Справа № 2-1009/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2010 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Захарчук С. С. ,

при секретарі Миколайцю Я. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Столиця», про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» (далі - ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції») про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що 8 квітня 2008 року між ним та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Хонда, н.з. ВЕ3111АН.

6 грудня 2008 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль.

Відповідно до умов договору позивачем було повідомлено відповідача про страховий випадок та надано документи, передбачені зазначеним договором.

Посилаючись на те, що ним, у встановленому договором порядку, було повідомлено відповідача про страховий випадок, але останній не сплатив суму страхового відшкодування та протиправно відмовив у виплаті страхового відшкодування, просив стягнути з ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» на його користь 17 535 грн. страхового відшкодування, 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

У судове засідання позивач не з'явився, від нього надійшла заява, у якій він просить задовольнити позов у повному обсязі та розглядати справу за його відсутності.

Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило.

Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 8 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений договір добровільного страхування автомобіля Хонда, н.з. ВЕЗ111АН (далі - Договір) (а.с. 6-15).

6 грудня 2008 року стався страховий випадок - дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль, про що свідчить довідка відділення оформлення дорожи ьо-транспортних пригод

Державної автомобільної інспекції Управління МВС України в Миколаївській області Міністерства внутрішніх справ України (а.с. 43).

Згідно з постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2008 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення визнано ОСОБА_1 (а.с. 17).

Відповідно до умов договору позивач повідомив відповідача про страховий випадок та подав необхідні документи для отримання страхового відшкодування.

Відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Обґрунтовуючи відмову у виплаті страхового відшкодування ЗАТ «Фінансова група «Страхові традиції» у листі № 978/10 від 31 березня 2009 року зазначало, що відповідно до п. 3.1.20 розділу 3 Договору до страхових випадків не відносяться та страхове відшкодування не виплачується в разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок грубої необережності, навмисних, злочинних дій або бездіяльності страхувальника (водія, користувача), його довірених осіб або осіб, за яких страхувальник відповідно до чинного законодавства несе відповідальність. Під грубою необережністю страхувальника та його представників в договорі слід розуміти не проявлення елементарної обачності - такої, що можна вимагати від будь-якої і кожної дієздатної особи, наслідки якої вона могла або повинна була передбачити в силу своїх професійних або громадських зобов'язань та умов договору страхування, але необачно розраховувала на їх ненастання або запобігання. А оскільки в діях водія - ОСОБА_1, передбачається порушення вимог Правил дорожнього руху, що свідчить про не проявлення страхувальником елементарної обачності - такої, що можна вимагати від будь-якої і кожної дієздатної особи, наслідки якої вона могла та повинна була передбачити в силу своїх обов'язків згідно із вимогами Правил дорожнього руху, то відповідно до п.п. 13.2.2. розділу 13 Договору є підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування (а.с. 19-20).

Відповідно до п. 3.1.19 Договору до страхових випадків не відноситься та страхове відшкодування не сплачується у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення ПДР, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху більше ніж на 50 км/год (якщо інше не передбачено обраною програмою страхування), проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, в'їзд на залізничний переїзд під час закритого шлагбаума, виїзд на смугу зустрічного руху в місцях, де такий виїзд заборонено, крім випадків, якщо таке порушення викликане необхідністю уникнути зіткнення.

Так, посилаючись на п. 3.1.20 Договору, як на підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, страховик зазначав, що страхувальником було порушено вимоги Правил дорожнього руху, згідно яких для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення ватажу, технічним засобом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, що в свою чергу суперечить вимогам п. 3.1.19 Договору, яким передбачені підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі порушення Правил дорожнього руху.

Виходячи з наведеного, суд не може визнати відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування законною.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором (п. 5 ст. 989 ЦК України).

Крім того, відповідно до п. З ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Згідно з п. 1.11 Договору визначено умову виплати страхового відшкодування на спеціалізованій СТО, без урахування зносу.

Відповідно до рахунку - фактури № АД - 0001513 від 8 грудня 2008 року, складеного СТО - ТОВ «Автодом-Николаев» розмір матеріального збитку складає 17 535 грн. (а.с. 16).

У порушення вимог договору та чинного законодавства відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та не виплачена сума страхового відшкодування страхувальнику, а тому суд за наслідками повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дотримуючись при цьому принципів розумності та справедливості, вважає, що позов про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 17 535 грн. з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Разом з тим, не можуть бути задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

За загальним правилом особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України, або у випадках, передбачених нормами ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Частина 1 ст. 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Види цивільної відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором страхування встановлені главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування». Відшкодування моральної шкоди, як вид цивільної відповідальності, за неналежне виконання чи невиконання зобов'язань за договором страхування нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», а також Договором не передбачено.

Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди немає.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені ОСОБА_1 у вигляді витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а також з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 175 грн. 35 коп.

Керуючись ст. ст. 9, 20 Закону України «Про страхування», ст. ст. 23, 611, 979, 988, 989 ЦК України, ст.ст. З, 4, 8, 10, 11,15, 57, 58, 60, 88, 169, 209, 212-215, 233 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Столиця», про стягнення страхового відшкодування, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» на користь ОСОБА_1 17 535 (сімнадцять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) грн. страхового відшкодування.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» на користь ОСОБА_1 120 (сто двадцять) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з закритого акціонерного товариства «Фінансова група «Страхові традиції» в дохід держави 175 (сто сімдесят п'ять) грн. 35 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_2