Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 7-4219/2010 р.
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

IMEHEM УКРАЇНИ

05 жовтня 2010 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судда ОСОБА_1

при секретарі Майстренко О.М.

за участю прокурора Солоджук Г.О.

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей адміністрації Центрального району виконкому Миколаївськоїміської ради, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, третя особа - служба у справах дітей адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2010 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на ухилення відповідача від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

10.08.2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Ухвалою суду обидва позови обєднані в одному провадженні.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_8 підтримали позовні вимоги та суду пояснили, що ОСОБА_7 знаходилась в шлюби з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З квітня 2007 року шлюбні відносини припинені, 28.05.2004 року шлюб розірвано. Після припинення шлюбних відносин син проживав разом з нею, при цьому відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не займається утриманням та вихованням сина, не цікавиться його успіхами, здоров'ям, останній раз бачив сина в квітні 2007 року. Проти задоволення зустрічного позову представник позивачки заперечував, посилаючись на добровільну відмову ОСОБА_4 від спілкування iз сином та відсутність будь яких перешкод з боку позивачки у такому спілкуванні.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 вимоги позову не визнали та суду пояснили, що шлюбні відносини між сторонами припинені 26.04.2007 року, після чого вони приживають окремо, дитина проживав з матірю. При цьому відповідач зазначав, що після уходу iз ciмї він приходив до дитини та спілкувався з нею, відвідував сина у дитячому закладі, забирав на вихідні. Однак з серпня 2008 року по теперішній час не має можливості виконувати свої обовязки по вихованню та утриманню дитини, оскільки позивачка перешкоджає йому в цьому. Посилаючись на вищевказані обставини, відповідач та його представник просили про задоволення зустрічного позову.

Представник третьої особи позов підтримала, вказуючи на те, що позбавлення батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини та підтримала висновок Жовтневої райдержадміністрації від 03.09.2010 року. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, оскільки він був поданий вже після подачі перісного, просила суд врахувати, що відповідач протягом двох з половиною років за захистом свого права на спілкування з сином до компетентних органів не звертався.

Прокурор просила первісний позов задовольнити, в задоволені зустрічного позову - відмовити.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши доводи позову i матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається iз матеріалів справи, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У квітні 2007 року шлюбні відносини між сторонами припинені, 25.10.2007 року їх шлюб розірвано.

За домовленістю сторін, неповнолітній ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, після припинення шлюбних відносин проживає разом з матірю АДРЕСА_1. Відповідач проживає за іншою адресою.

Як пояснив представник позивачки, з квітня 2007 року відповідач перестав спілкуватися iз дитиною та по теперішній час сина не відвідує, участь в його утриманні та вихованні не приймає.

Дані обставини визнав відповідач, який суду пояснив, що дійсно не спілкується iз сином, однак ні з квітня 2007 року, а з серпня 2008 року.

Kpiм того, факт ухилення ОСОБА_4 від виконання обовязків по вихованню сина ОСОБА_9 підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Так свідок ОСОБА_10 показала, що її син відвідує дитячий сад №148 разом з ОСОБА_4 з весни 2007 року, при цьому за три роки відповідач нiколи до дитячого закладу не приходив, дитину не приводив та не забирав, на дитячі свята до саду не приходив.

Допитана в якості свідка вихователь середньої групи дитячого саду ОСОБА_11 показала, що з червня 2008 року працює у rpyпi, яку відвідує ОСОБА_4, при цьому батька хлопчика ніколи не бачила, за вказаний період він до сина жодного разу не приходив, участі у батьківських зборах та святкових заходах закладу не приймав.

Допитана в якості свідка няня дитини ОСОБА_12 показала, що шлюбні відносини між сторонами були припиненх з квітня 2007 року та з того часу відповідач із сином не спілкується, за місцем проживания дитини її не відвідує, ні з Днем народження нi з іншими празниками не вітає.

Допитаний в якості свідка сусід позивачки ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 до сина не приходить, вихованням дитини займається лише мати ОСОБА_7

Kpiм того, дані обставини підтверджуються письмовими доказами, а саме довідками Дитячого саду №148 (а.с.6, 89), листом служби у справах дітей Адміністрації Центрального району (а.с.25).

Відповідно до висновку Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївськоїобласті № 2577/14-03/27-10 в!д 3.09.2010 року позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є доцільним i відповідає інтересам дитини.

Доводи відповідача щодо створення позивачкою перешкод його участі у вихованні дитини суд не приймає до уваги, оскільки жодного належного доказу на їx підтвердження суду не надано.

Посилання відповідача на участь в утриманні дитини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки, відкриття відповідачем рахунків в ВАТ «Державний ощадний банк України» та ФАТ «Імексбанк» не можна вважати доказом сплати аліментів, тому що дані рахунки був відкриті відповідачем на своє імя, а не на імя позивачки, яка утримує дитини, що позбавило її можливості знімати розташовані на них гроші (а.с.88,101).

Kpiм того, суд враховує, що гроші з рахунку ВАТ «Державний ощадний банк України» були зняті відповідачем та витрачені, з його слів, на проведения ремонту свого житла, тобто на свої потреби, тому не можуть вважатися аліментами.

Доводи відповідача щодо добровільного перерахування ОСОБА_7 аліментів та відмови позивачки приймати від нього гроші на утримання дитини суперечать діяльності, оскільки в ході судового засідання 27.09.2010 року справи судом встановлено, що ОСОБА_7 згодна отримати від відповідача перераховані ним протягом 2008-2010 років на банківські рахунки грошові кошти, після чого судом була оголошена перерва до 05.10.2010 року та представлена відповідачу можливість вручите представнику позивачки ОСОБА_3 оригінали банківських карток. При цьому була витребувана інформації щодо руху грошей на рахунках та зясовано, що рахунок в ВАТ «Державний ощадий банк України» був відкритий відповідачем лише 23.09.2010 року, тобто після предявлення позивачкою позову, при відкритті рахунку ОСОБА_4 була внесена 1грн., грошові кошти в poзмipi 4000 грн. внесені за час перерви у судовому засіданні 29.09.2010 року, що свідчить про відутність у нього наміру протягом квітня 2007 - серпня 2010 року сплачувати аліменти на утриманні своєї дитини.

Також суд приймає до уваги, що відповідач не спілкувався з дитиною та не брав участі в її вихованні протягом двох років, його доводи щодо існування перешкод у

спілкування із сином з вини позивачки та її батька суд не приймає до уваги, оскільки суду

не надано жодних належних доказів на їх підтвердження. Крім того, відповідач за

захистом свого права на спілкування з дитиною після серпня 2008 року нікуди не

звертався. Звернення відповідача до служби у справах дітей Адміністрації Заводського

району мало місце лише 18.08.2010 року, тобто після предявлення ОСОБА_7

позову про позбавлення батьківських права, тому оцінюється критично. Подачу

зустрічного позову суд оцінює не як засіб захисту порушеного права, а як довід в

заперечення проти задоволення первісного позову.

Покази допитаної в якості свідка матері відповідача ОСОБА_14 суд не приймає

до уваги, оскільки вона зацікавлена у вирішенні даного спору.

Покази допитаних в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 щодо

конфлікту між відповідачем та батьком позивачки ОСОБА_17 не є доказом

перешкод з боку ОСОБА_7 у спілкуванні відповідача з дитиною.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ст.ст. 151, 157, 159, п.2 ч.1

ст. 164, ст. 165 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є

підставою для позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Тому позов ОСОБА_7

Т.Г. до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав підлягае задоволенню.

В задоволенні зустрічного позову суд вважає за необхідне відмовити за

безпідставністю його вимог.

Згідно ст. ст. 81, 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позовів.

Керуючись ст.ст. 14, 60,209,212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, третя особа - служба у справах дітей адміністрації Центрального району виконкому Миколаївськоїміської ради - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно ОСОБА_4

ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про усуненя перешкод у спілкуванні з дитиною, третя особа - служба у справа дітей адміністрації Центрального району виконкому Миколаївської міської ради - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після його оголошення.

Суддя Подзігун Г.В.