Справа № 2-43/2010
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13.05.2010 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Горчакової О.І.,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3
«Про поділ будинку, надвірних будівель та земельної ділянки», -
30 квітня 2009 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачки про поділ житлового будинку, надвірних будівель та земельної ділянки. У первісному позові позивач ОСОБА_2 прохав призначити судову технічну експертизу (а.с.3-4).
Ухвалою від 05 травня 2009 року позовна заява була залишена без руху бо, наряду із іншими невідповідностями, не були визначені позовні вимоги (а.с. 14).
03 червня 2009 року позивачем подано заяву у якій він зазначає, що він прохає також у цивільній справі розглянути питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу р. і №1-400 від 24 березня 2000 року, зареєстрованого у Лозівській товарній Біржі та укладений між ним - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що 09 грудня 2008 року він дізнався про І порушення свого права, оскільки при здійсненні купівлі-продажу будинку, передачі грошових коштів не було, тому він вважає, що доки гроші не передані - право власності не І наступає. Позивач також зазначає, що в момент угоди він не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними. Відповідачка протягом десяти років, з моменту позовної давності, а не з моменту придбання, повинна була відкрито та чесно володіти ним. На думку позивача, була проведена фіктивна та вдавана угода між ним та ОСОБА_3, з метою приховування реальної угоди дарування або заповіту, при укладенні заповіту, ОСОБА_3 повинна була б виконувати певні умови, але укладення таких угод дорожче б коштувало (а.с. 19-20). 28 липня 2009 року ОСОБА_4 у судовому засіданні подав позовну заяву, уточнюючу вимоги. У ній він зазначає, що йому та відповідачці по справі, належить по х/г частині домоволодіння, розташованого за адресою: Харківська область смт. Панютино вул. Комінтерну б. 69. Відповідачка не проживає в цьому домі, комунальні послуги не сплачує за свою частину, не підтримує в належному стані домоволодіння. Враховуючи, що добровільно розділити будинок відповідачка не бажає, позивач змушений звернутися у суд з позовною заявою про поділ в натурі будинку, надвірних будівель та земельної ділянки і просить для вирішення питання можливих варіантів поділу - призначити судово-технічну експертизу.
10 червня 2009 року Ухвалою суду провадження у справі відкрито (а.с. 25)
Будинок був розміром 13x8,28, це він може підтвердити технічною довідкою. Коди вони з дружиною зареєструвалися у будинку, з 1985 року, а можливо і трохи раніше, він почав реконструйовувати будинок
заново: розібрав сіни, тамбур, зняв стару кришу. Газифікував будинок, зробив опалення, туалет та ванну. Проте, його настигло онкозахворювання, а його дружину паралізувало. Дружина запропонувала ОСОБА_3 оформити будинок на неї - ОСОБА_3 На що ОСОБА_3, як технік-архітектор, запропонувала зробити більш дешевий варіант оформлення - через купівлю-продаж. Насправді ніякої купівлі-продажу не було. Оформивши будинок на себе, ОСОБА_3 показала документи його дружині, його дружина почала плакати, оскільки пригадала за чоловіка - позивача, а ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання піклуватися за його дружиною і за це дружина дарувала їй будинок. Але ОСОБА_3 покинула дружину паралізованою на два роки. Тому позивач вважає, що це майно повинно перейти йому. За будинком ОСОБА_3 не доглядає, не проводить ремонти. Протягом двох років вона була у будинку всього два рази. Тому позивач прохає установити його власність в будинку № 69 по вул. Комінтерна в смт. Панютино.
Добровільно провести реальний розподіл будинку вони не можуть.
Крім того, позивач ОСОБА_7 зробив заяву про те: дослівно: «...Позовну заяву писав ОСОБА_8, і моє прізвище там зазначав. Тому що я прийняв його добре та не зміг йому все докладно об'яснити. Родичем мені ОСОБА_8 не є, про написання позовної заяви я його не прохав, він сам як знайомий з дрібних питань, було таке зіткнення по судовим питанням, я зі своїм горем, що у мене не вдається розділити будинок, а він своє додає та додає. З питань житлового фонду, якщо це розумне питання то я його підтримую, а щоб куча була - не підтримую. Я говорив йому, що я цього не можу робити, а він щоб я або платив за це все, я не знаю. Я казав, що я не можу за станом здоров'я, він не послухав, а тепер зустрічає мене та обмовляє. Каже про те, чого я не говорив, а він стверджує, що я це раніше казав, але ж я пам'ятаю, що я казав. ОСОБА_8 висловлює мені погрози, щоб при дотриманні рішення суду на домоволодіння, я виїздив звідти, він вважає, що я «головой не Ісработаю», може щоб бути власником, каже, щоб я записав його доньку, щоб та була власником будинку. Я не погодився, а він з насмішкою Зазначив, щоб до якогось там числа йому це було. Приїздив він і зі своєю донькою та зятем та казав «Вот посмотри на нее, какая она красивая".
У зв'язку з заявою ОСОБА_2 про дії гр. ОСОБА_8, судом була призначена перевірка. (а.с. 46).
Згідно відповіді Лозівського міжрайонного прокурора Харківської області від 27 серпня 2009 року вих. № 2453 вих (а.с. 67) Лозівським МВ ГУМВС України було проведено перевірку за фактом погроз гр. ОСОБА_2 з боку гр. ОСОБА_8
08 липня 2010 року у судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що свої позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує нормами Цивільного Кодексу України, який вступив у дію з 01 січня 2004 року. Договір купівлі-продажу житлового будинку № 69, розташованого за адресою: смт. Панютино Лозівського району Харківської області по вул. Комінтерну, був укладений 24 березня 2000 року між ОСОБА_9, за яку діяв на підставі її доручення ОСОБА_2, та нею. На період укладення договору ОСОБА_10 була єдиним власником спірного житлового будинку на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою 09 квітня 1982 року. ОСОБА_9 доводилася їй - ОСОБА_3 двоюрідною сестрою, а фактично була, як рідна сестра, її мати - ОСОБА_11, виховувала її з трирічного віку, оскільки вона залишилася сиротою.
Вищезазначений будинок - це спадкоємна нерухомість їх сім'ї, тому ОСОБА_9 ще 12 лютого 1997 року у заповіті на випадок своєї смерті заповіла їй - позивачці, усе своє майно, у тому числі і належний будинок по вул. Комінтерна, 69 в смт. Панютино. У 2000 року ОСОБА_9 захворіла та вирішила оформити на Відповідачку свою нерухомість, враховуючи, що вона також вкладала кошти у будівництво цього будинку, тому видала доручення на Позивача з метою оформлення договору купівлі-продажу будинку з нею - відповідачкою. У п. 2.3 договору купівлі-продажу викладено, що на час підписання договору розрахунки між сторонами вже проведені, тому ніяких грошей особисто позивачу вона не повинна платити. За умовами договору він складається у двох примірниках, один з яких залишається у справах біржі, а другий видається покупцю. Таким чином, твердження позивача, що вона викрала у нього другий екземпляр договору купівлі - продажу, не відповідає дійсності. Відповідачка не погоджується і з твердженнями позивача, що даний договір був удаваним або фіктивним, оскільки наміром ОСОБА_9 було здійснити перехід права власності на житловий будинок до відповідачки, а шлях такого переходу було узгоджено між ними, що відобразилося у її доручення, виданому на ім'я позивача ОСОБА_2 З цієї причини твердження позивача, що він не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними, на думку відповідачки, не відповідає дійсності. Укладаючи договір, ОСОБА_2 виконував доручення ОСОБА_9 Крім того, відповідачка вважає, що позивачем не наведено, що оспорюваним договором порушено його права та законі інтереси. Таким чином він взагалі не може бути позивачем за цим позовом, оскільки не був стороною договору, а діяв на підставі
доручення від імені власника будинку. На думку позивача, він дізнався про порушення свого права 09.12.2008 року. Проте із позовної заяви відповідачці не зрозуміло, з якими обставинами позивач саме 09 грудня 2008 року пов'язує початок перебігу строку позовною давності. Відповідачка вважає, що це твердження позивача не відповідає дійсності, оскільки: з моменту укладення договору | купівлі-продажу пройшло більш ніж 9 років; за договором дарування, укладеного між нею та І позивачем 04.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу за реєстровим № 754 - відповідачка подарувала позивачу ОСОБА_12 частину вищезазначеного житлового будинку (спірного), щоб після смерті дружини він був спокійний та не залишився без житла. На підставі викладеного, вона просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог.
Ухвалою від 10 серпня 2010 року по справі, за клопотанням і наполяганням позивача ;; ОСОБА_4, було призначено проведення судово-технічної експертизи. ОСОБА_2 дав згоду на оплату вартості експертизи.
Відповідачка вважала за недоцільне призначати експертизу, бо домоволодіння і так видно - : розділити неможливо із-за невеликої земельної ділянки, розташування житлового будинку, який дуже старий, та надвідних споруд. Тому вона не бажає гроші викидати навітер.
Вирішення Експертизи поставлено наступні питання:
2.Які варіанти поділу домоволодіння, надвірних будівель та земельної ділянки можливі?
3.Які варіанти поділу будинку можливі з урахуванням проведеного переобладнання будинку (проведення газу та у зв'язку з цим добудов)?
4.Які конкретно роботи потрібно виконати по переобладнанню будинку і які матеріальні витрати на це по кожному варіанту слід буде витратити, з ким необхідно погодити ці переобладнання?
5.Які можливі варіанти поділу земельної ділянки у відповідності із частками у праві власності і за фактичним користуванням?
1. Проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. проф. ОСОБА_13 (а.с. 63-64).
05 березня 2010 року на адресу суду із Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. проф. ОСОБА_13 надійшов висновок будівельно-технічної експертизи № 7337/752/753 від 22 лютого 2010 року (далі за текстом - Експертиза) (а.с. 101-118).
У експертизі зазначено, що із дослідження
-2 питання: Виходячи із розташування житлового будинку, планування і розмірів І приміщень, технічного стану його конструктивних елементів, розташування надвірних І будівель, розмірів і конфігурації земельної ділянки, часток співвласників будинку, на
- 3 питання: Відповідно до матеріалів Інвентарної справи, на момент дарування '/г частину будинку ОСОБА_4 , переобладнання житлового будинку (проведення газу та у зв*язку з цим добудови), входили у загальну власність дарувальника ОСОБА_3 Виходячи з викладеного, запропонований варіант поділу будинку та надвірних споруд (з відступом від часток кожного із співвласників), враховує проведення переобладнання будинку (проведення газу та у зв*язку з цим добудови).
- 4 питання: зазначено які необхідно зробити переобладнання і вказано, що експерту невідомі матеріали, які будуть використані при виконанні переобладнань житлового будинку для виділення частки із спільного майна в натурі, тому визначити матеріальні витрат, необхідні для виконання переобладнань, не уявляється можливим (а.с. 113).
У судовому засіданні 31 травня 2010 року Позивач позовні вимоги, викладені у уточненій позовній заяві,підтримав у повному обсязі. Він згоден з варіантом поділу будинку, запропонованому у висновку експерта, який виділений у висновку експертизи жовтим кліром.
Також він згоден сплатити відповідачці різницю між долями, яка складає 13 000 гривень, але у нього на даний час у нього таких грошей не має бо він людина похилого віку і - не мільйонер.
Просив стягнути з відповідачки половину вартості експертизи, яка була ним оплачена у повному обсязі, про що надав свою письмову заяву. Квитанцію про оплату вартості експертизи не надав.
У судовому засіданні 31 травня 2010 року Відповідачка позовні вимоги не визнала у повному обсязі, підтримала доводи викладені нею у запереченні на позовну заяву. Також додала, що висновок експерта їй зрозумілий. Але зазначила, що оцінка будинку була проведена без урахування того, що будинок збудований з різних будівельних матеріалів, тому що він будувався не одразу, а добудовувався частинами у різний період часу. Також у плані приміщення 1-5 - ще дерев'яні сходи, що ведуть на горище, це не може бути використано як корисна площа, тому вона не може входити в розрахунок долей; приміщення і 1-4 це вихід у підвал, тому якщо ці 5 кв.м. виключити з розрахунку долей, то площа частки кожного зміниться. Також у запропонованому одному варіанті розподілу не зазначено, де повинен бути встановлений котел, якщо мали на увазі, що у санвузлі, то поряд розташовано підвал, а за нормативами газової організації, вона не надасть дозволу. Крім цього будинок виходить на трасу, і якщо побудувати тамбур і зробити вихід, то будуть порушені архітектурні норми.
На переобладнання вона не погоджується. Вона також не згодна отримати від позивача різницю між долями, яка складає 13 000 гривень, вона бажає проживати у домі і не має свого житла.
Раніше з ОСОБА_2 вони домовлялися добровільно вирішити спір за цей же будинок. Він мав намір поїхати до своїх рідних до м. Полтава, цей будинок продати, кошти розділити і ОСОБА_2 та вона придбали собі житло. Вона вважає що єдиний варіант вирішення спору, це продати будинок, а кошти розділити.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач та Відповідачка є співвласниками домоволодіння.
Відповідачка - ОСОБА_3 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки № 12 від 10 травня 2010 року вказана квартира належить на праві особистої власності - ОСОБА_14, також у цій квартирі прописані: ОСОБА_15 та ОСОБА_16, з ними проживає ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Згідно технічного паспорту від 10 квітня 2009 року (л.д. 10-13) фізичний знос житлового будинку літ. «А-1» в цілому становить 49%, що згідно «Правил визначення фізичного зносу житлових будинків» відповідає оцінці - «незадовільний» - експлуатація елементів будівлі можлива лише при умові проведення їх ремонту».
Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 344: станом на 21.02.1963 року дах над житловим будинком - 4-х скатний, станом на 04.08.2007 року - дах над житловим будинком 2-х скатний та його технічний стан - «наявна гниль та механічні пошкодження».
Установлено, що ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_9 на підставі її доручення, та ОСОБА_3, укладаючи договір купівлі-продажу № 1-400 від 24 березня 2000 року, мав на меті те, що він буде проживати у спірному будинку. Зазначений договір зареєстрований на товарній біржі "Лозівська товарна біржа" відповідно до протоколу біржового контракту № 400 від 23.03.2000 року. Сторони зареєстрували даний договір в І Лозівському бюро технічної інвентаризації 04 січня 2002 року за № 4-1-609.
Відповідачка ОСОБА_3 не погоджується на зменшення її частки та не погоджується І на отримання компенсації за її частку. ОСОБА_3 зазначала, що в результаті поділу всі комунікації залишаться у власності ОСОБА_2, а висновком експертизи не врахована вартість влаштування автономної системи опалення, водопостачання у виділеній і їй частині будинку; що відсутня згода виконавчого комітету місцевої ради на здійснення перепланування та переобладнання в будинку за запропонованим варіантом поділу та про те, що вартість будинку не є дійсною вартістю.
На підставі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не І допускається згідно із законом або єнеможливим (частина друга статті 183 ЦК України), 1 співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може Я бути надана лише за його згодою.
При цьому суд враховує роз'яснення, викладені в підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного І Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину І будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в І ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.
У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої ради (ст. 152 ЖК України).
У сторін по справі відсутній дозвіл виконкому місцевої ради на переобладнання та перепланування будинку та погодження варіанту поділу будинку із відповідними службами (органами державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекції, газового господарства) про допустимість пов'язаних із цим переобладнань.
За висновками експертизи (а.с. 110-118) від 22 лютого 2010 року поділ в натурі житлового будинку технічно не можливий, проте визначено можливий варіант користування сторонами житловим будинком. Але сторони про це питання не порушувать
У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 155 ЖК України - жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків установлених законом.
Відповідно до ст.79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно зі ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були їм раніше надані у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Надано один варіант поділу будинку та надвірних споруд, але для цього необхідне проведення переобладнання будинку (проведення газу та у зв'язку з цим добудови). Вказано конкретні роботи, які потрібно виконати по переобладнанню будинку по наданому варіанту розподілу. Визначити матеріальні витрати, необхідні для виконання переобладнань не уявляється можливим, з причин вказаних у дослідженні. Вказано з ким необхідно погодити переобладнання.
Надано один варіант порядку користування земельною ділянкою у відповідності із частинами співвласників. Виходячи із розташування житлового будинку, розташування надвірних будівель, розмірів і конфігурації земельної ділянки, часток співвласників будинку, надати варіанти поділу будинку, надвірних будівель та
Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, експерта, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ будинку, надвірних будівель та земельної ділянки не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача ОСОБА_2 у яких він прохає розглянути питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу р. №1-400 від 24 березня 2000 року, зареєстрованого у Лозівській товарній Біржі, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 299 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 28 квітня 1978 року № З "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (з наступними змінами), під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.
Судом установлено, що ОСОБА_2 діяв від імені ОСОБА_9 на підставі її доручення, та ОСОБА_3, укладаючи договір купівлі-продажу № 1-400 від 24 березня 2000 року, мав на меті те, що він буде проживати у спірному будинку. Зазначений договір зареєстрований на товарній біржі "Лозівська товарна біржа" відповідно до протоколу біржового контракту № 400 від 23.03.2000 року. Сторони зареєстрували даний договір в Лозівському бюро технічної інвентаризації 04 січня 2002 року за № 4-1-609.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному по-свідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі- продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).
Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю; а згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.
За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.
Разом з тим ч. З ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. У відповідності до ст. 55, ст. 56 ЦК УРСР (1963 р.) питання про недійсність угоди, укладеної громадянином, нездатним розуміти значення своїх дій та - недійсність угоди, укладеної внаслідок помилки - може ставити сторона угоди.
Інших доказів позивач не надав.
Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно до п.6 ч.І ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Частиною 5 Розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що до набрання чинності законом, який регулює порядок сплати і розміри судового збору, судовий збір при зверненні до суду сплачується у порядку і розмірах, встановлених законодавством для державного мита.
Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, то судові витрати не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 6, 8, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 79, 209, 212, 213-215, 214, 218 , ЦПК України; ст. 216 ЦК України; ст. 55, ст. 56 ЦК УРСР (1963 р.); ст.ст. 152-155 ЖК України; ст.ст. 79, 81 ЗК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"; Постановою Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок"; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", суд -
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківськоїобласті через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але

апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений статтею 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий у судовому засіданні суддя: О.І.Горчакова