Барський районний суд Вінницької області
Справа № 2-828/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2010 р. Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Хлопецького О.С.

при секретарі Лазаренко Л.Ф.

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 с.Балки Барського району про відшкодування невиплаченої заробітної плати та невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не повного розрахунку в день звільнення,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що працював на посаді начальника відділення механізації та перевезень військової частини НОМЕР_1 с.Балки Барського району і наказом командира №175 від 17.09.2009р. його звільнено з роботи з 14 серпня 2009 року, звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість з виплати надбавок за бойову готовність за березень-травень і липень-серпень 2009 року, за складність і напруженість у роботі за березень-серпень 2009 року, що з урахуванням індексації складає 2931 грн. 66 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 3464 грн. 92 коп. з урахуванням індексації, моральну шкоду в сумі 6000 грн., оскільки через незаконні дії командування частини у нього на момент звільнення значно погіршився стан здоров`я, а також витрати по справі.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти позову заперечують та суду пояснили, що виплата надбавок за бойову готовність, за складність і напруженість у роботі є правом командира частини і не віднесена до обов`язкових платежів. Тому вимоги щодо їх виплати є безпідставними. При звільненні ОСОБА_1 дійсно була допущена незначна затримка розрахунку, однак причиною затримки є не вина командування частини, а представника позивача, його сина ОСОБА_3 , який на той час працював головним бухгалтером військової частини НОМЕР_1 і був безпосередньо відповідальний за своєчасну виплату коштів. Також безпідставними є вимоги відшкодування моральної шкоди, оскільки будь-яких незаконних дій щодо ОСОБА_1 командування частини не вчиняло.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи встановив, що в позові слід відмовити із слідуючих підстав.

Відповідно до постанов Кабінету Міністрів України №167 від 9.03.1995р. з подальшими змінами „Про питання оплати праці окремих категорій працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України, №1298 від 30.08.2002р. з подальшими змінами „Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери та виданого на їх виконання наказу Міністра оборони України №28 від 24.01.2006р. „Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України встановлено право командирів військових частин установлювати надбавки працівникам за високі досягнення у праці, за виконання особливо важливої роботи, за складність, напруженість у роботі. Тобто зазначені виплати є не обов`язковими, як наполягає позивач, а залежать від особистого рішення командира військової частини. Тому невиплата такої надбавки позивачу протягом декількох місяців не може вважатись як заборгованість, а вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підлягають задоволенню.

За вимогами ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із статтею 117 кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього ж Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . В зв`язку з цим ОСОБА_1 , якого було звільнено з 14.08.2009р., а розрахунок виплачено 7.10.2009р. вимагає виплати йому середнього заробітку за затримку, що, на його думку, склала 37 днів. Однак таке твердження є безпідставним, оскільки наказ про звільнення позивача видано лише 17.09.2009р. і тому виплата розрахунку при звільненні не могла проводитись раніше. Щодо затримки, яка мала місце з 17.09.2009р. по 7.10.2009р. представник позивача ОСОБА_3 , який на той час працював головним бухгалтером військової частини НОМЕР_1 , в судовому засіданні не зміг пояснити у чому саме полягає вина військової частини з приводу затримки розрахунку при звільненні його батька, тоді як саме він був безпосередньо відповідальний за своєчасну виплату коштів. Оскільки для виникнення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні працівника наявність вини відповідача за змістом ст.117 КЗпП України є обов`язковою, а сторона позивача, яка сама причетна до створення згаданої затримки, не надала переконливих доказів такої вини відповідача, позов у цій частині також задоволенню не підлягає.

Ст.2371 кодексу законів про працю України зазначає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проте ОСОБА_1 не надано суду переконливих доказів про порушення відповідачем його законних прав та настання наслідків, що спричинили йому моральну шкоду. З цих підстав у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

З врахуванням викладеного суд, керуючись ст.ст. 30, 60, 212, 213, 215 ЦПК та ст.ст. 116, 117, 2371 КЗпП України, постановою КМ України №167 від 9.03.1995р. з подальшими змінами „Про питання оплати праці окремих категорій працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України, постановою КМ України №1298 від 30.08.2002р. з подальшими змінами „Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, наказом Міністра оборони України №28 від 24.01.2006р. „Про впорядкування умов оплати праці працівників загальних (наскрізних) професій і посад бюджетних військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України,

Р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 с.Балки Барського району про відшкодування невиплаченої заробітної плати та невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу та не повного розрахунку в день звільнення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів.

Суддя: