Справа № 2-1066/10
Провадження № 2-1066/10
РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представника позивача ОСОБА_1, представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ІЗОТОВОЇ ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради про вселення, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення.

В заяві вказувала, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08.04.2009 року за нею та її сином ОСОБА_7 визнано право користування квартирою №62 по вулиці Генерала Карпенка 1-а в м. Миколаєві. Відповідач ОСОБА_5, навіть після ухвалення судових рішень, продовжує перешкоджати у вселенні і користуванні цим житлом, чим порушує її право, а також право їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_7 на проживання в спірній квартирі.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила вселити її разом з ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалами суду від 22.04.2010 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_6, а в якості третьої особи без самостійних вимог Службу у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_4 позов підтримала та наполягала на його задоволенні.

Представник служби у справах дітей адміністрації Заводського району виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважав, що виходячи з інтересів малолітньої дитини ОСОБА_7 позов ОСОБА_4 слід задовольнити.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень посилались на те, що ОСОБА_4 не є на даний час членом його сімї, має з дитиною у власносності інше житло. ОСОБА_5 є власником спірної однокімнатної квартири і задоволення позову буде порушувати його права як власника. Крім того, він створив нову сімю, проживає разом з дружиною в спірній квартирі і вселення ОСОБА_4 з дитиною буде суперечити вимогам житлового законодавства.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04.06.1998 року відповідач ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2. Відповідно до наданої копії технічного паспорту, зазначена квартира є однокімнатною, житловою площею 16,8 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м.

З липня 1998 року ОСОБА_4 проживала без реєстрації у спірній квартирі разом з ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах, від яких у 2003 році у них народилася спільна дитина ОСОБА_7

В жовтні 2007 року ОСОБА_4 вимушено, за наполяганням ОСОБА_5 залишила спірну квартиру.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2008 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 08.04.2009 року задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права користування житловим приміщенням. За ОСОБА_4 та малолітнім сином ОСОБА_7 визнано право користування квартирою №62 в будинку №1-А по вулиці Генерала Карпенка в м. Миколаєві, з підстав факту вселення позивачки з дозволу власника і ведення з ним спільного господарства.

Згідно з вимогами частини 2 ст.64, частини 1 ст.156 ЖК України, особи, які вселилися в жиле приміщення з дозволу власника будинку (квартири) в якості членів його сімї та спільно проживають і ведуть з ним спільне господарство, набувають право користування цим приміщенням, якщо між ними при вселенні не було іншої домовленості про порядок користування. Зазначені права членів сімї є похідними від права власності, а тому продовжують існувати на протязі всього часу збереження власником права власності на квартиру, за виключенням випадків, встановлених законом.

Оскільки право користування спірною квартирою (яке передбачає і право проживання) закріплено за ОСОБА_4 і її малолітньою дитиною судовим рішенням і вони в подальшому не позбавлені такого права, але з часу прийняття судового рішення по теперішній час не можуть скористатись ним та вселитись в квартиру АДРЕСА_2 з вини відповідача ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про вселення є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_5 29.08.2009 року уклав шлюб з громадянкою ОСОБА_8 ОСОБА_6, що підтверджується наданою суду копією свідоцтва про шлюб.

Позивачка ОСОБА_4 та її малолітній син мають у власності по 1/5 частини квартири АДРЕСА_3. Відповідно до довідки КП ММБТІ від 01.03.2010 року зазначена квартира належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2008 року. Відповідно до наданої суду довідки ЖЕД-6 в зазначеній квартирі проживає 5 осіб.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги доводи представників відповідачів на підтвердження заперечень проти позову про те, що ОСОБА_4 не є на даний час членом його сімї, ОСОБА_5 є власником спірної однокімнатної квартири і задоволення позову буде порушувати його права як власника, проживає разом з дружиною в спірній квартирі і вселення ОСОБА_4 з дитиною буде суперечити вимогам житлового законодавства.

Так, зазначені обставини виникли з вини самого відповідача ОСОБА_5 після закріплення за ОСОБА_4 і їх дитиною права користування спірною квартирою судовими рішеннями, про які відповідач знав і мав виконувати.

Суд також не приймає до уваги доводи представників відповідача про те, що ОСОБА_4 і ОСОБА_7 мають право власності на інше житло.

На думку суду, той факт, що ОСОБА_4 і ОСОБА_12 належить на праві власності по 1/5 частині в однокімнатній квартирі АДРЕСА_3, де проживає 5 осіб і де на долю ОСОБА_4 і її дитини приходиться лише 2,6 кв.м житлової площі, є лише формальною обставиною, яка не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про вселення.

На підставі викладеного, керуючись ст.156 ЖК України, ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 задовольнити.

Вселити ОСОБА_4 і ОСОБА_7 в квартиру АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 45 гривень 50 копійок у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК