Деснянський районний суд міста Києва
Справа № 2-519 2010 рік РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 23 березня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ЛІСОВСЬКОЇ О.В. при секретарі - Пархоменко Л.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЗАТ "ОСОБА_2 компанія "АРМА" про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди, - ВСТАНОВИВ: Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ЗАТ "ОСОБА_2 компанія "АРМА" про стягнення страхового відшкодування, пені та відшкодування моральної шкоди в сумі 30.023 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 26.12.2008 року між ОСОБА_1 та СК "АРМА" був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту строком дії з 27.12.2008 року до 26.12.2009 року. Предметом договору страхування є автомобіль НОМЕР_1, за що було внесено страховий платіж. 13.05.2009 року на вул. Іванова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобіль Мітсубісі Ланцер отримав механічні пошкодження, а власнику завдано матеріальних збитків. Про дану ДТП позивач повідомив ОСОБА_2 компанію 15.05.2009 року, а 02.06.2009 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Але до цього часу сума в розмірі 8.474 грн. відповідачем не виплачена, незважаючи на неодноразові звернення позивача до ОСОБА_2 компанії. У зв"язку із викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 8.474 грн. Також позивач вважає, що за прострочення виплати страхового відшкодування відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 3 % вартості послуг, а саме 18.049 грн. Також вважає, що діями відповідача йому завдана моральна шкода в розмірі 3.500 грн., оскільки він вимушений був тривалий час витрачати на відвідування страхової компанії, не міг своєчасно відремонтувати автомобіль, що призвело до моральних страждань. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 18.049 грн. та моральну шкоду в розмірі 3.500 грн., оскільки 16.10.2009 року страхове відшкодування було виплачено позивачу в повному обсязі. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що вперше позивач звернувся до ОСОБА_2 компанії із заявою про виплату страхового відшкодування 02.06.2009 року. Після подачі заяви компанія проводила певні дії для визначення суми збитків, встановлення винної особи та інші дії, спрямовані на виплату страхового відшкодування. 06.10.2009 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в строк до 09.10.2009 року. Після даного звернення протягом 10 днів страхове відшкодування було сплачено. Також представник зазначив, що до даних правовідносин не можна застосовувати Закон України "Про захист прав споживачів", оскільки між сторонами був укладений Договір, а його умовами нарахування пені в розмірі 3 % не передбачено. Що стосується моральної шкоди, то вважає, що діями відповідача моральну шкоду позивачу завдано не було, а тому підстав для її виплати немає. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.12.2008 року між позивачем ОСОБА_1, з однієї сторони, та відповідачем ЗАТ "ОСОБА_2 компанія "АРМА", з другої сторони, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту строком дії з 27.12.2008 року по 26.12.2009 року. Предметом Договору страхування є автомобіль НОМЕР_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 В той же день позивачем було сплачено на рахунок ОСОБА_2 компанії страховий платіж, згідно Договору страхування. 13.05.2009 року на вул. Іванова в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубісі. В результаті ДТП автомобіль Мітсубісі отримав механічні пошкодження, а позивачу було завдано матеріальні збитки. 15.05.2009 року позивач ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 компанію про настання страхового випадку, а 02.06.2009 року звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування, надавши всі необхідні для цього документи. Відповідно до вимог п. 19.1.2.1 Договору ОСОБА_2 компанія повинна була провести сплату страхового відшкодування в строк до 07.07.2009 року, але цього зроблено не було. На неодноразові звернення позивача ОСОБА_2 компанія не відповідала, про рух справи щодо виплати страхового відшкодування не повідомляла. 06.10.2009 року позивач вдруге звернувся до ОСОБА_2 компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій вимагав здійснити виплату в строк до 09.10.2009 року. Після подання такої зави ОСОБА_2 компанія 16.10.2009 року виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 8.474 грн. 02 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 16.10.2009 року. В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з відповідача пеню в розмірі 3 % вартості послуги за час прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 18.049 грн. (71 день прострочки), відповідно до вимог п. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов"язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов"язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договір не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також в разі, якщо обов"язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає зі змісту або з суті відносин між сторонами. Положення ч. 1, 2 і 3 цієї стаття застосовуються і до односторонніх правочинів. Відповідно до вимог ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов"язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Статтею 8 Закону України "Про страхування" передбачено, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Пунктом 22.5.3 Договору від 26.12.2008 року передбачено, що страховик зобов"язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений цим Договором строк. ОСОБА_2 несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування згідно діючого законодавства України. Слід зазначити, що Закон України "Про захист прав споживачів", на який посилається позивач в своєму позові, встановлює загальні підстави відповідальності за порушення прав споживачів. Але відносини, що виникають під час виплат страхових сум на підставі договорів страхування, належить насамперед до договірних відносин, а тому під час вирішення питання про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов"язань за Договором страхування необхідно застосовувати ст. 625 ЦК України, яка встановлює відповідальність за порушення грошового зобов"язання. За вищевказаним Законом України "Про страхування" страхування це вид цивільно-правових відносин щодо майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором, тобто це договірні відносини, за порушення яких передбачена майнова (фінансова) відповідальність у формі пені, неустойки тощо. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 3 % вартості послуги не є підставними та обгрунтованими, а тому не можуть бути задоволені судом. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Але в судовому засіданні не було доведено, що позивачу діями відповідача завдана моральна шкода, а тому в задоволенні даних позовних вимог також повинно бути відмовлено. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 6, 625, 979, 990, 992, 1167 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про захист прав споживачів", постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", - ВИРІШИВ: В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення, або протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Головуючий: