОСОБА_1 повинна нести повну матеріальну відповідальність за нестачу ввірених їй під звітність матеріальних цінностей на складі, так як під час розгляду справи було встановлено, що вона особисто отримувала матеріальні цінності для зберігання їх у складі та особисто їх відпускала зі складу.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись названою нормою права, колегія суддів переглядає законність рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги, тобто щодо обґрунтованості стягнення з відповідача 11699 грн.15 коп. матеріальної шкоди, і виходить з того, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення суми шкоди на 4671,40 грн.- не оскаржується.

Колегія суддів вважає, що доводи ОСОБА_1, викладені в апеляційній скарзі, не є підставою для відмови у позові. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Встановлено, що з 02.02.2009 р. по 01.03.2009 р. ОСОБА_1 знаходилась у щорічній відпустці і на час відпустки виконання її обовязків не покладались на іншу особу. Знайшли своє підтвердження і доводи ОСОБА_1 про те, що під час її відпустки з ввіреного їй складу групи матеріально-технічного постачання відпускались матеріальні цінності (ас. 21,22, 220).

ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції пояснила, що при виході у відпустку в лютому 2009 року вона залишила ключі від складу іншому працівнику установи; крім того, їй відомо, що під час її відпуски іншими особами, а не нею, відпускались матеріальні цінності зі складу, так як згодом вона підписувала відповідні накладні. Проте на підтвердження названих доводів ОСОБА_1 належних доказів суду не надала, тому суд виходить з того, що доводи ОСОБА_1 про відсутність її вини у нестачі матеріальних цінностей спростовуються фактом наявності в бухгалтерських документах її підписів про отримання нею і видачу нею матеріальних цінностей зі складу.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надала суду належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що причиною нестачі матеріальних цінностей, як вона стверджує, став факт порушення діючого законодавства щодо не призначення на час її відпустки іншої особи для виконання її посадових обовязків з дотриманням при цьому відповідної процедури передачі матеріальних цінностей.

Не є підставою для відмови у позові і доводи ОСОБА_1 про те, що з 1986 року у неї ніколи не було недостачі матеріальних цінностей на складі, окрім останньої.

Проте колегія суддів знаходить, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь вини відповідачки у заподіянні матеріальної шкоди, а також не врахував її майновий стан .

Під час розгляду даної справи було встановлено, що нестача матеріальних цінностей на складі сталася в період з 01.11.2008 р. по 01.03.2009 р. (тобто у періоді з часу попередньої інвентаризації і останньої). У названому періоді ОСОБА_1 перебувала у щорічній відпустці (з 02.02.2009 р. по 01.03.2009 р.).

Вбачається, що під час перебування ОСОБА_1 у відпустці адміністрація Конотопського виправного центру (№130) не створила належних умов для збереження матеріальних цінностей на складі, так як не вирішили питання про призначення іншої особи, яка б тимчасово, на час відпустки, виконувала обовязки завідуючої складом групи матеріально-технічного постачання.

Позивач посилається на те, що під час своєї відпустки ОСОБА_1 виходила на роботу по мірі виробничої потреби (ас.222). Проте суду не були надані докази, з яких би вбачалось, що ОСОБА_1 в установленому законом порядку відкликалась з відпустки для видачі матеріальних цінностей зі складу (тобто на підставі відповідного наказу), в той же час встановлено, що факти видачі матеріальних цінностей зі складу у названий період мали місце.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що адміністрація установи не вжила всіх передбачених законом заходів для вирішення організаційних питань по створенню належних умов для забезпечення збереження матеріальних цінностей на складі.

Крім того, при вирішенні названого спору колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що за час своєї роботи в Конотопському виправному центрі (№130) ОСОБА_1 мала середню заробітну плату : у 2006 року 680 грн., у 2007 році 762 грн., у 2008 році-985 грн., перед звільненням за чотири місяці 2009 року - 878 грн.(ас. 221)

Після звільнення з травня 2009 року ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна в Конотопському міськрайонному центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю в 2009 році у розмірі : травень 249 грн., червень-576 грн., липень-595 грн., серпень-549 грн., вересень-грудень і січень 2010 року 500 грн., лютий 2010 року 214 грн.( ас. 223, 225).

З березня 2010 року виплата допомоги була припинена, так як її подальша виплата не передбачена діючим законодавством.

ОСОБА_1 також пояснила, що проживає в м. Конотопі в частині будинку одна, інших членів сімї, батьків не має, її повнолітня донька працює і проживає в м. Суми. З часу звільнення з Конотопського виправного центру (№130) відповідачка не працює у звязку з відсутністю можливості працевлаштуватись. Має незадовільний стан здоровя, в даний час має направлення в Центр мікрохірургії ока м. Києва з діагнозом «отслойка сетчатки левого глаза».

Відповідно до ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

З урахуванням вищеназваних обставин та положень ст. 137 КЗпП України колегія суддів вважає за потрібне частково задовольнити апеляційну скаргу, змінити рішення суду і покласти на відповідачку обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди у розмірі 5 тис. грн., а також вирішити питання про судові витрати у справі.

Так як позов задовольняється частково, то і судові витрати слід стягнути частково: 51 грн. - в рахунок повернення судового збору та 120 грн.- в рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст. 303, п.3 ч.1 ст.307, пп. 3, 4 ч. ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня

2010 року в частині визначення розміру матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного підприємства Конотопського виправного центру управління державного департаменту України з питань виконання покарань в Сумській області 5000 грн. майнової шкоди, а не 11699 грн.15 коп. шкоди, як зазначено у рішенні, а також 51 грн. в рахунок повернення судового збору та 120 грн.- в рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 5171 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -