Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2010 року

м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Сторожука С.М.

при секретарі: Дробот О.Ю.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, суд-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просила суд:

- розірвати договір дарування частки квартири, укладений між нею та відповідачем 06 лютого 2003 року в інтересах ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 06 лютого 2003 року між нею та її сестрою, яка є відповідачем по цій справу, було укладено договір дарування частки квартири ВАЕ НОМЕР_1 , предметом якого стала 1/2 частина квартири.

Вважає, що зазначений договір підлягає розірванню, оскільки вона не розуміла різниці між пропискою та даруванням, також змінився її матеріальний стан.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні докази, встановив наступні обставини по справі:

Відповідно до договору дарування частини квартири від 06 лютого 2003 року, укладеного між позивачем та відповідачем, позивач подарувала, а відповідач прийняла у дар Уг частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6 ).

Згідно до ч.4 ст.727 ЦК України, - дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Встановивши обставини справи, положення чинного законодавства України яке регулює спірні правовідносини, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідач не заперечує проти обставин викладених у позові, що стали причиною вимоги позивача про розірвання договору дарування.

Питання про судові витрати судом повинно бути вирішено у відповідності до вимоги ст.88 ЦПК України, якою передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 58, 59, 60, 130, 131, 212,213-, 215 ЦПК України, ст.727 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, - задовольнити повністю.

Договір дарування частини квартири від 06 лютого 2003 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , згідно якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дар 1/2 частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 , та посвідчений приватним нотаріусом Кибальною Т.М., - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат суму у розмірі - 301 (триста однієї) гривні.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: С.М. С торожук