Справа № 2-5150/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 р., м. Маріуполь, Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі Широковій Г.К., за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, що діє також як представник відповідачки за первісним позовом та позивачки з зустрічним позовом - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» про визнання права на оскарження рішення третейського суду, визнання недійсною третейської угоди та скасування рішення третейського суду, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про визнання, що ОСОБА_3 діяв з перевищенням повноважень, розпоряджаючись її майном -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2008 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» (далі - Третейський суд), який уточнила в червні 2009 р., посилаючись на те, що рішенням Третейського суду від 25.09.2007 р. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 визнаний недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного 25.12.2003 р. між ОСОБА_4 (даруватель) в особі її представника ОСОБА_7 з однієї сторони, та ОСОБА_1 (обдарований) з другої сторони. Тим же рішенням за ОСОБА_8 визнано право власності на зазначену квартиру. Підставою для розгляду справи стала третейська угода від 20.07.2007 р., укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, якою останні домовилися про розв'язання усіх спорів, розбіжностей, вимог або претензій щодо визнання недійсним договору дарування зазначеної квартири у вказаному Третейському суді. Таку третейська угоду ОСОБА_1 вважає незаконною, як укладену між неналежними сторонами, оскільки позивачка була притягнута до участі у справі у не якості сторони, а третьої особи. Третейський суд в подальшому прийняв завідомо незаконне рішення, яким вона позбавлена права на квартиру, та не змогла оскаржити рішення. Тому просила визнати недійсними вказані третейську угоду та рішення суду, визнавши за нею право на його оскарження.

В квітні 2009 р. ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, зазначивши, що рішення Третейського суду від 25.09.2007 р., що оспорюється ОСОБА_1, було прийнято на підставі того, що раніше Третейським судом було визнано недійсною довіреність від 24.04.2003 р., що видана ОСОБА_4 ОСОБА_3, якою останньому надавалося право управління та розпорядження майном довірителя. ОСОБА_1 мала змогу приймати участь у засіданні третейського суду, висувати власні вимоги, але відмовилася від цього із власної ініціативи. У зв'язку із тим, що довіреність визнана недійсною, просила визнати, що ОСОБА_3, укладаючи угоду дарування від її імені, діяв з перевищенням повноважень, розпоряджаючись її майном.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 первісний позов підтримали, просивши його задовольнити з підстав, зазначених в заяві. Зустрічний позов не визнати. Пояснили, що третейська угода та рішення Третейського суду були направлені на порушення її права власності, що є незаконним. Як третя особа ОСОБА_1 не могла за законом оскаржити рішення.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, письмово просила справу розглянути за її відсутності за участю її представника ОСОБА_3

Відповідач за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом, а також представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_3 в судовому засіла» позов ОСОБА_1 не визнав, позов ОСОБА_4 підтримав, пояснивши, що підстав для скасування рішення третейського суду немає, оскільки воно та третейська угода є законними. До того: ОСОБА_1 пропустила тримісячний строк на оскарження рішення суду. Просив в позові ОСОБА_1 відмовити, позов ОСОБА_4 задовольнити. Також свої заперечення проти позову ОСОБА_11 та пояснення на позов ОСОБА_4 подав в письмовому вигляді.

Представник Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» в судове засідання не з'явився, письмово просив розглянути справу за його відсутності, в запереченнях проти позову ОСОБА_1 пояснив, що Третейський суд не є юридичною особою та не наділений цивільною процесуальною правоздатністю та не може приймати участі судовому засіданні. Просив в позові ОСОБА_1 відмовити, оскільки рішення Третейського суду є законним, позивачка пропустила строк для оскарження.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та відмову у позові ОСОБА_4 на підставі наступних правових норм та встановлених обставин справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25.09.2007 р. по справі № 41/9 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 25.12.2003 р. між ОСОБА_4 (даруватель) в особі її представника ОСОБА_3 з однієї сторони, та ОСОБА_1 (обдарований) з другої сторони. Тим же рішенням за ОСОБА_4 визнано право власності на зазначену квартиру. 20.08.2007 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено третейську угоду, якою останні домовилися про розв'язання усіх спорів, розбіжностей, вимог або претензій щодо визнання недійсним договору дарування зазначеної квартири у вказаному Третейському суді. Ухвалою Третейського суду від 18.09.2007 р. ОСОБА_1 було залучено до участі у справі в якості третьої особи. Від участі у розгляді справи та відмовилася (матеріали справи № 41/9 Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» додаються).

У відповідності із ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду буд-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду при наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Таким чином, виходячи із змісту зазначеного Закону, третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона повинна відповідати вимогам цивільного законодавства, що передбачені ст. 203 ЦК України, тобто він не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Також ч. 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності із ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи..., незаконне заволодіння ним.

Оскільки оспорювана третейська угода була спрямована на заволодіння в незаконний спосіб майном ОСОБА_1, внаслідок чого Третейським судом були вирішені питання про цивільне право позивачки, яка виступала у справі у якості третьої особи.

ОСОБА_1 мала конституційне право на звернення до суду із позовом щодо третейської угоди та рішення Третейського суду.

Виходячи з наведеного та керуючись зазначеними нормами закону суд вважає, що Третейська угода є нікчемною. Додаткове визнання її недійсною не вимагається.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» недійсність третейської угоди є безумовною підставою для скасування рішення третейського суду.

За таких обставин оспорюване рішення Третейського суду має бути скасованим.

Суд не приймає до уваги посилання на те, що ОСОБА_1 пропущено тримісячний строк для звернення до суду, оскільки суд визнає третейську угоду нікчемною з власної ініціативи, і законодавством визнання судом правочину нікчемним строками не обмежено. Тому строк звернення позивачки до суду значення не має.

Крім того, Постійно діючий третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» не є юридичною особою, згідно ст. 7 Закону України «Про третейські суди», та не має цивільної правової правосуб'єктності, не може бути у справі стороною або іншою особою, що приймає участь у справі, тому у позові до зазначеної особи має бути відмовлено.

У зв'язку із цим позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Стосовно відмови у зустрічного позову ОСОБА_4 суд виходить з того, що позов пред'явлено до ОСОБА_1, а вимагається визнати неправомірними дії ОСОБА_3, який зазначений як третя особа. В процесі розгляду справи ОСОБА_4 не доповнювала свої вимоги, а чинне цивільно-процесуальне законодавство не передбачає право суду замінювати неналежну сторону у справі.

Оскільки рішення постановлено не на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вони мають відшкодувати ОСОБА_1 її судові витрати в загальному розмірі 16,00 грн. (8,50+7,50).

Також останні повинні доплатити на користь держави витрати на ІТЗ в сумі 29,50 грн., оскільки на час розгляду справи розмір таких витрат встановлений 37,00 грн., а ОСОБА_1 сплачено 7,50 грн. (37,00-7,50).

Керуючись ст.ст. ст.ст. 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236, ч. 3 ст. 244 ЦК України, ст.ст. 5, 7, 51 Закону України «Про третейські суди», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» про визнання права на оскарження рішення третейського суду, визнання недійсною третейської угоди та скасування рішення третейського суду - задовольнити частково.

Визнати нікчемною третейську угоду, укладену 20 серпня 2007 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про остаточне вирішення Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» усіх спорів, розбіжностей, вимог або претензій щодо визнання недійсним договору дарування квартири Рег. № 3439 від 25.12.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_10.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» від 25 вересня 2007 р. по справі № 41/9 за позовом до ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири № АДРЕСА_2, укладеного 25.12.2003 р. між ОСОБА_3, що діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_1, а також про визнання за ОСОБА_4 права власності на квартиру № АДРЕСА_2.

В позові ОСОБА_1 до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Український правовий союз» - відмовити.

В інших вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про визнання, що ОСОБА_3 діяв з перевищенням повноважень, розпоряджаючись її майном - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати позивачки в загальному розмірі 16,00 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь держави витрати на ІТЗ в розмірі 29,50 грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-ти денний строк з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя