Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2010 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Бондаренко В.М.

при секретарі Троян В.Б.

за участю позивача ОСОБА_1 ..

за участю представників відповідача Ломанової І.М.

Припіченко ОСОБА_2 Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати наказ відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області № 23-о/с від 30.12.2009 року про її звільнення незаконним; скасувати запис за № 14 у її трудовій книжці; поновити її на посаді головного бухгалтера відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області; стягнути з відповідача на її користь середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду в розмірі 3000,00 гривень, вважаючи дії відповідача незаконними. В обґрунтування позову зазначила, що з 26.02.1996 року по 30.12.2009 року ц працювала на посаді головного бухгалтера відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. 30.12.2009 року була звільнена з посади за ініціативою відповідача за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії відділу культури. Відповідно до розпорядження голови Павлоградської районної державної адміністрації № 713-р- 09 від 30.10.2009 року та пункту 1 наказу відповідача № 51 від 30.10.2009 року з 30.12.2009 року ліквідації підлягала централізована бухгалтерія районного відділу культури і туризму, а вона ж була прийнята на роботу і фактично працювала на посаді головного бухгалтера відділу культури і туризму. Вважає, що її не було попереджено про звільнення персонально, а лише ознайомлено з наказом № 51 від 30.10.2009, відповідач повинен був запропонувати їй іншу роботу, так як сам він ліквідації не підлягав, але цього не здійснив. Також вважає, що їй була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що відповідач залишив її без роботи, тоді як вона є одинокою жінкою та робота для неї була суттєвим джерелом доходу, що негативно впливає на її духовний і фізичний стан, та призводить до моральних страждань, що і , вимусило її звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, посилаючись на підстави зазначені у позові.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на те, що 26.10.2000 року був зареєстрований відділ культури та туризму Павлоградської районної державної адміністрації, як юридична особа. До реєстрації установа мала назву Павлоградський районний відділ культури у складі якої був структурний підрозділ без юридичного статусу централізована бухгалтерія районного відділу, де працювала відповідачка. 07.02.2007 року було затверджено положення про відділ культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації, відповідно до .пунктів 8.1, 8.8, 12 якого вказано, що виконавчим органом установи є завідувач відділом, який призначає на посаду і і звільняє з посади працівників відділу та його структурних підрозділів. 30.11.2009 року розпорядженням голови Павлоградської районної державної адміністрації № 800-р-09 було затверджено положення про відділ культури і туризму у новій редакції з правом надання завідуючому відділу призначення на посаду та звільнення працівників відділу та відділ є юридичною особою і структурним підрозділом райдержадміністрації. 30.10.2009 року на виконання розпорядження голови райдержадміністрації від 30.10.2009 року № 713-р-09 « Про ліквідацію централізованої бухгалтерії районного відділу культури», завідувачем відділу наказом № 51 була ліквідована централізована бухгалтерія районного відділу культури і туризму з 30 грудня 2009 року, з яким особисто була ознайомлена позивач, і вона також входила у склад ліквідаційної комісії відділу. Членом профспілкової організації позивач не була, а станом на 30.12.2009 року у відділі культури і туризму вакантних посад не було. У відділі культури і туризму у штатному розкладі посаду головного спеціаліста головного бухгалтера займає працівник, який є державним службовцем, тоді як ОСОБА_1 вже досягла пенсійного віку та відповідно до ЗУ «Про державну » службу» не може займати цю посаду.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . зі сторони позивачки не заперечували щодо присутності їх на засіданні трудового колективу відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації з порядком денним: про реорганізацію ЦРБ, РІКО «Успіх» та ліквідацію централізованої бухгалтерії, з попередженням працівників про звільнення та ознайомлення з наказом від 30.10.2009 року № 50 «Про реорганізацію структурних підрозділів відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації, наказом № 51 від 30.10.2009 року «Про ліквідацію централізованої бухгалтерії районного відділу культури», але вважали, що вони будуть продовжувати працювати у знов створених відділах, тоді як свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . зі сторони відповідача усвідомлювали те, що вони будуть звільнені у зв`язку з реорганізацією та ліквідацією та їх про це попередили.

Вислухавши позивача, представників відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч.І ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, .оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 КЗпП України.

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу / роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією 3 чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка з 26.02.1996 року прийнята на посаду головного бухгалтера Павлоградського районного відділу культури, назву якого було змінено відповідно до запису у трудовій книжці - на відділ культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації, та звільнена з посади у зв`язку з ліквідацією відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (арк. сп.6).

Так, в судовому засіданні доведено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи відділ культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації зареєстрований 26.10.2000 року (арк.сп. 47), який як окрема юридична особа входив до складу Павлоградської райдержадміністрації в якості відділу, про що свідчить зведений штатний розпис на 2009 рік відділів Павлоградської райдержадміністрації (арк..сп.56). Тоді як до відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації входила централізована бухгалтерія, без статусу самостійної юридичної особи відповідно до типових штатних розписів станом на 01.01.2009, на 01.04.2009 року затверджених головою Павлоградської райдержадміністрації, з посадами: головний бухгалтер та бухгалтер (арк..сп.57-59).

Розпорядженням голови Павлоградської райдержадміністрації № 713-р-09 від 30.10.2009 року ліквідована централізована бухгалтерія районного відділу культури та виконання цього розпорядження покладено на завідуючу відділом культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації ОСОБА_12 (арк..сп.11). На виконання зазначеного розпорядження відділом культури і туризму Павлоградської / райдержадміністрації видано наказ № 51 від 30.10.2009 року про ліквідацію централізованої бухгалтерії ' районного відділу культури, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена під особистий підпис, про що свідчить сам наказ (арк..сп. 39) та окремий аркуш наданий для ознайомлення (арк..сп. 46). Згідно протоколу № 1 від 30.10.2010 року ОСОБА_1 була присутня на засіданні трудового колективу відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації з встановленням порядку денного: ліквідація централізованої бухгалтерії та попередження про звільнення. А також відповідно до наказу № 51 від 30.10.2009 року приймала участь у ліквідації централізованої бухгалтерії відділу та була зобов`язана передати бухгалтерську документацію головному спеціалісту головному спеціалісту відділу культури і туризму райдержадміністрації до 29.12.2009 року. Тому доводи позивачки про те, що вона лише була ознайомлена з зазначеними документами, а не попереджена про майбутнє звільнення суд вважає, що вони зводяться позивачкою до переоцінки наявних доказів по справі, як і доводи свідків зі сторони позивачки. Тоді, як пояснення інших свідків про те, що метою засідання трудового колективу відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації було попередження про майбутнє їх звільнення є цілком логічним.

Твердження позивачки про те, що посада, яку вона займала фактично не скорочена у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії районного відділу культури, так як вона була головним бухгалтером відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації, який продовжує існувати, спростовуються тим, що тільки після прийняття наказу про ліквідацію централізованої бухгалтерії відділу культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації, відділом культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації затверджується 30.11.2009 року посадова інструкція головного спеціаліста відділу культури і туризму - головного бухгалтера, який є державним службовцем (арк..сп.60-61), а до цього, питання бухгалтерського обліку вирішувалися головним бухгалтером централізованої бухгалтерії районного відділу культури, тобто головним бухгалтером централізованої бухгалтерії районного відділу культури і туризму ОСОБА_1 , яка не була державним службовцем, відповідно до записів у трудовій книжки позивачки.

Крім того, у зв`язку з ліквідацією централізованої бухгалтерії районного відділу культури, відповідачем вжиті заходи щодо надання звіту про заплановане вивільнення працівників станом на ч. 30.10.2009 року, а саме: ОСОБА_1 - головного бухгалтера централізованої бухгалтерії (арк..сп. 66- 67). Так як відповідно до довідки відповідача вакантних посад у відділі культури і туризму Павлоградської райдержадміністрації не існувало (арк..сп.62).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 статті 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Згідно довідок наданих відповідачем ОСОБА_1 не сплачувала профспілкові внески із заробітної плати за період з березня 2007 року по грудень 2009 року та з березня 2007 року не перебувала у профспілки працівників культури (арк..сп.63,64).

Тому відповідно до наказу № 23-0/с від 30.12.2009 року було звільнено ОСОБА_1 з посади * головного бухгалтера відділу культури за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 30 грудня 2009 року (арк..сп. 7-9), з дотриманням строку попередження працівника про звільнення, а саме, не пізніше ніж за два місяці.

Суд також приймає до уваги інформаційний лист Павлоградського міськрайонного управління стосовно перевірки стану додержання законодавства щодо реєстрації нормативно-правових актів у Павлоградський районній державній адміністрації. У ході перевірки якої було переглянуто розпорядження райдержадміністрації № 713-р-09 від 30.10.2009 року «Про ліквідацію централізованої бухгалтерії районного відділу культури». При перевірці даного розпорядження було встановлено, що воно має персональний характер та оперативно-розпорядчий характер, оскільки стосується внутрішніх питань райдержадміністрації, тому не підлягає державній реєстрації у Павлоградському міськрайонному управлінні юстиції. Щодо проведення перевірки правомірності проведеної реорганізації та ліквідації у відділі культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації було зазначено, що порушень я,, у стані організації правової роботи та стану додержання законодавства щодо державної реєстрації нормативно-правових актів у відділі не встановлено (арк..сп. 76-77).

Тому суд вважає що дії відповідача щодо звільнення позивачки обґруйтовані та законні.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами, внесеними згідно постанов № 4 від 01.04.1994 року, № 18 від 26.10.1995 року та № 15 від 25.05.1998 року) «Про практику розгляду судами трудових спорів» - розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення і на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Оскільки, в задоволені позовних вимог позивачки про поновлення її на роботі відмовлено, то позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

При таких обставинах, суд вважає, що посилання позивача, на те, що її звільнення у зв`язку з ліквідацією є незаконним, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не мають, вимоги позивачки є безпідставними та необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

Статтею 23 ЦК України визначено поняття моральної шкоди, в чому вона полягає, порядок визначення та стягнення. Крім того, в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» є роз`яснення, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди без вини, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вщщ. Тому, позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди з відповідача.

Таким чином, суд повно і всебічно з`ясував усі обставини справи та дав оцінку усім наявним доказам у справі, які дають підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 40, 43, 492, 232, 233, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 (зі змінами, внесеними згідно постанов № 4 від 01.04.1994 року, № 18 від 26.10.1995 року та № 15 від 25.05.1998 року) «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. ст. 10, 15, 57-61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відділу культури і туризму Павлоградської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення на роботі, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: В.М. Бондаренко