Справа № 2-2957
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2010 року с. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

Головуючого судді Назаренко О.В., за участі секретаря Кучер В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

26.10.2009 року до суду подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Позовні вимоги були збільшені 26.02.2010 року. В своєму позові позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1150 гривень у відшкодування шкоди, яку відповідач заподіяв позивачу, а також просить суд стягнути з відповідача на свою користь 25000 гривень у відшкодування заподіяної відповідачем моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги і пояснила суду, що відповідач своїми діями завдав шкоди психічному здоров`ю позивача, в зв`язку з чим позивач була Вмушена викликати швидку медичну допомогу і проходити курс лікування. Позивач посилалась на конфлікти, що виникли між сторонами з приводу витраченого на ремонт квартири кредиту. Позивач посилалась на те, що зазначений кредит був оформлений на її ім`я, витрачений на ремонт квартири, що ке належить позивачу на праві власності, і після того, як позивач стала наполягати на її реєстрації в квартирі, відповідач став ганебно до неї ставитись і своїми діями завдав шкоди здоров`ю позивача.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач безпідставно його [звинувачує у вчиненні протиправних дій.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним повністю відмовити позивачу в задоволенні позовних вимоги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ч. З ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона

посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач посилається на те, що відповідач створив неможливі умови для проживання

позивача, які стали причиною ушкодження-здоров`я позивача, спричинили моральні страждання, то суд вважає, що за таких обставин підставою для відшкодування шкода, завданої здоров`ю позивача, є [наявність в діях особи, яка заподіяла шкоду здоров`ю, вини, а дії повинні бути. Такі висновки суду ґрунтуються на положенні ст. 1166 ЦК України, якої визначені загальні принципи відшкодування матеріальних збитків, зокрема зазначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Підстави для відшкодування моральної шкоди встановлені частиною другою цієї статті, не застосовуються в даному випадку.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так протиправність дій повинна бути доведена судовим рішенням, яке набрало законної сили і яким особа визнається винною у вчиненні злочину, або вчиненні адміністративного правопорушення. Таких доказів суду не надано, а тому судом відмовлено позивачу в задоволені клопотання про допит свідків, оскільки такі докази в даному випадку є недопустимими. Відсутність належних доказів протиправності дій відповідача стало також підставою відмовити позивачу в призначенні судово-медичної експертизи для підтвердження причинно-наслідковому зв`язку між діями і відповідача і захворюванням позивача.

Суд також враховує, що між сторонами давно склалися непорозуміння. Так сторони перебувають в шлюбі з 14 лютого 1997 року. З 2000 року позивач отримує аліменти з відповідача на свою користь за рішенням суду, що підтверджено копією рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29.09.2000 року, а шлюб між сторонами розірвано лише 14 квітня 2009 року за рішенням Харківського районного суду Харківської області. Ці обставини свідчать про те, що посилання позивача на

Неможливість сумісного проживання з відповідачем, який створив загрозливі для її психічного здоров`ї умови проживання є безпідставними. Відповідно до ст. 51 Конституції України і ст. 24 СК Україні шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки і примушування до шлюбу не допускається. Доказіва того, що позивача примушували перебувати у шлюбі з відповідачем, примушували з ним проживати в умовах, що загрожують здоров`ю позивача суду не надано.

Крім того, в своїх поясненнях і в тексті позовної заяви позивач посилається в основному на претензії довідповідача матеріального характеру. Так позивач посилається на те, що основою конфлікті стала відмова зареєструвати її і дитину в квартирі, що належить матері відповідача. Позивач також посилається на невиконання відповідачем обов`язків по сплаті аліментів на дитину. Ніякого посиланні позивача на обставини, що свідчать про протиправну, або про аморальну поведінку відповідача і дійсні могли спричинити шкоду психічному здоров`ю позивача взагалі суду не повідомлено.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що конфлікт між сторонами є звичайним непорозумінням між сторонами щодо вирішення житлових і матеріальних потреб, що не може бути розцінено як протиправна поведінка, оскільки за таких обставин кожна сторона має право відстоювати - свої права і інтереси законними засобами і кожен на власний розсуд приймає для себе рішення про участь у такому конфлікті, свідомо створюючи для себе стресові ситуації і свідомо, за власною волею піддає свої психічне здоров`я навантаженням.

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну її здоров`ю і відшкодувати заподіяні моральні страждання оскільки відсутні докази протиправності поведінки відповідача, а тому відсутні підстави для відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Слід при цьому зазначити, що відповідно до ст. 11 ЦГЖ України,суд розглядає справу в рамках заявлених позовних вимог. Позивач не посилається на обставини, при яких шкода підлягає відшкодуванню незалежно від наявності вини, але судом такі обставини не були встановлені з надання доказів.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, суд відносить за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10,11,59 ч. 2,60,61,88,212-215 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, 24 СК України, ст. ст. 1166,1167 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог - повністю відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 - віднести за її рахунок.

На рішення суду може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду а також, апеляційну скаргу на протязі двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження в апеляційний суд Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не буде подано.

Якщо було подано таку заяву, але апеляційна скарга не була надана в строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набиває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: