Апеляційний суд Чернівецької області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2010 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Заводян К.І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар Скакун К.В.

за участю: представника закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про погашення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду від 22 грудня 2009 року,

встановила:

08 липня 2009 року Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом.

Просило:

- звернути стягнення на квартиру № 15 загальною площею 32,40 кв.м., яка розташована в м. Чернівці, вул. Котляревського, будинок 4;

- надати право ЗАТ КБ «ПриватБанк» продати вказаний предмет іпотек шляхом укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу;

-виселити ОСОБА_2, з квартири № 15, яка розташована в м. Чернівці, вул. Котляревського, будинок № 4, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Чернівці.

Посилалося на те, що 05 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 143925 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов даного договору ОСОБА_2 повинен сплачувати щомісячні платежі в рахунок погашення кредиту, відсотки та комісією, а також інші витрати.

05 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач уклали договір іпотеки. Згідно з даним договором ОСОБА_2 предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме квартира № 15 , яка розташована в м. Чернівці, вул. Котляревського, будинок № 4. Вказана квартира належить відповідачу на праві власності.

У звязку з порушення відповідачем чинного законодавства та умов кредитно договору станом на 12 березня 2009 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 32036 гривень 28 копійок, а тому ЗАТ КБ «ПриватБанк» має право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2009 року в задоволенні позовних вимог ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ЗАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Посилається на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходи в того, що 05 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 143925 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 05 лютого 2008 року уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру 15, яка знаходиться в будинку № 4, по вулиці Котляревській м. Чернівці.

У звязку з порушення відповідачем чинного законодавства та умов кредитно договору станом на 12 березня 2009 року утворилася заборгованість за кредитним договором в сумі 32036 гривень 28 копійок.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягає, оскільки позивач не провів оцінку майна, що знаходиться в іпотеці, що унеможливлює визначення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

В рішенні суд також зазначив, що вимоги про надання позивачу права укладати від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу є необгрунтованими, оскільки статтею 38 Закону України „Про іпотеку визначено право іпотекодержателя на продаж від свого імені предмету іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження.

Вимога про виселення відповідача є похідною від вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, відносини , які склались між сторонами щодо укладення кредитного договору та його виконання регулюються ст.ст.526, 530, 625, 1046, 1050, 1054 ЦК України.

Зокрема в статті 1054 ЦК визначено поняття кредитного договору.

Відносини, які склались між сторонами з приводу іпотеки регулюються ст. ст. 1, 3, 18, 33, 38 Закону України „Про іпотеку (далі Закону) .

Зокрема, статтею 33 Закону передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Статтею 38 Закону передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Статтю 38 доповнено частиною згідно із Законом

N 800-VI ( 800-17 ) від 25.12.2008 \

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. ( Частина

статті 38 із змінами, внесеними згідно із Законом N 3273-IV

( 3273-15 ) від 22.12.2005 )

Статтею 39 Закону визначається порядок реалізація предмета іпотеки за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи 05 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 143925 гривень. Згідно п. 1.1 договору Позичальник зобовязався повернути кредит в зазначеній вище сумі та сплатити 15 відсотків річних за користування кредитом. Вказану суму кредиту ОСОБА_2 відповідно до п. 1.3 договору зобовязався повернути до 5 лютого 2026 року.

Згідно п. 2.4 договору відповідач зобовязався щомісячно до 5 числа здійснювати погашення кредиту та сплачувати відсотки.

Пунктом 2.7 договору передбачено сплату пені за прострочені платежі.

Відповідно до п. 5.2.4 договору ЗАТ КБ „ПриватБанк, як кредитор має право вимагати від відповідача, як позичальника достроково повернути суму кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків та інших платежів, у випадку прострочення чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад двох місяців.

05 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ЗАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач ОСОБА_2 уклали договір іпотеки.

Відповідно до п. 1.1 цього договору предметом іпотеки є квартира № 15 , яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4. Ця квартира належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Згідно п. 3.2 договору у випадку невиконання чи неналежного виконання употекодаавцем в цілому або в частині передбачених договором про іпотечний кредит, іпотекодержатель має право задовольнити вимоги за рахунок предмета іпотеки.

У звязку з порушення відповідачем чинного законодавства та умов кредитно договору станом на 12 березня 2009 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором перед позивачем у розмірі 32036 гривень 28 копійок. Складовими цієї заборгованості є заборгованість по сплаті кредиту в сумі 28565 гривень 39 копійок, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в сумі 3170 гривень 73 копійки, пеня за несвоєчасну сплату вказаних вище платежів в сумі 300 гривень 16 копійок.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення за кредитним договором задоволенню не підлягають, так як позивач не провів оцінку майна, що знаходиться в іпотеці, що унеможливлює визначення початкової ціни предмету іпотеки для його подальшої реалізації.

З таким висновком суду погодитись не можна.

Зокрема суд не врахував положення ст. 38 Закону згідно яких ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Крім того сторони в п.п. 1.3.1, 13.2. договору іпотеки визначили заставну та оціночну вартість предмета іпотеки в сумі 191900 гривень.

За таких обставин позовна вимога про звернення стягнення на квартиру № 15, яка розташована в м. Чернівці, вул. Котляревського, будинок 4, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «ПриватБанк» є підставною.

Не можна повністю погодитись з висновком суду про те, що вимоги про надання позивачу права укладати від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також надання позивачу всіх повноважень необхідних для здійснення продажу є необгрунтованими, оскільки ст. 38 Закону України „Про іпотеку визначено право іпотекодержателя на продаж від свого імені предмету іпотеки без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження.

Так, ст.ст. 38, 39 Закону Країни „Про іпотеку визначено два способи реалізації предмета іпотеки, а саме шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Я вбачається з позовної заяви ЗАТ КБ „ПриватБанк помилково витлумачив спосіб реалізації предмета іпотеки, який визначений ст. 38 Закону. Разом з тим це не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в частині визначення способу реалізації предмета іпотеки, оскільки відповідно до правил ст. 39 Закону суд в своєму рішенні повинен зазначити один із способів реалізації предмета іпотеки, який визначений цим Законом.

Враховуючи вищевказані обставини справи позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації предмету іпотеки є підставним і підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що вимога позивача про виселення ОСОБА_2 з квартири № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4 задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України позивач не подав суду належних доказів того, що ОСОБА_2 проживає в спірній квартирі та зареєстрований в ній.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України „Про іпотеку одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 статті 109 ЖК України передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобовязані на вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Системний аналіз положень ст.ст. 39, 40 Закону України „Про іпотеку та ст. 109 ЖК України дає підстави зробити висновок про те, що одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення за умови дотримання іпотекодержателем правил ч. 3 ст. 109 щодо направлення письмової вимоги громадян що мешкають в жилому приміщенні добровільно звільнити це жиле приміщення протягом одного місяця.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав суду доказів того , що він направляв відповідачу письмову вимогу добровільно звільнити квартиру № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4 протягом одного місяця.

За таких обставин відповідно до правил ч. 3 ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України „Про іпотеку ч.ч.3, 4 ст. 109 ЖК України в задоволенні позовної вимоги про виселення ОСОБА_2 з квартири № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4 слід відмовити.

Позовна вимога про зняття ОСОБА_2 з місця реєстрації також задоволенню не підлягає, оскільки вона є похідною від вимоги про виселення відповідача та зайвою.

Так, згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні(далі Закону) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Слід також враховувати, що відповідно до положень Закону суд не наділений повноваженнями щодо реєстрації місця проживання осіб та зняття їх з реєстрації місця проживання.

Зокрема в статті 11 Закону визначено, що реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації (далі - орган реєстрації) в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі.

Враховуючи зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив висновки , які не відповідають обставинам справи, допустив порушення норм матеріального права.

За таких обставин рішення Шевченківського районного суду від 22 грудня 2009 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким звернути стягнення на квартиру № 15 , яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Надати право ЗАТ КБ «ПриватБанк» продати квартиру № 15, яка розташована в м. Чернівці, вул. Котляревського, будинок № 4 будь-якій особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України „Про іпотеку.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з квартири № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4, та зняття його з реєстрації місця проживання відмовити з підстав, які зазначені вище.

Відповідно до правил ст. 88 ЦПК України слід провести розподіл судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» 480 гривень 54 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 240 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду від 22 грудня 2009 року, скасувати.

Позов закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Звернути стягнення на квартиру № 15 , яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4, та належить на праві власності ОСОБА_2 для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» за кредитним договором від 5 лютого 2008 року в сумі 32036 (тридцять дві тисячі тридцять шість) гривень 28 копійок.

Надати право закритому акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» продати квартиру № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4 будь-якій особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України „Про іпотеку за початковою ціною в сумі 191900 (сто девяносто тисяч девятсот ) гривень.

В задоволенні позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з квартири № 15, яка розташована в м. Чернівці, по вулиці Котляревського, будинок № 4, та зняття з реєстрації місця проживання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 480 гривень 54 копійки в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору та 240 гривень витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий

Судді: