Справа № 22ц - 917 /2010р. Категорія п. 37
Головуючий у 1 інстанції Невойт П.С. Доповідач : Петричка П.Ф.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року березня 29 дня Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Петричка П.Ф.

Суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

При секретарі: Панчуку І.С.

З участю позивача ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_1 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 2008 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, третьої особи - Третьої Львівської державної нотаріальної контори, про усунення від права спадкування,

встановила:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову. Привівши обставини справи, вважаючи рішення суду незаконним і необгрунтованим внаслідок неправильного встановлення обставин справи і неправильного дослідження доказів, в апеляційній скарзі позивач вказав, що суд безпідставно визначив відсутність доказів безпорадного стану спадкодавця внаслідок тяжкої хвороби та віку та не врахував ухилення відповідачів від утримання батька.

Просив скасувати рішення суду і задоволити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача і обґрунтування адвоката в підтримання скарги, заперечення представника і відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

У пункті 6 постанови від 30.05. 2008 р. №7 „ Про судову практику у справах про спадкування Пленум Верховного Суду України розяснив, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобовязана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи ( інших спадкоємців або територіальної громади ). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обовязку щодо надання допомоги, її необхідність для існування

спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такої особою встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віко». Тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умом свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Розглядаючи спір, ухв'алюючи рішення і відмовляючи в задоволені позову за безпідставністю позовних вимог, суд підставно і обґрунтовано виходив: відсутності факту перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреби допомоги і піклування та свідомого ухилення спадкоємців - відповідачів від надання допомоги спадкодавцеві.

Судом встановлено, що позивач не повідомляв дочок свого брата про перебування останнього у лікарні, що у певній мірі впливало на можливість їх участі догляду за батьком, який проживав окремо і , хоча був у похилому віці за допомога не звертався, оскільки такої не потребував, будучи матеріально забезпечені перебуваючи у достатньо активному стані, стосовно до його віку у 83 роки. Ні повідомляв про потребу допомоги і піклування відповідачів і позивач - їх дядьк проживаючи в одному з ними місті Львові і маючи можливість спілкування.

Сам спадкодавець спілкувався і відвідував колишню дружину - мати відповідачів, з онуком і не заявляв про потребу стороннього догляду, допомоги: піклування.

Позивач не спростував тверджень відповідачів щодо запізнілого повідомлення про перебування їх батька в лікарні, щодо їх участі у похованні батьків не довів безпорадного стану спадкодавця і свідомого ухилення відповідачів ве надання допомоги спадкодавцеві, нереагування ними на повідомлення.

Колегія суддів приймає до уваги, що склавши 26.05.1995 р. заповіті користь позивача, вже 4.07.1995 р. спадкодавець склав новий заповіт у користь іншого брата - ОСОБА_7, який проживав у м. Києві і це» заповіт не скасований.

Отже, рішення суду ґрунтується на повно всебічно і обєктивні зясованих обставинах, відповідає вимогам ст.ст. 10,11,57,60, 212 - 215 ЦПК У країни) ст.ст. 1222 - 1224 ЦК України, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тон; підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303 - 305, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313 - 315, 319 ЦПК Україні колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 24 грудня 201 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часі може бути оскарженою в касаційному порядку протягом двох місяців подачеіі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: