Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2010 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Волкобоєвій А.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої злочином,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алло» 11 лютого 2009 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом, в якому зазначив, що 03 червня 2007 року приблизно о 03 годині 45 хвилин ОСОБА_3 (надалі Відповідач 1), ОСОБА_4 (далі Відповідач 2), ОСОБА_2 (далі Відповідач 3) (разом далі Відповідачі), вступивши у попередню змову, шляхом розбиття склопакету металопластикових вхідних дверей проникли до приміщення магазину ТОВ «Алло» та таємно викрали товарно матеріальні цінності, які належали ТОВ «Алло», а саме: 15 мобільних телефонів на суму 21308,00 грн., пошкоджені товарно матеріальні цінності, які належали ТОВ «Алло», а саме: 8 мобільних телефонів, які були уцінені на суму 288,73 грн. Розмір збитків, спричинених проникненням відповідачів до приміщення магазину ТОВ «Алло» - полагодження металопластикових вхідних дверей, які були розбиті відповідачами, складає 1350,00 грн. Вказаним злочином ТОВ «Алло» була завдана матеріальна шкода на суму 22946,73 грн.

12 червня 2007 року Ленінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області за цим фактом була порушена кримінальна справа № 67071527. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2008 року відповідачі визнані винними у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 року вирок Ленінського районного суду від 11 липня 2008 року у відношенні відповідачів в частині рішення суду відносно цивільного позову ТОВ «Алло», скасовано, справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні від 12 жовтня 2009 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» вартість викрадених товарно матеріальних цінностей у розмірі 21029,86 грн., упущену вигоду у розмірі 278,14 грн., 1350,00 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» вартість уцінки товарно матеріальних цінностей у розмірі 288,73 грн.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_1, посилаючись на обставини викладені у позові, позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач 1 ОСОБА_3, допитаний за місцем відбування покарання у Держівській виправній колонії № 110, в письмових поясненнях позовні вимоги визнає частково. (а.с.78).

Допитаний за місцем відбування покарання у Білозірській виправній колонії № 105 відповідач 2 ОСОБА_4, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 81).

В судовому засіданні відповідач 3 ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення судом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Підставою звернення позивача до суду із позовом є захист прав та майнових інтересів потерпілої від злочину особи на отримання відшкодування шкоди.

У звязку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, представника позивача, з`ясувавши обставини у справі та перевірив їх письмовими доказами вважає, що позовні вимоги належать задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ОСОБА_5 № 408/0206/01 проведення інвентаризації в магазині «Алло» за адресою: м. Дніпропетровськ, провулок Парусний,7 від 03 червня 2007 року виявлено кількість недостатньої продукції, в звязку з крадіжкою від 03 червня 2007 року в кількості 15 штук, зовнішньо ушкоджений товар, в звязку з крадіжкою у кількості 8 штук та товар без зовнішнього ушкодження, який знаходився на підлозі біля вітрини в кількості 4 штуки (а.с. 43).

В результаті пошкодження товару, який постраждав 03 червня 2007 року під час крадіжки в приміщенні магазину «Алло», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пров. Парусний, 7, згідно діючій в компанії «Алло» «процедурі уцінки ТМЦ», співробітниками основного складу уцінки № 118 була проведена уцінка товару в кількості 11 штук, вартість уцінки складає 288,73 грн. (а.с. 44).

ОСОБА_5 № 10/07 від 16 липня 2007 року та платіжного доручення № 1870 від 25 липня 2007 року ТОВ «Будівельною компанією «СТК» виконані ремонтно будівельні роботи, а саме: полагодження метало пластикових вхідних дверей, які були розбиті відповідачами, в сумі 1350,00 грн. (а.с.45-47, 48).

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2008 року ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання в вигляді 5-ти років позбавлення волі. ОСОБА_4 визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання строком позбавлення волі 4-ри роки. ОСОБА_2 визнати винним в скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст. 27, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання в вигляді 3-х років позбавлення волі. Відповідно до ст..ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування покарання, встановив засудженому виправний строк 1 рік ( а.с. 15-35).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2009 року апеляційну скаргу засуджених ОСОБА_3, ОСОБА_4, їх захисника адвоката ОСОБА_6, залишено без задоволення.

Апеляцію прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, задоволено частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2008 року у відношенні ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову відмінено, а справу в цій частині направлено на новий розгляд в той самий суд а порядку цивільного судочинства (а.с. 9-14).

У відповідності до ч.4 ст. 61 ЦПК України, зазначений вирок у кримінальній справі є обов'язковим для суду, що розглядає цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, тобто є обставиною, яка не потребує доказування.

Таким чином, аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що вина відповідачів у скоєнні злочину у відношенні до позивача 03 червня 2007 року є встановленою.

За ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ОСОБА_5 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом зазначених положень, єдиною підставою цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. За загальним правилом, завдана шкода відшкодовується у повному обсязі. В цьому випадку мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

Як зазначає представник позивача, збитки ТОВ «Алло» у вигляді упущеної вигоди (доходи, які могло товариство з обмеженою відповідальністю «Алло» реально отримати за звичайних обставин при реалізації споживачам викрадених товарно матеріальних цінностей), що дорівнює різниці між ціною реалізації цих товарів та ціною закупівлі товару та становить 278,14 грн.

Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, в солідарному порядку, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» вартість викрадених товарно матеріальних цінностей у розмірі 21029,86 грн., упущену вигоду у розмірі 278,14 грн., збитки у розмірі 1350,00 грн., вартість уцінки товарно матеріальних цінностей у розмірі 288,73 грн., всього у сумі 22 946 грн.73 коп.

В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У звязку з тим, що позивач в силу ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за № 7-93 «Про державне мито» звільнений від сплати державного мита, в силу частини 3 статті 88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини рішення, в звязку з чим, суд, суд вважає за необхідне стягнути із співвідповідачів на користь держави у рівних частках судовий збір у розмірі 229,00 грн. та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн.

З урахуванням наведеного, керуючись ст.9, ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, ст.ст. 22, ч.1 ст.1166 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року за № 7-93 «Про державне мито», ст.ст.10,11,59,60, 88, 209 п.3, 212, 213-218 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої злочином - задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алло» (49035, м. Дніпропетровськ, вул. Юдіна, 6, р/р 3917 в АКІБ «УкрСиббанк» в м. Харкові, МФО 351005, ) у відшкодування завданої злочином майнової шкоди суму у розмірі 22 946 грн.73 коп. (двадцять дві тисячі девятсот сорок шість грн. 73 коп.)

Стягнути із ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, в рівних частках на користь держави судовий збір в сумі 229,00 грн. (двісті двадцять девять грн.. 00 копійок) та витрати на інформаційно технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. (Сто двадцять гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд Ленінського району м.Дніпропетровська у порядку подання заяви про це протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення суду і подання апеляційної скарги протягом 20-ти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження якщо заяву про це не було подано; якщо була подана заява про апеляційне оскарження рішення суду, але апеляційна скарга не була подана в строк, то рішення набирає законної сили після закінчення цього строку; якщо подана апеляційна скарга, то рішення суду набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення оголошені в судовому засіданні 03 березня 2010 року.

Повністю рішення складено 05 березня 2010 року.

Суддя В.С. Шавула