Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа Ц-12-2882/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2010 рокуЦентральний районний суд м. Миколаєва

в складі: головуючого - судді Гречаної С.І., при секретарі Аксентюк H.Л.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до відповідача ПАТ «ОТП Банк», (надалі Банк) та за останніми зміненими позовними вимогами просив про визнання кредитного договору не дійсним, і як наслідок визнання договору поруки недійсним та скасувати обтяження накладене на автомобіль. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що кредит був виданий в іноземній валюті право на яке Банківська установа не має, оскільки відсутня в нього індивідуальна банківська ліцензія та з підстав не надання відповідачем в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів» у письмовому вигляді інформації щодо істотних умов кредитування..

В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення з підстав визначених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов визнав.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити позивачу у позові.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 лютого 2008р. між ОСОБА_6 та Банком укладений, кредитний договір №CL-400/038/2008, за умовами якого останній надав позивачу кредит у сумі 30418.22 доларів США на придбання автомобіля, строком до 24 лютого 2014 року, зі сплатою 12,49 % процентів річних.

Цивільним кодексом України відносини в сфері кредитування регулюються спеціальними нормами параграфу 1, 2 Глави 71, а саме статтею 1054 ЦК України, відповідно до якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

ОСОБА_4 звернувся до банку з метою отримання кредиту саме в іноземній валюті, тому, отримавши кредит в доларах США повинен їх повернути в тій самій валюті - доларах США.

Згідно п.п. 1. та 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобовязання має бути виконане в гривнях, а якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 5 Декрету кабінету міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, та використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави можливе при умові отримання ліцензії, яка видається резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.

В розумінні п. 8.12. Постанови Правління Національного банку України від ЗО травня 2007 року N 200 "Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України та внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій Національного банку на здійснення валютних операцій.

Статтею 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка подається Національним банком України на підставі клопотання банку. Без отримання ліцензії не дозволяється здійснювати одночасно діяльність по залученню вкладів та інших коштів, що підлягають поверненню і наданню кредитів.

Як вбачається з матеріалів справи ЗАТ «ОТП Банк» 08 листопада 2006 року отримав банківську ліцензію №191 та дозвіл №191-1 з додатками Національного банку України, відповідно до якого банк має право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Визначення кредитної операції дає стаття 345 Господарського кодексу України. Кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

В даному випадку в спірному кредитному договорі сума, що підлягає поверненню, зазначена в іноземній валюті, а не у гривні без еквіваленту в іноземній валюті, також договір не містить умов щодо можливості повернення кредиту в іншій валюті, ніж та, в якій він був отриманий позичальником.

Законом України "Про банки та банківську діяльність" визначено поняття Банку, відповідно до якого це є юридична особа, яка має виключне право на підставі ліцензії НБУ здійснювати залучення коштів у фізичних та юридичних осіб для розміщення цих коштів від власного імені, на власних умовах та на власний ризик.

З огляду на те, що банк розміщує залучені кошти на власний ризик, то в кредитних договорах передбачено умови повернення кредитних кошти в тій валюті, що і кредит. Такі умови дозволяють банку належним чином виконувати свої зобов'язання перед вкладниками у відповідності до чинного законодавства.

В разі, якщо на погашення кредитної заборгованості в іноземній валюті банк отримає гривневі кошти, то погашення вказаної заборгованості здійснюється шляхом купівлі іноземної валюти на міжбанківському валютному ринку України для погашення кредиту в іноземній валюті - за курсом, що склався на міжбанківському валютному ринку України; купівля іноземної валюти здійснюється відповідно до Правил здійснення операцій на міжбанківському валютному ринку України.

Як вбачається, на момент укладення договору кожна із сторін в однаковій мірі несли валютні ризики відповідно до умов передбачених договором. З пояснень ОСОБА_4 причиною невиконання умов кредитного договору стала фінансова криза в Україні. Зазначена зміна обставин була зумовлена однаковим для сторін причинами. Банк свої зобовязання за договором виконав належним чином та у повному обсязі -надав кредитні кошти, а позичальник отримав те, на що розраховував - кошти на придбання автомобіля, а тому співвідношення майнових інтересів сторін при виконання договору не порушується.

Отже, зміна обставин, на які посилається позивач, ніяким чином не повязана з умовами виконання договору.

За змістом статті 617 ЦК України відсутність у позивача необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Нормами ст. 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст оспорюваної угоди свідчить, що вона укладена з додержанням вимог цивільного законодавства та за вільного волевиявлення сторін, а визначення грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті не суперечить нормам ч.2 ст. 524 ЦК.

З урахуванням приписів норм чинного законодавства та дійсних обставин справи у сукупності, доводи позивача не знайшли свого підтвердження у судовому розгляді, у звязку з чим позовні вимоги задоволенні бути не можуть.

Посилання позивача про відсутність у ПАТ «ОТП Банк» індивідуальної ліцензії для надання резидентам кредитів, що є обставиною за якою Кредитний договір може бути визнаний недійсний є безпідставними, оскільки уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» пункту 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачає наявність індивідуальної ліцензій на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, однак законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті, у звязку з чим операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Крім того, суд враховує, що позивач, заявивши вимоги про визнання недійсним кредитний договір згідно з правилами п. 2 ст. 11 Закону "Про захист прав споживачів", не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний ним кредитний договір є споживчим кредитом.

Тому суд вважає, що укладений позивачем кредитний договір та отриманий на його підставі кредитні кошти не є споживчим кредитом в розумінні правил п. 23 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідає вимогам закону, у звязку з чим не може бути визнаний недійсним. За такого й необгрунтовані вимоги позивача в частині визнання договору поруки недійсним та зняття обтяження з автомобіля.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені позивачем при предявлені позову.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний яуаі м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ

ОСОБА_7