АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-2631/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2010 року м. Дніпропетровськ

27 квітня 2010 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Петешенкової М.Ю., Перцової В.А.

при секретарі - Журавель Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та

ОСОБА_3

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 23 червня 2009 року було постановлено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої суд наклав арешт на все майно, що належить відповідачці ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 169 454,2 доларів США:

- нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Червоноарміська, 65а/133;

- інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Червоноарміська, 65а/133;

- грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача / а. с. 20 /.

З цією ухвалою не погодилася відповідачка ОСОБА_2 і звернулася до суду з апеляційною скаргою, до якої приєднався відповідач ОСОБА_3, в якій просять скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону / а. с. 69-70, 113-114 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду, в силу ст. 312 ЦПК України, - скасувати з наступних підстав.

Суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розглянуто заяву позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» про забезпечення позову / а. с. 20/ і 23 червня 2009 року постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою суд наклав арешт на все майно, що належить відповідачці ОСОБА_2 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 169 454,2 доларів США.:

- нерухоме майно, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Червоноарміська, 65а/133;

- інше рухоме майно, що знаходиться за місцем реєстрації відповідача: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Червоноарміська, 65а/133;

- грошові кошти, що обліковуються на рахунках відповідача / а. с. 20 /.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК України, заходи забезпечення позову.

Частина 2 ст.151 ЦПК України передбачає, що повинно бути зазначено у заяві про забезпечення позову.

В силу ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а згідно ч. 5 ст. 153 ЦПК України про вжиття забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, порядок виконання, розмір застави, якщо така призначена.

Відповідно до ст.ст.151,153 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в п.1 постанови Пленуму від 22 грудня 2006 року № 9 « Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» , єдиною підставою для забезпечення позову є мотивована заява будь-кого з осіб, які беруть участь у справі.

Однак, в порушення вище зазначених вимог процесуального закону, вирішуючи питання щодо забезпечення позову та постановляючи 23 червня 2009 року ухвалу про забезпечення позову, - суд першої інстанції не зазначив підстави обрання такого виду забезпечення позову, як і не обґрунтував причини застосування заходів по забезпеченню позову, не вказав на ті обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, вирішити питання щодо такої співмірності апеляційний суд позбавлений можливості, так як в ухвалі суду не зазначено конкретне майно на яке накладено арешт.

Фактично судом постановлена ухвала, яка не може бути виконана, оскільки в ній не зазначено конкретне майно на яке накладено арешт, як і не зазначено порядок виконання цієї ухвали.

Розглядаючи заяву банку про забезпечення позову і постановляючи 23 червня 2009 року ухвалу про забезпечення позову суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст.151 ЦПК України, прийняв в своє провадження заяву, яка не відповідає вимогам закону і в порушення вимог ч. 3 ст. 15 ЦПК України не витребував у заявника додаткові матеріали та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

За таких обставин, ухвала суду від 23 червня 2009 року не може залишатись в силі і підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, як така що не відповідає вимогам процесуального закону та матеріалам справи, з передачею питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2009 року про забезпечення позову відносно відповідачки ОСОБА_2 скасувати та передати питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ: