Справа № 22-3710/2010 Головуючий у 1 інстанції: Ригіна Л.М.
Категорія: 57 Доповідач: Мусіна Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2010 року Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Штефаніци Ю.Г.

Суддів: Мусіної Т.Г., ЮхименкаА.Г.

При секретарі: Панчуку І.С.

З участю:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі Львівської області

на постанову Залізничного районного суду Львівської області від 02 червня 2009 року, -

встановила:

У серпні 2009 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова про зобовязання здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що вона відноситься до категорії „діти війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на щомісячне підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Посилаючись на те, що такі виплати їй не проводяться у розмірі, встановленому законом, просила поновити пропущений строк та зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити ці нарахування за період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2008 року у сумі 2612 (дві тисячі шістсот дванадцять) гривень 30 копійок.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м Львова здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії як дитині війни у розмірі 30% мінімального розміру пенсії за віком за період з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. та за період з 22 травня 2008 р. по 31 грудня 2008 р. відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ у Залізничному районі м. Львова, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні

позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справі, дотримання судом норм КАС України чинних на час розгляду справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Перегляд справи за апеляційною скаргою, поданою на рішення суду першої інстанції, яке було ухвалено до набрання чинності Законом № 1691-УІ від 18.02.2010 р. здійснюється за правилами ЦПК України проте перевірка процесуальних дій суду та осіб, які беруть участь у справі, проводиться з урахуванням дотримання ними норм КАС України, якими вони керувались при вчиненні цих дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист права щодо одержання надбавки до пенсії як „дитина війни за період2007р. лише 8 січня 2009 р. і причини пропущення річного строку звернення до суду повязував з тим, що йому було невідомо про його право на надбавку до пенсії, про порушення своїх прав дізнався з преси та з цих підстав просив його поновити.

Оскільки частиною 2 статті 99 КАС України передбачений річний строк для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи, відповідач у судовому засіданні районного суду від 02 червня 2009 р. просив відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем річного строку звернення до суду (а.с.16 звор.).

Разом з тим судом не було враховано положень частини 1 статті 100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного судуе підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Суд не навів в постанові обґрунтування щодо пропущення строку звернення з поважних причин та необхідності його поновлення, тому правові підстави для задоволення позову за період 2007 р. були відсутні.

У звязку з допущеним порушенням норм процесуального права постанова суду в частині задоволення позовних вимог за період з 9 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову) позові в цій частині.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Як було встановлено судом першої інстанції позивач є дитиною війни і в розумінні ст.1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни і відповідної ст.6 цього ж Закону має право на державну соціальну підтримку у вигляді підвищення до пенсії в розмірі 30% від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на2007 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України текст ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни викладено в такій редакції „Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту) до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чиї державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів„.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10- рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п.41 розділу 2 Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Зазначене рішення Конституційного Суду України є обовязков до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим, крім того, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня; ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 22 травня2008 року по 31 грудня 2008 року спірні відносини регулюються відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в редакції Закону, яка діяла до 1 січня 2007 року.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги щодо зобовязання відповідача щомісячно підвищувати пенсію з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, є обґрунтованими.

Також судом правильно не були взяті до уваги доводи відповідача про неврегульованість механізму реалізації положень ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни.

На час виникнення спірних правовідносин розмір мінімальної пенсії за віком визначався лише ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і згідно з цією нормою мінімальна пенсія за віком дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України „Про прожитковий мінімум прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, при визначенні розміру підвищення відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни застосовується розмір мінімальної пенсії за віком, визначений ст.28 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відсутність бюджетного фінансування передбачених Законом України „Про соціальний захист дітей війни доплат до пенсії не може бути причиною невиконання покладених на управління Пенсійного фонду України зобовязань, оскільки реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується, на спеціальних та чинних на час виконання спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Решта доводів, викладених в апеляційній скарзі, не спростовують висновків встановлених обставин справи.

Керуючись п.1.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № І 1691-УІ від 18.02.2010 р. „Про внесення змін до деяких законодавчих актів Українці щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами, п.2 ч.1 ст.3071 п.4 ч.1 ст. 309, ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова задовольнити частково.

Постанову Залізничного районного суду м. Львова від 02 червня 2009 р. в частині зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Залізничному районі м. Львова здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 надбавки до пенсії як дитині війни в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня по 31 грудня 2007 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за період з 09 липня 2007 р. по 31 грудня 2007 р. за пропущенням річного строку звернення до суду.

В решті постанову суду залишити без змін, апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 2-х місяців до Верховного Суду України.

Головуючий Штефаніца Ю.Г.

Судді Мусіна Т.Г.

ОСОБА_2