ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-343/10
провадження № б/н 650
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" лютого 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі : головуючого - судді Ящук Т.І.

при секретарі Жиленко Ю.Г.

з участю позивачки ОСОБА_2 3.1.

представника позивачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , треті особи - ОСОБА_5, приватний підприємець ОСОБА_6 - про визнання неукладеним договору позики та недійсним договору іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив :

Позивачка ОСОБА_2 3.1. звернулась з позовом до відповідачів - ОСОБА_7 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , треті особи - приватний підприємець ОСОБА_6 , ОСОБА_5 з позовом про визнання неукладеним договору позики та визнання недійсним договору іпотеки, посилаючись на наступні обставини.

25.11.2008року третя особа ОСОБА_5 за договорами купівлі-продажу придбала житловий будинок № 137, розташований по вул. Київській у с. Ксаверівка, Васильківського району, Київської області, та земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою. Загальна сума цих угод склала 410 тисяч грн., які ОСОБА_5 сплатила продавцям у повному обсязі, що зазначено у вказаних договорах.

Однак продавці, в т.ч. ОСОБА_7 перед нотаріальним оформленням угод поставили перед покупцем ОСОБА_5 додаткові вимоги про збільшення суми угод ще на 38900 доларів США, мотивуючи тим, що реальна вартість житлового будинку та земельної ділянки значно вища ніж та, яка вказана в договорах купівлі-продажу. Тому ОСОБА_5 повинна була доплатити продавцям ще 38900 доларів США. Оскільки у неї на той момент не було вказаної суми коштів, то продавці запропонували підписати договір позики на дану суму з іншою особою, тобто позивачкою ОСОБА_2, в той час як вона не приймала участі у вищевказаних угодах купівлі-продажу.

25.11.2008року відповідачка ОСОБА_7 та позивачка ОСОБА_2 3.1. підписали та нотаріально посвідчили договір позики на суму 38900 доларів США. В цей же день було укладено договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку була передана належна позивачці на праві власності квартира № 32, розташована по вул. Російській, 50 у м. Києві.

Однак ні до , ні після підписання договору позики ОСОБА_2 3.1. не отримувала від ОСОБА_7 будь-яких коштів. Підтвердженням цього є те, що у договорі позики відсутні дані про передачу коштів, а також відсутня розписка позичальника чи інший документ, який підтверджував би передачу йому позикодавцем зазначеної у договорі грошової суми.

Оскільки гроші позивачці не передавались, то позивачка вважає договір позики не укладеним у звязку з його безгрошовістю. А оскільки основний договір позики є неукладеним, то і зобовязання за цим договором є недійсними, отже договір іпотеки є недійсним відповідно до ст. 548 ЦК України.

Тому ОСОБА_2 3.1. просила постановити рішення, яким визнати договір позики від

25.11.2008року, укладений між нею та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 і зареєстрований в реєстрі за № 5434 - неукладеним. Також просила визнати недійсним договір іпотеки від 25.11.2008 року . Зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8

Г В. внести відповідний запис до Державного реєстру застав № 5438 про скасування застави зартири № 32 по вул. Російській, 50 у м. Києві, яка належить позивачці на праві приватної їласності, а також повернути грошові кошти, сплачені за нотаріальне оформлення договорів позики та іпотеки.

Відповідачка ОСОБА_7 звернулась з зустрічним позовом про стягнення боргу за договором позики від 25.11.2008 року та просила стягнути з ОСОБА_2 3.1. на її користь борг за договором позики в сумі 299491,1 грн., збитки , завдані інфляцією в сумі 10781,68 грн., три відсотки річних у сумі 2387,72 грн., а всього 312660,6 грн.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_7 збільшила розмір позовних вимог ю зустрічній позовній заяві, вказавши , що п. 5 договору позики передбачено, що в разі своєчасного повернення грошей в строк, встановлений у договорі - 25.04.2009 року, позичальник зобовязаний сплатити 120 процентів річних від простроченої суми.

