Справа № 22ц-3113 Головуючий в 1 інстанції: Рак Л.С.
Категорія : 53 Доповідач : Павлишин О.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 вересня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мусіної Т.Г., Шандри М.М.,

при секретарі Балюк О.С.

з участю представника Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Надія ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами представника Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Надія та ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 до Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта "Надія" (далі ДВАТ), треті особи - ДП "Львіввугілля", ДК "Вуглеторфреструктуризація", про стягнення одноразової допомоги при звільненні, відшкодування моральної шкоди. Ухвалено стягнути з відповідача на користь позивачки 12271 грн. 73 коп. одноразової допомоги при звільненні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили представник ДВАТ „Шахта "Надія" та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник ДВАТ „Шахта "Надія" стверджує про порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому покликається на те, що суд не взяв до уваги те, що позивачка з 13.01.1996 року одержує пенсію по віку, і що звільнення 22.04.2009 року не є першим звільненням з підприємства. Відтак вважає, що звільнення позивачки з ДВАТ „Шахта „Надія не є першим звільненням, яке передбачене Галузевою угодою. Просить скасувати рішення і ухвалити нове про відмову в позові.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи в частині відмови у задоволенні позову щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому посилається, що висновок суду про те, що законом не передбачено відшкодування моральної шкоди за невиконання Галузевих угод та Колективних договорів суперечить положенням закону. Зазначає, що поза увагою суду залишились те, що невиплата одноразової допомоги вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, порушила нормальні життєві звязки. Так, вона не могла витратити кошти на на ліки, одяг, перебувала у нервовому напруженні, змушена була звертатись у відповідні органи для захисту свого права, а звернення до суду з позовом вплинуло на її авторитет, погіршило стосунки з працівниками шахти. Просить рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Надія ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання апеляційних скарг, які аналогічні їх доводам, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 з 11.08.1972 року до 19.01.1999 року працювала на шахті №4 "ВМ" ("Відродження") Західноукраїнської вугільної холдингової компанії (надалі - ДХК "Укрзахідвугілля", ДП "Львіввугілля").

Відповідно до довідки №09-19 від 15.01.2010 року шахти "Відродження" ДП "Львіввугілля" ОСОБА_2 працювала на шахті "Відродження" ДП "Львіввугілля" начальником планово-економічного відділу та звільнена 19.01.1999 року по п.5 ст.36 КЗпП України (по переводу у ДХК "Укрзахідвугілля"). Вихідна допомога при розрахунку їй не нараховувалась і не виплачувалась.

Згідно з довідкою №111/1613 від 13.08.2009 року, виданою ДП "Львівугілля", ОСОБА_2 одноразова допомога, передбачена колективним договором, при звільненні не нараховувалась.

19.01.1999р. ОСОБА_2 звільнена з шахти №4 "ВМ" по переводу на ЗУВХК на підставі п.5 ст.36 КЗпП України, де працювала з 20.01.1999 року до 02.01.2004 року.

02.01.2004 року ОСОБА_2 звільнена з ДП "Львівугілля" по переводу у ДП Центрально-Західну дирекцію "Центрвуглереструктуризація" (ДК "Вуглеторфреструктуризація"), де працювала з 08.01.2004 року до 30.06.2004 року і звільнена в зв"зку з ліквідацією підприємства.

06.07.2004 року ОСОБА_2 прийнята на роботу на ДВАТ "Шахта "Надія", де працювала до 22.04.2009 року, та звільнена на підставі ст.38 КЗпП України.

Після звільнення ОСОБА_2 з ДВАТ „Шахта "Надія" одноразова допомога їй не нарахована і не виплачена.

Згідно з відповіддю №09/436 від 08.05.2009 року директора ДВАТ „Шахта "Надія" від 29.04.2009 року підприємством відмовлено у виплаті одноразової допомоги з посиланням на те що позивачка право на пенсію за віком на пільгових умовах досягла у віці 45 років, працюючи на шахті №4 "Великомостівській".

Відповідно до довідки №706 від 18.08.2009 року управління Пенсійного фонду України в м.Червонограді Львівської області ОСОБА_2 пенсію отримує з 13.01.1996 року.

Згідно з п.12.3 розділу XII Колективного договору між адміністрацією ДП "Львіввугілля" та профспілковим комітетом первинної профспілкової організації ДП "Львінвугілля" на 2007-2009 р.р., прийнятого загальними зборами працівників ДП "Львінвугілля", працівнику, який має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше для жінок при стажі роботи на Підприємствах галузі понад 17,5 років в розмірі трьох середньомісячних заробітків.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про колективні договори і угоди", угода укладається на державному, галузевому, регіональному рівнях, на двохсторонній основі.

Пунктом 12.5 Галузевої угоди, укладеної Міністерством вугільної промисловості та Всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України, встановлено, що працівнику, який має право на пенсію за віком чи по інвалідності, при першому його звільненні з Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі і середнього заробітку, але не менше для жінок при стажі роботи на Підприємствах галузі понад 17,5 років в розмірі трьох середньомісячних заробітків.

Згідно з п.п.1.1, 4.1, 8.2.1 статуту ДВАТ „Шахта "Надія" - це державне відкрите акціонерне товариство входить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості, яке є його засновником та вищим органом управління. ДВАТ "Шахта "Надія", шахта "Відродження" ДП "Львівугілля", ДК „Вуглеторфреструктуризація" входять до сфери управління Міністерства вугільної промисловості.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення одноразової допомоги, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що остання мала право на одноразову допомогу, нарахування і виплата цієї допомоги при попередніх звільненнях їй не проводилась, вона продовжувала працювати на підприємствах вугільної промисловості, а відтак прийшов до правильного висновку, що невиплатою одноразової допомоги при звільненні з ДВАТ "Шахта "Надія" порушено її право, та ухвалив рішення про стягнення одноразової допомоги, що відповідає вимогам закону та встановленим обставинам.

Твердження апелянта представника ДВАТ "Шахта "Надія", що звільнення ОСОБА_2 не є першим звільненням з посиланням на відсутність права на отримання одноразової допомоги, є безпідставним, так як ні Колективним договором, ні Галузевою угодою не заперечується право працівника вугільної промисловості України на отримання одноразової допомоги при звільненні у випадку, коли ця допомога не отримана при першому звільненні з підприємства.

Інші доводи апеляційної скарги представника ДВАТ "Шахта "Надія" не стверджують неправильності висновків суду.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

А тому само лише помилкове посилання суду на те, що законодавство не передбачає відшкодування моральної шкоди в звязку з відмовою виплатити одноразову допомогу, не може бути підставою для скасування рішення суду. Колегія суддів приймає до уваги і те, що суд прийшов до правильного висновку, що задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення одноразової допомоги є моральною сатисфакцією, а відтак підставно відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, норми матеріального та процесуального закону не порушено, в зв'язку з чим колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника Державного відкритого акціонерного товариства „Шахта „Надія та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 січня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Верховного Суду України з моменту набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_4