справа № 2-4581/10
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
09 вересня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді: Білик Г.О.
при секретарі: Самогран С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області про зобовязання здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дітям війни, - суд
В серпні 2010 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області .
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до ст. 1 Закону України Про соціальний захист дітей війни вона належить до категорії громадян, які мають правовий статус «дитина війни». Згідно зі ст.6 зазначеного Закону з 1 січня 2006 року їй повинна виплачуватися щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. У 2006-2007 роках така допомога не виплачувалась, а в 2008 -2009 роках - такі виплати проводились в менших розмірах.
Позивач зазначає, що такі дії відповідача є незаконними, оскільки Рішеннями Конституційного Суду України №6-рп/2007 року від 09.07.2007 року і № 10-рп/2008 року від 22.05.2008 року було визнано неконституційними положення Законів України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та «Про державний бюджет України на 2008 рік» про зупинення та внесення змін до ст.6 Закону України «Про соціальний статус дітей війни», посилається на те, що розмір допомоги повинен обраховуватись з мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто з розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за відповідний період.
В звязку з цим позивач звернулась до суду та просить зобовязати відповідача здійснити перерахунок недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги як «дитині війни» за період з 01.07.2007 року по день винесення судом рішення із розрахунку 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «По загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та забезпечити її виплату.
Позивач в судове засідання не зявилась, про час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, в прохальній частині тексту позовної заяви просила розглянути позов за її відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області в судове засідання не зявився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та заперечення на позов, в якому вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, так як виплати «дітям війни» - це не пенсія, а соціальна надбавка, а тому виплачується вона не з бюджету Пенсійного фонду, а за рахунок коштів Державного бюджету, Пенсійний фонд лише здійснює виплату цієї надбавки, але в межах асигнувань з бюджету, тому не може нести відповідальність власними коштами за соціальні зобовязання Держбюджету України.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач належить до категорії громадян, які мають правовий статус «дитина війни», відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», позивач є пенсіонером за віком, пенсію отримує в ОСОБА_2 Пенсійного Фонду України в м.Броварах Київської області, даний статус позивача відповідачем не заперечується та підтверджується листом за № 358/Г-01 від 03.08.2010 року, крім того статус дитина війни визначається автоматично по даті народження пенсіонера в період з 03.09.1927 по 02.09.1945 року.
У листопаді 2004 року Верховна Рада України ухвалила Закон Про соціальний захист дітей війни. Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, "Про соціальний захист дітей війни" особам, на яких поширюється дія вказаних нормативно-правових актів, передбачені різноманітні пільги та соціальні виплати.
Зокрема, дітям війни, до яких відносяться громадяни України, яким на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої світової війни було менше 18 років, передбачено підвищення до пенсії або їх щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни позивач має право на підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком.
Незважаючи на це, у 2006 р. дію Закону України Про соціальний захист дітей війни повністю, а у 2007 р. окремо дію ст. 6 цього Закону було зупинено законами про Державний бюджет України на 20062007 роки. Згідно із Законом України Про Державний бюджет України на 2008 р. та про внесення змін до деяких законодавчих актів до ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни вносились зміни, якими з 01.01.2008 р. виплата підвищення дітям війни передбачалась лише в розмірі надбавки, встановленої для учасників війни (10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність).
Рішеннями Конституційного суду України від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. №10-рп/2008 зупинені дії ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни на 20072008 роки було визнано неконституційними, а відтак з 09.07. 2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 р. по 31.12.2008 р. діти війни мали законне право на підвищення пенсій у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Судом встановлено, що відповідач при нарахуванні вищевказаної соціальної виплати як «дитині війни» позивачу керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року за № 530 від 28.05.2008 року, відповідно якої було встановлено, що «дітям війни» до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплата проводиться в розмірі 10 % від прожиткового мінімуму доходів громадян, а саме :з 22.05.2008 року- 48, 10 грн, з 01.07.2007 року- 48, 20 грн, з 01.10.2008 року 49, 08 грн.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод, людини є головним обов'язком держави.

Ст. 8 Конституції встановлює, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 152 Конституції України чітко визначено, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність із дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, відтак

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про соціальний захист дітей війни, державні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивач має право на отримання державної соціальної підтримки, а сем підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Наявність такого права у позивача є визначальною для вирішення даного спору, крім того, це право гарантується Конституцією України.

Відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України, або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною радою України, суд застосовує акт законодавства , який має вищу юридичну силу.

Конституційний суд неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України, зокрема рішення КСУ від 06.07.1999 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, N 10-рп/2008 від 22.05.2008 року визначено, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту і обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст.22 Конституції України не допускається.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч. 3 ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування є єдиним законодавчим актом , який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та , зважаючи на позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних актах та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатись на зобовязання взяті державою , навіть якщо такі зобовязання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії, суд вважає за можливе застосувати саме ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни.

Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України Про соціальний захист дітей війни, оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч. 3 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Доводи відповідача про відсутність механізму реалізації ст. 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни не можуть бути підставою для невиконання вимог зазначеного Закону.

Пенсійний фонд України діє на підставі Положення Про Пенсійний фонд України та здійснює свої повноваження на підставі пункту 15 даного Положення через створені в установленому порядку його територіальні управління.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, у відповідності з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення її на 30 % з розміру мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та положень ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідні виплати за період з 09 вересня 2007 року по 09 вересня 2010 року з врахуванням вже проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити, так як Рішення Конституційного суду України від 09.07.2007 року зворотної дії в часі не має, відтак на період до 09.07.2007 року не розповсюджується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 22,64, 152 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України Про соціальний захист дітей війни, ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, Рішеннями Конституційного Суду України від 06.07.199 року № 8-рп/99, від 20.03.2002 року № 5-рп/2002,від 17.03.2004 року № 7-рп/2004, від 01.12.2004 року № 20-рп/2004, від 11.102005 року № 8-рп/2005, від 09.07.2007 р. №6-рп/2007 та від 22.05.2008 р. №10-рп/2008, Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, ст. 257, 261 ЦК України, ч.4 ст.8, ст.ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України в м.Броварах Київської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням підвищення її на 30 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та на підставі положень ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та провести відповідні виплати за період з 09 вересня 2007 року по 09 вересня 2010 року з врахуванням вже проведених виплат.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча суддя Г.О.Білик