Тому просила стягнути борг в сумі 310033 грн. боргу за договором позики, 16198,86 грн. збитків, завданих інфляцією, та 244634,93 грн. - 120 % річних, а всього - 570866,79 грн. Також просила стягнути судові витрати по справі, що складаються з суми сплаченого судового збору та оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи на суму 1730 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 3.1. та її представник ОСОБА_3 позов підтримали, зменшили позовні вимоги до приватного нотаріуса ОСОБА_8 на суму грошових коштів, сплачених за нотаріальне оформлення договорів позики та іпотеки. Просили визнати неукладеним договір позики, оскільки насправді ОСОБА_2 3.1. не отримувала грошей від ОСОБА_7 Також просили визнати недійсним договір іпотеки, оскільки договір позики є неукладеним, а тому забезпеченню не підлягає. Зобовязати приватного нотаріуса ОСОБА_8 внести відповідні записи до Державного реєстру застав. У задоволенні зустрічного позову - просили відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_3 пояснив, що 38900 доларів США - це якраз та сума, якої не вистачало ОСОБА_5 для повної оплати ОСОБА_7 за будинок та земельну ділянку, тому її мати ОСОБА_2 3.1. , не усвідомлюючи для себе правових наслідків, бажаючи допомогти своїй доньці у придбанні будинку, підписала цей договір позики. Однак реально кошти нею не отримувались, тому договір позики має бути визнаний неукладеним.

Представник відповідачки ОСОБА_7 - ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 3.1. не визнала , оскільки в дійсності кошти були передані ОСОБА_2 3.1. Про це свідчать ті факти, що в договорах купівлі-продажу будинку та земельної ділянки зазначено про те, що ОСОБА_5, донька позивачки, повністю розрахувалася з продавцями. Крім того, заздалегідь готуючись укласти договір іпотеки, ОСОБА_2 3.1. отримувала довідку- характеристику в БТІ на свою квартиру. А та обставина, що ОСОБА_7 одночасно виступає і продавцем нерухомого майна, і позикодавцем, не має значення.

Тому представник відповідачки просила в задоволенні позову відмовити, а зустрічний позов - задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 3.1. на користь ОСОБА_7 суму боргу в розмірі 310033 грн., 16198,86 грн. збитків, завданих інфляцією, 244634,93 грн. - 120 % річних, що передбачені договором за прострочення виконання зобовязання.

Відповідач - приватний нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень на позов не надав, судом визнано за можливе розглянути справу в його відсутності.

ОСОБА_3 особа ОСОБА_5 пояснила, що при укладенні договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки їй не вистачало 38900 доларів США, тому на вказану суму між продавцем нерухомості ОСОБА_7 та її матірю ОСОБА_2 3.1. був укладений договір позики , а також договір іпотеки квартири, що належить матері. При цьому кошти за договором позики отримані не були , а сума, зазначена у договорі позики - це її борг за договорами купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який вона спочатку мала намір повернути. Однак, після виявлення у будинку прихованих недоліків, вона передумала повертати цей борг, оскільки будинок не вартий таких коштів.

ОСОБА_3 особа - приватний підприємець ОСОБА_6, директор агенції нерухомості, за допомогою якого були укладені вищевказані договори, пояснив, що у ОСОБА_5 не вистачало коштів на придбання будинку та земельної ділянки за адресою Київська область.

село Ксаверівка, вул. Київська, 137. Тому було досягнуто згоди, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 3.1. буде укладено договір позики на суму коштів, якої не вистачає, однак ні до кладення договору позики , ні в подальшому будь-яких коштів у позику ОСОБА_2 3.1. не отримувала.

Вислухавши сторони, їх представників, третіх осіб, свідка , вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з договору позики від 25.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_7 як позикодавець та ОСОБА_2 3.1. як позичальник, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз, виходячи зі свого волевиявлення, попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, уклали договір, відповідно до якого позичальник позичив у позикодавця 38900 доларів США. Вказану суму позичальник зобовязується повернути готівкою в строк до 25.04.2009 року. ( а.с. 12)

В пункті 6 договору позики сторони стверджують, що цей договір не приховує іншу угоду між ними і відповідає дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки.

Пунктом 5 договору передбачено, що якщо позичальник не поверне позичені ним гроші в строк, вказаний у договорі, він зобовязаний сплатити позикодавцю грошову суму, згідно ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання та прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сто двадцять процентів річних від простроченої суми.

25.11.2008року між сторонами також було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за № 5437. Цей договір забезпечує виконання зобовязань ОСОБА_2

3.1.(іпотекодавця, боржника ) перед іпотекодержателем - ОСОБА_7 , що випливають з договору позики від 25.11.2008 року, а саме - повернення позики у сумі 38900 доларів США у термін з 25.11.2008 року по 25.04.2009 року.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики, ОСОБА_2 3.1. надала в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ту обставину, що ОСОБА_2 3.1. особисто підписала договори позики та іпотеки, вона не заперечувала. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вона укладала дані договори з наміром допомогти своїй доньці ОСОБА_5 придбати у власність будинок та земельну ділянку за адресою Київська область, с. Ксаверівка, вул. Київська, 137, оскільки у ОСОБА_5 не вистачало грошей на їх придбання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України ,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України , позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно з ч. З ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути і підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами ; базування.

Заявляючи позовні вимоги про визнання договору позики неукладеним , та стверджуючи, що коштів вона фактично не отримувала , позивачка не надала суду належних та допустимих доказів своїх вимог, посилаючись на те, що в договорі безпосередньо не зазначено про передачу грошей , а розписка позичальника чи інший документ, який би підтверджував : акт передачі коштів - відсутній.

Вказані позовні вимоги ОСОБА_2 3.1. не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 нього Кодексу. Отже, нотаріальне посвідчення правочину означає, що його зміст, час і місце вчинення, наміри субєктів правочину, його відповідність закону та інші обставини офіційно .афіксовані нотаріусом і розглядаються як встановлені і достовірні.

Оскільки сторонами в установленій формі досягнуто згоди, сторони уклали договір позики , який було посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_8 , при цьому в договорі вказано про те, що ОСОБА_2 3.1. позичила у ОСОБА_7 38900 доларів США, зобовязується повернути позичені грошові кошти , то суд вважає вказаний договір безспірним доказом передання грошей.

Посилання позивачки на те, що відсутня її розписка про отримання коштів, а отже, відсутні докази передачі коштів, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто нотаріальне посвідчення даного договору не є обовязковим . Розписка позичальника про отримання грошової суми не є обовязковою відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України

Крім того, позивачка пояснила, що вона свідомо укладала договір позики та іпотеки, оскільки готувала документи на квартиру для їх укладення. Договори у нотаріуса вона читала, підпис на договорах належить їй . Укласти даний договір її попросила донька ОСОБА_5, якій не вистачало коштів на придбання будинку. В подальшому ОСОБА_2 3.1. мала намір продати свою квартиру та повернути борг.

ОСОБА_3 особа ОСОБА_5 пояснила, що оскільки будинок виявився з прихованими недоліками, то вони вирішили не повертати борг.

Свідок ОСОБА_9 підтвердив, що грошові кошти - 38900 доларів США в купюрах по 100 доларів були передані ОСОБА_2 3.1. та ОСОБА_5 перед нотаріальним посвідченням договору.

Як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек, договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 , був зареєстрований 25.11.2008 року о 14 год. 11 хв. ( а.с. 13).

Відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі правочинів, наданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 25.11.2008 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5) О.І., було зареєстровано 25.11.2008 року о 20 год. 46 хв. ( а.с. 16).

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 придбала у власність земельну ділянку, розташовану за адресою Київська область, Васильківський район, село Ксаверівка, вул. Київська, 137, площею 0,262 га. ( а.с. 15).

Згідно з п. 4 договору, продавець своїм підписом під цим договором підтверджує факт повного розрахунку за продану земельну ділянку, одержання від покупця грошей в сумі 220000 грн. та відсутність по відношенню до нього будь-яких претензій фінансового характеру.

За договором купівлі-продажу житлового будинку від 25.11.2008 року, ОСОБА_5 придбала у власність у продавців, в т. ч. ОСОБА_7, житловий будинок № 137 по вул. Київській в с. Ксаверівка, Васильківського району Київської області (а.с. 14).

Відповідно до п. 6 цього договору за домовленістю сторін продаж житлового будинку здійснено за 190000 грн. Ця сума повністю плачена покупцем і отримана продавцем особисто до підписання цього договору.

Крім того , як вбачається з іпотечного договору, укладеного між АКБ «Форум» та ОСОБА_5 25.11.2008 року, ОСОБА_5 передала банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок № 137 по вул. Київській у с. Ксаверівка Васильківського району Київської області та земельну ділянку, площею 0,262 га, розташовану за тією з адресою. Нерухоме майно передане нею в іпотеку для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, за » по вами якого ОСОБА_5 0.1. зобовязана повернути АКБ «Форум» кредитні кошти в сумі 44000 доларів США, отримані в кредит 25.11.2008 року ( а.с. 17-18).

ОСОБА_3 особа ОСОБА_6 зазначив, що якби ОСОБА_2 3.1. не було укладено договір позики, то договори купівлі-продажу нерухомого майна також укладені не були б, оскільки у ОСОБА_5 , навіть з урахуванням взятих у кредит , не вистачало коштів на придбання цього майна. Ініціатива укладення договору позики належала йому , і була підтримана сторонами договору.

Посилання представника позивачки ОСОБА_3 на те, що реальної передачі коштів не було, і ОСОБА_2 3.1. грошей у позику не отримувала , грунтуються лише на поясненнях позивачки та третіх осіб , які в силу ст. 62-63 ЦПК України не є доказами , і навіть у разі допиту цих осіб як свідків - не є допустимими доказами відповідно до ч. 2 ст. 1051 ЦК України. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання представника позивачки на те , що свідок ОСОБА_9, чоловік позивачки, не довів суду про джерела та наявності в нього цієї суми, в той час як у нього вже існували інші борги по сплаті кредитів - не має значення для вирішення заявлених позовних вимог.

