Справа № 2-242/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2010 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сербіної Н. Г. ,

при секретарі Карпенко Н. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, четверта Київська державна нотаріальна контора про визнання шлюбу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3, яка померла 26.06.2008 року, уклала на його ім"я 23 жовтня 2003 року заповіт, яким заповіла на випадок смерті належні їй на праві власності 1/2 частину житлового будинку та '/2 частину земельної ділянки, які знаходяться у м.Києві на вул.. Золочевського, 24.

Після відкриття спадщини йому стало відомо, що до нотконтори з приводу прийняття спадщини звернувся також ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_3

Вважає, що відповідач не може являтись спадкоємцем, так як шлюб з ОСОБА_3 укладений без наміру створення сім"ї та набуття прав і обов'язків подружжя, крім того, порушує його законні права та інтереси, і підлягає визнанню недійсним у зв"язку з його фіктивністю.

Зазначає, що в силу стану здоров"я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 останні не могли створити повноцінну сім"ю. В довірливих розмовах ОСОБА_3 безпосередньо стверджувала, що не сприймає себе дружиною ОСОБА_2, а його, як свого чоловіка, у буквальному розумінні.

Вказує, що ОСОБА_3 мала належний догляд та утримання зі сторони родичів, і жодної допомоги з боку відповідача. Відповідач самостійно розпоряджався своїми коштами, отриманими від передачі в оренду квартири та пенсії, спільних коштів у них не було. Сумісного господарства ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не вели, сумісно нажитого майна немає, у виконанні ремонту будинку відповідач участі не брав, кошти не давав.

Зовнішня воля ОСОБА_3 на укладення шлюбу не відповідала її внутрішній волі. Просить визнати шлюб, укладений 24 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним у зв"язку з його фіктивністю.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з тих же підстав, просила позов задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, вважають його необгрунтованим, в задоволенні позову просили відмовити.

Позивач, відповідач, представники 3-х осіб в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, суд вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, заслухавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 24 грудня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в м.Києві зареєстровано шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ( а.с.8).

26 червня 2008 року ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.9).

23.10.2003 року ОСОБА_3 уклала на ім"я ОСОБА_1 заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого на випадок своєї смерті заповідала належні їй на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку та '/2 частину земельної ділянки, які знаходяться в м.Києві, по вулиці Золочевського, 24.

Після відкриття спадщини до четвертої Київської держнотконтори звернувся про прийняття спадщини ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_3

Позивач вважає, що відповідач не може бути спадкоємцем, оскільки, на його думку, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений без наміру створення сім"ї та набуття прав і обов'язків подружжя та порушує його законні права та інтереси, підлягає визнанню недійсним у зв"язку з його фіктивністю.

Відповідно до ч.2 ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім"ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, реєструючи шлюб переслідував отримання постійного місця проживання, так як квартира АДРЕСА_1 здавалась ним в оренду, потребу та гарантії у належному догляді після перенесеної тяжкої хвороби та лікування, отриманні майна ОСОБА_3 на випадок її смерті.

ОСОБА_3 укладала шлюб у віці 67 років, при цьому в період з 2001 по 2003 рік знаходилась на стаціонарному лікуванні у хірургічному та гінекологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні № 18., тому в силу свого здоров"я не могла створити повноцінну сім"ю.

Крім того, ОСОБА_3, безпосередньо вказувала, що не сприймає себе дружиною ОСОБА_2, а його своїм чоловіком. Сумісного господарства остання з відповідачем не вела, сумісно нажитого майна не мають.

Зовнішня згода ОСОБА_3 на укладення шлюбу не відповідала її внутрішній волі, тобто вона вчинила юридичні дії без наміру настання правових наслідків, які передбачені законом.

З такими доводами позивача суд не погоджується, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами, зокрема поясненнями відповідача ( а.с.32-34), показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, письмовими доказами.

Згідно ст. 27,29 СК України, державна реєстрація шлюбу здійснюється з метою забезпечення стабільності відносин між чоловіком і жінкою, охорони прав подружжя, а також в інтересах держави та суспільства. При цьому особи, які вступають до шлюбу ознайомлюються з правами та обов'язками та попереджаються про відповідальність за приховування перешкод до реєстрації шлюбу.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладався відкрито та урочисто, у присутності родичів та знайомих, з попереднім вінчанням у церкві, що підтверджується свідоцтвом від 06.02.2000 року ( а.с.71).

Статті 22 та 23 СК України встановлюють шлюбний вік для жінки та чоловіка, після досягнення шлюбного віку особи мають право на шлюб. Закон не встановлює максимального шлюбного віку.

Ніякого значення для укладення шлюбу не мають хвороби осіб, які уклали шлюб, тим більше, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були обізнані щодо стану здоров"я кожного з них.

В судовому засіданні встановлено, що покійна ОСОБА_3 та відповідач жили дружно, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Ці обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки

Навіть свідок ОСОБА_12, допитана з боку позивача, в судовому засіданні підтвердила, що була присутня на вінчанні та сприймала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 як одну сім''ю. Підтвердила також про наявність єдиного бюджету у подружжя.

Представники відповідача в судовому засіданні пояснили, що відповідач реєстрував шлюб з метою створення сім"ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

Пояснення представника позивача про те, що ОСОБА_3 зареєструвала з відповідачем шлюб та обвінчалась з ним , оскільки жаліла його та не хотіла скривдити і зовнішня згода ОСОБА_3 на укладення шлюбу не відповідала її внутрішній волі є безпідставними.

Покійна жодного разу після вінчання та реєстрації шлюбу не ставила питання про визнання вказаного шлюбу недійсним.

Оскільки позивачем не доведені ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, ст. ст. 40,42 СК України, керуючись ст. ст. 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ті особи: відділ реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, четверта Київська державна нотаріальна контора про визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя ОСОБА_13