ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-266/10/0408
Провадження № б/н
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" лютого 2010 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Косторенко А.Ю.

при секретарі Треско Т.В.

за участю позивачів: ОСОБА_2, ОСОБА_3С

представників позивачів відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Страхова компанія «Лемма», про відшкодування матеріального збитку й моральної шкоди, заподіяних внаслідок здійснення злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням подальших уточнень просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на її користь матеріальний збиток в розмірі 7722,40 грн., що складається з витрат: на стаціонарне, амбулаторне, санітарно- курортне лікування, на додаткове харчування, оплату послуг адвоката, та моральну шкоду в розмірі 50000 грн., які були їй заподіяні в результаті ДТП, що сталося 06.06.2007р. з вини водія ОСОБА_6, що на підставі довіреності керував належним ОСОБА_7 автомобілем.

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням подальших уточнень просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на його користь матеріальний збиток в розмірі 16704,91 грн., що складається з витрат: на стаціонарне, амбулаторне, санітарно-курортне лікування, на додаткове харчування, оплату послуг адвоката, та моральну шкоду в розмірі 100000 грн., які були йому заподіяні за аналогічних обставин, що зазначені вище.

Ухвалою суду від 03.06.2009р. цивільні справи за позовом ОСОБА_2 та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріального збитку й моральної шкоди, заподіяних внаслідок здійснення злочину, обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 17.07.2009р. СК «Лемма» залучено до участі у справі у якості третьої особи.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, та їх представник ОСОБА_8, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги позивачів визнав частково, заперечував проти задоволення позовних вимог обох позивачів, заявлених до відповідача ОСОБА_7, зазначивши, що він є лише власником автомобіля, а під час ДТП автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності керував ОСОБА_6, який і повинен нести обовязок по відшкодуванню заподіяних внаслідок ДТП витрат. Крім того, представник відповідачів не згоден з сумою матеріальних збитків, вважає, що витрати, понесені кожним з позивачів на додаткове харчування та оплату юридичних послуг не підлягають відшкодуванню взагалі, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, витрати на лікування підлягають відшкодуванню відповідачем ОСОБА_6 з урахуванням страхових виплат здійснених СК «Лемма» на відшкодування медичного лікування позивачів, розмір моральної шкоди, визначений позивачами значно завищений, до того ж позивачами не наведене правове обгрунтування стягнення моральної шкоди.

Відповідачі, третя особа, кожен окремо, належним чином повідомлялися про розгляд справи, але правом участі в судовому засіданні не скористалися, в звязку з чим суд розглядав справу за їх відсутності.

Вислухавши позивачів, їх представника ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів даної справи та матеріалів витребуваної судом для огляду кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, 06 червня 2007 року приблизно о 18-15 год. водій ОСОБА_6, відповідач по справі, керуючи на підставі нотаріально посвідченої довіреності автомобілем НОМЕР_1, що належить ОСОБА_7, рухався в м. Кривому Розі по вул. 22-го Партзїзду з боку вул. Костенко в сторону вул. Землячки. В цей час навпроти будівлі Криворізького цирку зліва- направо за ходом руху цього автомобілю проїзну частину перетинали пішоходи - позивачі по справі. Водій ОСОБА_6 виявив неуважність до дорожніх обставин та їх змін, і здійснив наїзд на пішоходів. В зв'язку з цим була порушена кримінальна справа, в рамках якої досудовим слідством було встановлено причинний зв'язок між ДТП та порушенням водієм ОСОБА_6 п.10.1, 12.3. ПДР України, позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано потерпілими по справі. За результатами судового розгляду даної справи, постановою суду від 11,02.2009р. провадження по справі було закрито, а ОСОБА_6 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. «б» ст. 1 ЗУ «Про амністію» від 19.04.2007р. Дані обставини встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11.02.2009 року, ніким не заперечуються, не спростовуються, атому не потребують доказуванню в рамках даної цивільної справи.

В результаті вищезазначеного ДТП позивачка ОСОБА_2 одержала сочетану відкриту ЧМТ, забій головного мозку 2 ст. з контузійною ділянкою лівої тімяної долі, забиту рану голови, розтрощення лівої вушної раковини, закритий перелом правої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, забиті місця, садна мяких тканин тулуба, кінцівок, що відповідно до висновків судово- медичної експертизи №2753 від 22.08.2007р. відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоровя.

Позивачка ОСОБА_2 у зв'язку з отриманими травмами, знаходилася на стаціонарному лікуванні з 06.06.2007р. по 07.07.2007р. у КЗ «Міська клінічна лікарня №2», про що свідчить виписка з історії хвороби №У-7100 КЗ «Міська клінічна лікарня №2», та з 07.07.2007р. по 20.08.2007р. на амбулаторному лікуванні у КЗ «Міська лікарня №3». Крім того, відповідно до додаткової судово- медичної експертизи №727/2753-07 від 24.03.2008р. дефект лівої вушної раковини (відсутність мочки) є непоправним, для його виправлення потрібне хірургічне втручання. В умовах клініки «Медіком» 14.11.2008р. та 25.11.2008р. їй були зроблені відповідні операції. За цей час нею були понесені фактичні витрати на її лікування та реабілітацію на загальну суму 4567,39 грн., що встановлено на підставі наданих ОСОБА_2 відповідних товарних чеків квитанцій, рахунків- фактур та накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до рекомендацій лікаря, що зазначені в довідці для одержання путівок поліклініки КЗ «Міська лікарня №3» від 20.08.2007р., ОСОБА_2 було приписане санітарно- курортне лікування, в звязку з чим нею була придбана путівка до Сакського санаторію ім. М.І. Пірогова вартістю 1020 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 25.04.2008р. та листом профкому ВАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» від 04.09.2009р.

Доводи представника відповідачів стосовно того, що вимоги позивачки ОСОБА_2 в частині стягнення понесених нею витрат на придбання ліків в звязку з її лікуванням є необгрунтованими, оскільки СК «Лемма» були здійснені страхові виплати на користь медичних закладів з приводу її лікування в період з 06.06.2007р. по 06.07.2007р., судом не приймаються до уваги з наступних підстав. По-перше, вони спростовуються відповіддю СК «Лемма» на запит суду, а саме - листом №2-1684 від 17.07.2009р., в якому зазначено, що заданими звіту КЗ «Міська клінічна лікарня №2» за період з 01.07.2007р. по 31.07.2007р. медичному закладу було відшкодовано надану медичну допомогу ОСОБА_2 у відділенні політравми (06.06.2007р. - 11.06.2007р.) на загальну суму 681,62 грн., в тому числі: 69,73 - витрати на медикаменти; 339,87 грн. - медичні дослідження, 272,02 грн. - утримання застрахованої особи; у відділенні нейрохірургії (11.06.2007р. - 06.07.2007р.) на загальну суму 1210,44 грн., в тому числі: 30,16 грн. - медичні дослідження; 5 грн. - медичні маніпуляції, 1175,28 грн. - витрати на утримання застрахованої особи. Як вбачається з даного листа, витрати на медикаменти для лікування ОСОБА_2 страховою компанією були відшкодовані КЗ «Міська клінічна лікарня №2» в розмірі 69,73 грн. разом з відшкодуванням вартості наданої медичної допомоги іншим застрахованим особам згідно рахунків-фактур від 03.08.2007р. та 07.08.2007р.

Окрім того, як вбачається з пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, які є батьками ОСОБА_2, ліки для своєї доньки у період її перебування у лікарні вони купувала самостійно в аптечних пунктах за призначеннями лікаря за кошти ОСОБА_2, чеки та квитанції збереглися, вони додані до матеріалів справи.

За таких обставин суд вважає доведеним розмір витрат на стаціонарне, амбулаторне та санітарно-курортне лікування належними та допустимими доказами.

В той же час, суд погоджується з доводами представника відповідачів стосовно безпідставності вимог щодо відшкодування витрат на додаткове харчування, та вважає, що позивачкою ОСОБА_2 не були надані суду належні, допустимі докази відносно понесених нею фактичних витрат на додаткове харчування у період її знаходження на стаціонарному лікуванні, ним

також не було надано суду будь-яких доказів про необхідність додаткового харчування в період амбулаторного лікування та в період його реабілітації.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що ОСОБА_2 було рекомендоване повноцінне харчування без визначення обєму та якості харчів, спеціальна дієта для неї не призначалася, спеціальне додаткове харчування не прописувалося.

До того ж з тексту позовної заяви, особистих пояснень позивача та свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 вбачається, що дані витрати в розмірі 1634,41 грн. були понесені не тільки позивачкою особисто, а й членами її родини.

Позивачкою ОСОБА_2 також не були документально підтверджені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 500 грн., надана позивачкою квитанція №3 від 07.07.2007р. не може бути прийнята судом як доказ понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки не є належним та допустимим доказом таких витрат, а свідчить лише про оплату послуг адвоката у кримінальній справі і не містить посилання на укладену між сторонами угоду про правову допомогу, конкретних реквізитів справи, переліку послуг, що надаються тощо.

Також суд вважає, що на підставі ст.ст.15, 23 ЦК України позивачка ОСОБА_2, як особа, яка зазнала фізичної болі та страждань у звязку з ушкодженням здоровя, має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд, керуючись вимогами ст.23 ЦК України, враховує глибину душевних та фізичних страждань позивачки, яка звязку з отриманням травм тривалий час проходила лікування, в звязку з травмою має непоправимий дефект лівої вушної раковини, зазнала страждань повязаних з фізичним болем, зміни у життєвому укладі позивачки, фізичні здібності якої внаслідок отриманих травм погіршилися та на даний час не поновлені, негативні емоції, перенесений стрес, одержання моральної травми, душевного болю, неспокою та страху. Негативні наслідки є істотними, тривали досить довго та існують і на час розгляду справи.

З урахуванням тривалості та характеру вказаних переживань, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн. є досить завищеними, а тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що моральна шкода у сумі 10000 грн. є достатньою для сатисфакції страждань позивачки, перенесених в звязку з вищевказаним ДТП, та стягненням цієї суми завдана позивачці моральна шкода буде відшкодована.

В результаті вищезазначеного ДТП позивач ОСОБА_3 одержав травми: ЗЧМТ, забій головного мозку 2 ст. ЗТГ, з/перелому хірургічної шийки правої плечової кістки без зміщення, з/перелому променевої кістки лівого передпліччя в типовому місці зі зміщенням відломків, з/перелому медіального мищелка лівого стегна із задовільним стоянням відломків, в/перелому с/з правої гомілки зі зміщенням відломків, інші тілесні ушкодження, що відповідно до висновків судово- медичної експертизи №3165/12309 від 25.09.2007р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози життю.

Позивач ОСОБА_3 у зв'язку з отриманими травмами, знаходився на стаціонарному лікуванні з 06.06.2007р. по 03.08.2007р. та з 21.10.2008р. по 05.11.2008р. у відділенні політравми КЗ «Міська клінічна лікарня №2», та з 04.08.2007 року по 06.02.2008 року та з 06.11.2008р. по 15.12.2008р. на амбулаторному лікуванні у КЗ «Міська лікарня №4», про що свідчать виписки з медичної карти №У- 7099 стаціонарного хворого та історії хвороби №п-4982/550 КЗ «Міська клінічна лікарня №2», довідка КЗ «Міська лікарня №4» від 20.01.2009р. За цей час ним були понесені фактичні витрати на його лікування, в тому числі за призначеннями лікарів придбані ліки та вироби медичного призначення на загальну суму 14 767,53 грн., що встановлено на підставі наданих ОСОБА_3 відповідних товарних чеків, квитанцій, рахунків-фактур та накладних, які знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідно до рекомендацій лікаря, що зазначені в довідці для одержання путівок поліклініки КЗ «Міська лікарня №4» від 06.02.2008р., ОСОБА_3 було приписане санітарно- курортне лікування, в звязку з чим ним була придбана путівка до Сакського санаторію ім. М.І. Пірогова вартістю 1020 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 24.04.2008р. та листом профкому ВАТ «АрселорМіттал ОСОБА_1 Ріг» від 04.09.2009р.

Доводи представника відповідачів стосовно того, що вимоги позивача ОСОБА_3 в частині стягнення понесених ним витрат на придбання ліків в звязку з його лікуванням є необгрунтованими, оскільки СК «Лемма» були здійснені страхові виплати на користь медичних закладів з приводу його лікування в період з 06.06.2007р. по 06.02.2008р., судом не приймаються до уваги з наступних підстав. По-перше, вони спростовуються відповіддю СК «Лемма» на запит суду, а саме - листом №2-1684 від 17.07.2009р., в якому зазначено, що за даними звіту КЗ «Міська клінічна лікарня №2» за

період з 01.08.2007р. по 31.08.2007р. медичному закладу було відшкодовано надану медичну допомогу ОСОБА_3 на загальну суму 2780,60 грн., в тому числі: 341,69 грн. - витрати на медикаменти; 1 776,36 грн. - витрати на медичні дослідження; 662,55 грн. - витрати на утримання застрахованої особи. Як вбачається з даного листа, витрати на медикаменти для лікування ОСОБА_3 страховою компанією були відшкодовані КЗ «Міська клінічна лікарня №2» в розмірі 341,69 грн. разом з відшкодуванням вартості наданої медичної допомоги іншим застрахованим особам згідно рахунків-фактур від 11.09.2007р.

Окрім того, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_10, яка є матірю ОСОБА_3, ліки для свого сина у період його перебування у лікарні вона купувала самостійно в аптечних пунктах за призначеннями лікаря за кошти ОСОБА_3, чеки та квитанції вона зберегла, вони додані до матеріалів справи. Наприклад, 2 упаковки лікарського засобу «Куросурф» на загальну суму 6000 грн. було нею придбано за кошти її сина.

За обставин суд вважає доведеним розмір витрат на стаціонарне, амбулаторне та санітарно- курортне лікування належними та допустимими доказами.

В той же час, суд погоджується з доводами представника відповідачів стосовно безпідставності вимог щодо відшкодування витрат на додаткове харчування, та вважає, що позивачем ОСОБА_3 не були надані суду належні, допустимі докази відносно понесених ним фактичних витрат на додаткове харчування у період його знаходження на стаціонарному лікуванні, ним також не було надано суду будь-яких доказів про необхідність додаткового харчування в період амбулаторного лікування та в період його реабілітації.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що ОСОБА_3 було рекомендоване повноцінне харчування без визначення обєму та якості харчів, спеціальна дієта для нього не призначалася, спеціальне додаткове харчування ОСОБА_3 ним не прописувалося.

До того ж з тексту позовної заяви, особистих пояснень позивача та свідка ОСОБА_3 вбачається, що дані витрати в розмірі 426,78 грн. були понесені не тільки ним особисто, а й членами його родини.

Позивачем ОСОБА_3 також не були документально підтверджені витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 500 грн., надана позивачем квитанція №2а від 07.07.2007р. не може бути прийнята судом як доказ понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки не є належним та допустимим доказом таких витрат, а свідчить лише про оплату послуг адвоката у кримінальній справі і не містить посилання на укладену між сторонами угоду про правову допомогу, конкретних реквізитів справи, переліку послуг, що надаються тощо.

Також суд вважає, що на підставі ст.ст.15, 23 ЦК України позивач ОСОБА_3, як особа, яка зазнала фізичної болі та страждань у звязку з ушкодженням здоровя, має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд, керуючись вимогами ст.23 ЦК України, враховує глибину душевних та фізичних страждань позивача, який звязку з отриманням чисельних травм тривалий час проходив лікування, зазнав страждань повязаних з фізичним болем, зміни у життєвому укладі позивача, фізичні здібності якого внаслідок отриманих травм погіршилися та на даний час не поновлені, негативні емоції, перенесений стрес, одержання моральної травми, душевного болю, неспокою та страху. Негативні наслідки є істотними, тривали досить довго та існують і на час розгляду справи.

З урахуванням тривалості та характеру вказаних переживань, ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн. є досить завищеними, а тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що моральна шкода у сумі 20000 грн. є достатньою для сатисфакції страждань позивача, перенесених в звязку з вищевказаним ДТП, та стягненням цієї суми завдана позивачеві моральна шкода буде відшкодована.

У відповідності до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, виростання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України передбачено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі зобов'язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Закриття кримінальної справи по обвинуваченню особи у скоєнні злочину, передбаченого ст. 286 КК України з підстав застосування норм ЗУ «Про амністію» не звільняє її від обов'язку відшкодовувати шкоду, заподіяну її діянням, оскільки згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з подальшими змінами, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її заподіла, незалежно від наявності вини, якщо це було результатом дії джерела підвищеної небезпеки. Це положення також відображене в ст. 1187 ЦК України.

Виходячи з цього, суд погоджується з доводами представника відповідачів стосовно необґрунтованості вимог щодо відповідача ОСОБА_7 та вважає, що оскільки шкоду позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було заподіяно в результаті дій відповідача ОСОБА_6, який на підставі нотаріально посвідченої довіреності ВЕС №482554 від 25.10.2006р. керував джерелом підвищеної небезпеки, а саме автомобілем, то незалежно від наявності вини в його діях, саме він є суб'єктом цивільно-правової відповідальності в частині відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих позивачам та несе обовязок щодо відшкодування таких збитків та шкоди.

За таких обставин суд, згідно приписів ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди з ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, а у частині їх стягнення з ОСОБА_6Н - частковому та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь:

- позивачки ОСОБА_2 в рахунок відшкодування: матеріального збитку 5587,99 грн. (яка складається з витрат на стаціонарне, амбулаторне та санітарно-курортне лікування), моральної шкоди -10 000 грн.,

- позивача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування: матеріального збитку 15778,13 грн. (яка складається з витрат на стаціонарне, амбулаторне та санітарно-курортне лікування), моральної шкоди - 20 000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 23, 1187, 1195 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 31, 57, 60, 79 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Страхова компанія «Лемма», про відшкодування матеріального збитку й моральної шкоди, заподіяних внаслідок здійснення злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріального збитку - 5587,99 грн. (пять тисяч пятсот вісімдесят сім грн. 99 коп.), моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріального збитку - 15778,13 грн. (п'ятнадцять тисяч сімсот сімдесят вісім грн.. 13 коп.), моральної шкоди - 20000,00 грн. (двадцять тисяч грн.. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ст. 295 ч.4 ЦПК У країни.

Суддя: А. Ю. Косторенко