Статтею 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину : правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. З ст. 215 ЦК України, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) правочин, але не таким, що є неукладеним.

Пунктом 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , розяснено , що «вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. »

Позивачка та її представник наполягали в судовому засіданні на визнанні договору позики від 25.11.2008 року - неукладеним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 3.1. про визнання договору позики неукладеним не грунтуються на вимогах закону, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки від 25.11.2008 року, позивачка та її представник посилались на ч. 2 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до вказаної норми закону, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання ( вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Однак договір позики укладений між сторонами в передбаченій законом формі та посвідчений нотаріально, він не визнаний судом недійсним, належних та допустимих доказів тієї обставини, що кошти за договором позики фактично не передавались - позивачка суду не надала, тому з підстав, заявлених позивачкою, договір іпотеки не може бути визнаний недійсним.

Враховуючи викладене , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_2

3.1.необхідно відмовити в повному обсязі, в т.ч. і до приватного нотаріуса ОСОБА_8 про зобовязання внести запис до державного реєстру застав про скасування іпотеки квартири АДРЕСА_2.

Оскільки суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні основного позову, то зустрічний позов щодо стягнення боргу за договором позики є таким, що грунтується на вимогах закону, адже позичальник ОСОБА_2 3.1. не повернула позикодавцю ОСОБА_7 позичені кошти в передбачений договором строк.

За умовами договору, ОСОБА_2 3.1. отримала в позику 38900 доларів США.

Відповідно до ст. 533 ЦК України , грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом.

Враховуючи вказані вимоги закону, на час розгляду справи в суді офіційний курс гривні до долара США встановлений Національним банком України : 800 гривень за 100 доларів США , тому сума , яка підлягає до стягнення , становить : 38900 доларів США х 8,00 грн. = 311200 грн.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що позичальник , який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України боржник , який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Однак офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, визначення у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, але унеможливлює врахування розрахованого Державним комітетом статистики індексу інфляції для обгрунтування вимог, повязаних зі знеціненням коштів в іноземній валюті.

Як вбачається зі змісту договору , позика була передана у доларах США , і при перерахунку суми заборгованості з іноземної валюти на національну суд застосовує офіційний курс гривні до долара , у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_7 про стягнення інфляційних збитків згідно з індексом інфляції, розрахованим для гривні, на суму 16198,86 грн., є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Що стосується процентів за прострочення виконання грошового зобовязання, то п. 5 договору позики сторони визначили процентну ставку від простроченої суми у розмірі 120 процентів річних.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства - свободи договору , справедливості та розумності, а також враховуючи вимоги ч. З ст. 551 ЦК України, суд вважає за доцільне стягнути з ОСОБА_2 3.1. на користь ОСОБА_7 проценти за прострочення виконання грошового зобовязання лише за період з 26.04.2009 року по день предявлення зустрічного позову - 05.08.2009 року, тобто за 102 дні, задовольнивши позов у цій частині частково.

Отже, розмір процентів за прострочення виконання грошового зобовязання складатиме: 38900 доларів США х 120 % / 365 днів х 102 дні =13044,78 доларів США, що в перерахунку на гривні складає : 13044,78 х 8 = 104 358 грн. 24 коп.

Всього з ОСОБА_2 3.1. на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 311200 грн. , проценти за прострочення виконання боргового зобовязання в сумі 104 358 грн. 24 коп. , а всього - 415 558 грн. 24 коп. , отже зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 3.1. на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі сплаченого судового збору на суму 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу на суму 30 грн.

На підставі викладеного, ст.З, 16, 203, 204, 215, 551, 548, 625, 1046, 1047, 1050, 1051 Цивільного кодексу України , керуючись ст. З, 10,11, 57,60, 61 , 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_7, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , треті особи ОСОБА_5, приватний підприємець ОСОБА_6 - про визнання неукладеним договору позики від 25.11.2008 року та недійсним договору іпотеки - відмовити .

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 суму боргу за договором позики в розмірі 311200 грн. , проценти за прострочення виконання боргового зобовязання в сумі 104358 грн. 24 коп. , а всього стягнути 415 558 ( чотириста п'ятнадцять тисяч пятсот пятдесят вісім) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 судові витрати в розмірі 1730 грн.

В іншій частині зустрічного позову ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги на тішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України , рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя