Київський районний суд м. Одеси
Справа №2-6779/2010 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2010 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Фірко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, про виключення особи з кола покупців за договором, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2, діюча від свого імені та від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності від 27.08.2010 року, звернулась з позовом до відповідачів та просила ухвалити рішення, відповідно до якого визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним, виключити з кола покупців за вказаним договором ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3 право власності на квартиру.

Свої вимоги мотивувала тим, що 14.08.1999 року на Одеській Універсальній товарній біржі «СІР» між ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з другої сторони був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна, за яким ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 придбали у рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_4Вартість зазначеної нерухомості сторони визначили в 5 592 (п'ять тисяч п'ятьсот дев'яноста дві) гривні.

Вказана сума коштів за договором купівлі-продажу була передана покупцями відповідачам в рахунок сплати вартості квартири АДРЕСА_5 до підписання договору, у той же день також були передані відповідачами покупцям документи та ключі від зазначеної квартири.

Позивачі 19.08.1999 року зареєстрували квартиру в КП „ОМБТІ і РОН" та проживали у вказаній квартири по теперішній час.

На час укладення договору у 1999 році ні позивачам не було відомо, ні відповідачі не знали, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали.

Окрім цього, позивач ОСОБА_2 в позовній заяві просить виключити з кола покупців за договором ОСОБА_6, від імені якого вона здійснювала правочин купівлі - продажу, оскільки ОСОБА_6 в 1998 році був вже усиновлений, не потребував житлової площі, отже при укладанні вказаної угоди, 14 серпня 1999 року, ОСОБА_2 не могла діяти від імені та в інтересах свого сина ОСОБА_6

У теперішній час позивачі не мають можливості розпоряджатися своїм майном як належні власники, вчиняти щодо нього правочини, що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач ОСОБА_2, яка представляє свої інтереси та інтереси позивача ОСОБА_3С за довіреністю, у судове засідання з'явилась, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судове засідання не з'явились, надали суду заяву про погодження з позовними вимогами та можливість розглядати справу за їх відсутністю.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, сповіщався належним чином про час, дату та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, оглянувши заяву відповідачів, дослідивши матеріали цивільної справи та письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 14.08.1999 року на Одеській Універсальній товарній біржі «GIP» між ОСОБА_2, діючою від свого імені та імені неповнолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_1, діючою від імені неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 був укладений договір купівлі - продажу нерухомого майна (а.с. 7-8), за яким, ОСОБА_2, ОСОБА_3 від імені якого діяла ОСОБА_2, ОСОБА_6 від імені якого діяла ОСОБА_1 придбали у рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_5

Позивачі 19.08.1999 року зареєстрували право власності на квартиру в КП „ОМБТІ і РОН" та проживали у вказаній квартири по теперішній час.

Усі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, передані грошові кошти у сумі 5 592 (п'яти тисяч п'ятьсот дев'яноста двох) гривень, передані ключи, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним.

У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

У судовому засіданні встановлено, що всі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним, що передбачено ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, за якою якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до довідки про склад сім'ї, вих. № 298 від 09.08.2010 року, позивач ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована по вказаній адресі з 06.10.1999 року та ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований в квартирі з 14.07.2008 року (а.с. 15).

Крім того, позивачі в позовній заяві вимагають виключити з кола покупців за договором купівлі - продажу ОСОБА_6, від імені якого здійснювала правочин ОСОБА_2

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила суду, що ОСОБА_6 був її сином, який народився хворим. ОСОБА_2 перенесла тяжкі пологи, довго перебувала у лікарні, мала ще одного сина на руках - ОСОБА_3, якого виховувала без чоловіка, а також складне матеріальне становище вплинуло на те, що вона залишила сина ОСОБА_6 в дитячому будинку - інтернаті, де він постійно перебував. Пізніше позивачка відмовилась від батьківських прав.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що під час укладання договору купівлі - продажу, 14 серпня 1999 року, ОСОБА_2 вже не була законним представником свого неповнолітнього сина ОСОБА_6 та не могла діяти в його інтересах оскільки, відповідно до довідки вих.№ 255 від 02.08.2010 року, виданої Одеським навчально - виховним комплексом «Дитячий будинок №9 - загальноосвітня школа - інтернат І ступеня» ОСОБА_6 вибув 11 листопада 1998 року з вказаного закладу у зв'язку з його усиновленням (а.с.9).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що вона мала намір відновити свої батьківські права на сина, забрати його з інтернату та виховувати самостійно, та з таким наміром при укладанні договору купівлі - продажу включила його в коло покупців за договором, не знаючи, що ОСОБА_6 вже був усиновлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов'язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням.

Відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

В відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

В відповідності до ст. 220 ЦК України ( 2003р), якщо сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

В відповідності до ст. 392 ЦК України ( 2003р). власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У судовому засіданні встановлено, що всі зобов'язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним, що передбачено ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, за якою якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

При розгляді справи суд користується нормами Цивільного Кодексу в редакції 1963 року, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. З ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ст.370 ЦК України частки співвласників майна, що перебуває в спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено договором, законом або рішенням суду.

Отже, враховуючи той факт, що між позивачами та відповідачами відбулось повне виконання умов договору купівлі - продажу, в тому числі відбувся повний розрахунок вартості квартири між сторонами, відповідачі не заперечують проти заявлених позовних вимог, з урахування вищевикладеного, суд вважає позов обгрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Керуючись ст.ст. 130, 224-226 ЦПК України, ст. 217, ч.2 ст. 220, ст. 392, ч. 1 ст. 328, ч. З ст. 334 ЦК України, ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Одеська універсальна товарна біржа «GIP» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, про виключення особи з кола покупців за договором, визнання права власності - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна - квартири АДРЕСА_6, № 99/0114 від 14 серпня 1999 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» між ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - дійсним.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_6 в рівних частках за кожним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя :