ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-927/10
провадження № Б/н 837
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Чуприні І.В.

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Київська міська державна адміністрація, ВАТ КБ «Хрещатик» в особі його Залізничної філії, Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна» про визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його розподіл, суд -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2009 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя та її поділ, шляхом визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 91, 20 кв м, в тому числі житловою площею - 46,70 кв м, що належить на праві приватної власності відповідачу на підставі ОСОБА_4 про право власності від 11 травня 2007 року.

Мотивуючи свої вимоги тим, що за час шлюбу, укладеного 08 серпня 1998 року, ними як подружжям за спільні кошти було нажито майно - вказану квартиру, придбання якої відбулося за рахунок молодіжного сімейного кредиту, який їм видав ВАТ КБ «Хрещатик» на підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації. Видача кредиту проведена Залізничною філією ВАТ КБ «Хрещатик», з нею і був укладений договір. Отримувачем кредиту відповідно до договору № 52/ФГ/06 від 17.03.2006 року є відповідач, саме він в інтересах сім»ї отримав у Банку молодіжний кредит в сумі 213 642 грн. з терміном погашення до 16.03.2036 року. Умовами отримання молодіжного кредиту є те, що вони повинні були відразу сплатити 10% вартості майна та за надлишок житлової площі. Така сплата ними була проведена 17.03.2006 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 17.03.2006 року. За цим договором вона є поручителем на підставі договору поруки від 17.03.2006 року. Отримані кошти були вкладені у Фонд фінансування будівництва відповідно до договору № 208/01-100/5-38/4-06 від

17.03.2006року. Придбана сім»єю за кредитні кошти квартира була фактично збудована у травні 2007 року, прийнята в експлуатацію, отримано відповідачем ОСОБА_4 про право власності від 11.05.2007 року. Вказана квартира на стадії інвестування та її будівництва була взята банком у іпотеку, що підтверджується договором іпотеки від 17.03.2007 року, іпотекодержателем якої є ВАТ КБ «Хрещатик». Кредит сплачували спільними коштами вчасно, заборгованості немає.

Вважає, що спірна квартира придбана за спільні з відповідачем кошти / період шлюбу, відтак вона має належати їм на праві спільної сумісної власності як подружжю. Проте відповідач відмовляється у добровільному порядку визнавати за нею право власності на 2/3 частину квартири, відійшовши від засад рівності часток в інтересах дитини, та належним чином провести юридичне оформлення її майнових прав, вважаючи спірну квартиру особистою власністю, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5, діючий на підставі ордера адвоката № 1847 від 04.10.2009 року, виданого Полтавським обласним відділенням спілки адвокатів України (а.с.40), позовні вимоги підтримали з тих же підстав, просили їх задовольнити. Вважаючи, що суд при вирішення даного спору має відійти від засад рівності поділу майна подружжя в інтересах малолітньої дитини сторін, оскільки відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Вважаючи, що кошти на придбання спірної квартири він отримав у банку за рахунок молодіжного кредиту, які самотужки сплачує вчасно, заборгованості не має, утримує квартиру, сплачує щомісяця кошти за комунальні послуги, участі у яких позивач не приймає. У зв»язку з цим, вважає, що квартира у цілому має належати на праві власності йому.

Представник третьої особи без самостійних вимог Київської міської державної адміністрації ОСОБА_6, діюча на підставі довіреності № 001-2 20.01.2010 року (а.с.117), зазначила, що сторонам, як молодій сім»ї на підставі Рішення Київської міської Ради № 570/1980 від 18.11.2004 року за фінансово-кредитної підтримки, за участю ВАТ КБ «Хрещатик» надано кредит будівництва спірної квартири. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства, покладаючись на рішення суду.

Представник третьої особи без самостійних вимог ВАТ КБ «Хрещатик» в особі його Залізничної філії ОСОБА_7, діюча на підставі довіреності № 143- 28.01.2009 року (а.с. 115), зазначила, що відповідач, як отримувач безвідсоткового молодіжного кредиту виконує умови кредитного договору, заборгованості не позивач є поручителем виконання договірних зобов»язань. Просила прийняти рішення згідно чинного законодавства, покладаючись на рішення суду.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, надіслав на адресу повідомлення (а.с.81, 92) з прохання розглядати справу у їх відсутності та винесення рішення згідно чинного законодавства з урахуванням інтересів дитини.

Представник третьої особи КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об»єкти нерухомого майна» в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час та місце проведення, надіслав на адресу суду повідомлення (а.с.67-68) з проханням розглядати справу у їх відсутності та винесення рішення згідно чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюб 08.08.1998 року, актовий запис № 07 (а.с.9). Від шлюбу мають дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32). У 2008 році подружжя припинили шлюбні відносини, проживають окремо, шлюб не розірваний.

Згідно договору № 208/01-38/4-06 від 17.03.2006 року про участь у Фонді фінансування будівництва виду А житлового будинку № 11 у третьому мікрорайоні житлового масиву Позняки у Дарницькому районі м. Києва, укладеного між ВАТКБ «Хрещатик» та відповідачем, останній в інтересах сім»ї отримав кошти з метою отримання у власність об»єкта інвестування з кінцевим терміном погашення 16.03.1936 року (а.с. 10-12). Умовами отримання молодіжного кредиту є те, що вони повинні були відразу сплатити 10% вартості майна та за надлишок житлової площі. Така сплата ними була проведена 17.03.2006 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 17.03.2006 року (а.с. 17).

Згідно договору поруки від 17.03.2006 року позивач стала поручителем у зобов»язаннні відповідальності відповідача перед ВАТ КБ «Хрещатик» (а.с. 16). 08.05.2007 року відповідно до Акту № 246 прийому-передачі об»єкту інвестування, спірна квартира передана відповідачу у користування (а.с. 18).

Згідно ОСОБА_4 про право власності від 14.05.2007 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу (а.с.21).

Сторони не дійшли добровільної згоди про поділ сумісного майна подружжя, кожний із них вважаючи, що має право на частку спірного майна, позивач на 2/3 частину, а відповідач на все майно.

Оскільки вказана квартира придбана сторонами в період шлюбу, вона є об»єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Судом встановлено, що домовленості чи шлюбного договору у сторіннемає.

Відповідно до частини 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна, відповідно до частини 2 статті 70 СК України, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім»ї.

Проте судом встановлено, що правових підстав для застосування частин 2. З статті 70 СК України немає, оскільки істотні обставини, які впливають на відступ від засад рівності поділу часток майна подружжя, відсутні. Відтак є всі підстави для застосування до даних правовідносин частини 1 статті 70 СК України.

Суд, оцінюючи пояснення відповідача, який заперечував щодо позовних вимог, та позивача, яка просила відійти від засад рівності поділу майна, вважає такі доводи необгрунтованими як усними поясненнями, так й письмовими доказами, та вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, й спростовуються з вищезазначених правових підстав.

Відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя»спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 і ч. 368 ЦК України) можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім»я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином судом встановлено, що спірна квартира, придбана сторонами у період шлюбу - є їх спільною сумісною власністю, відтак підлягає поділу шляхом визнання за кожним із них по ? частини на праві власності.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. Так, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено державне мито у сумі 1400 грн. та 250 грн. витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи (а.с.1-2), а всього 1650 грн., із яких 825 підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 68-71 СК України, Постанови № 11 від 21 грудня 2 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» ст. ст. 10, 11, 60, 81, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 в м. К спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та Л ОСОБА_9.

Визнати за ОСОБА_2 Андрієвною право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 91,20 кв м, в тому числі житловою площею - 46.70 кв м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі ОСОБА_4 про право власності від 11 травня 2007 року.

Визнати за ОСОБА_3, право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат загальною площею 91,20 кв м, в тому числі житловою площею - 46,70 кв м, що належить йому на праві приватної власності на підставі ОСОБА_4 про право власності від 11 травня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 825 (вісімсот двадцять п»ять) грн. 00 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом m- заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішень - апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви - апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана в строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя