Справа № 22ц-3039 /2010р. Головуючий у 1 інст. Городецька Л.М.
Категорія 44 Доповідач: Петричка П.Ф.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року серпня 30 дня колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Петричка П.Ф.

Суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П. При секретарі: Глинському O.A.

З участю позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Галицького районного суду м. Львова від 4 липня 2002 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, виселення усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням і вселення, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. ОСОБА_4 з сином ОСОБА_6 визнано такими, що втратили право користуватись квартирою № 33 на вул. К. Трильовського, 5 у м. Львові і виселено їх з квартири, відмовлено у визнанні ОСОБА_5 такою, що втратила право користування квартирою. ОСОБА_2 зобовязано не чинити перешкод ОСОБА_1 з неповнолітніми дочками ОСОБА_7 і Христиною у проживанні та вселено їх у згадану квартиру.

В апеляційній скарзі відповідач вказав, що пояснював у судовому засіданні обставини добровільного залишення позивачкою спірної квартири, що суд врахував невідповідні докази створення їй перешкод, не дослідив довідок райвідділу міліції. Суд не встановив яким способом він чинив перешкоди. Про судове рішення йому стало відомо при ознайомленні зі справою у звязку із заявою дочок про поновлення термінів для предявлення виконавчого листа до виконання.

Просив скасувати рішення суду.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача і обґрунтування адвоката в підтримання скарги, заперечення позивачки, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Розглядаючи спір у межах позовних вимог, ухвалюючи рішення і частково задовільняючи позов, суд підставно і обґрунтовано виходив із встановленого і перевіреного факту непроживання у спірній квартирі понад шість місяців без поважних причин відповідачки ОСОБА_4 і її сина ОСОБА_6, та відсутності законних підстав для визнання ОСОБА_6'. ОСОБА_8 такою, що втратила право користування приміщенням у квартирі.

Суд також зробив вірний висновок щодо створення позивачці і її двом неповнолітнім тоді дочкам перешкод у проживанні вселенні в квартиру з боку відповідача - колишнього чоловіка і батька.

Висновок суду відповідає розясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 із наступними змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України.

Рішення ґрунтується на повно, всебічно і обєктивно зіпсованих обставинах, відповідає вимогам ст.ст. 10,11, 57, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст.ст. 964, 71, 72 ЖК України, доводи апеляційної скарги його не спростовують тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303 - 305, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 4 липня 2002 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: