Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-334/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» березня 2010 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і його представника ОСОБА_4, третіх осіб: ОСОБА_5 й ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що 28 вересня 2006 року ОСОБА_3 взяв у нього в борг 89 000 доларів Сполучених Штатів Америки строком до 12 жовтня 2006 року, про що була складена письмова розписка.

Разом із тим, в обумовлений у письмовій розписці строк відповідач суму боргу не повернув й у подальшому відмовився від взятих на себе зобовязань. Просить стягнути з ОСОБА_3 на його користь: - суму боргу за договором позики в розмірі 533 110 грн. 00 коп.; - інфляційне збільшення боргу в сумі 239 899 грн. 50 коп.; - три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 33 826 грн. 92 коп., а всього 806 836 грн. 42 коп. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати в сумі 1 730 грн. 00 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити. При цьому вони пояснили, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 була домовленість про укладення договору позики на суму 89 000 доларів США. На підтвердження договірних зобовязань після одержання від ОСОБА_1 обумовленої суми грошових коштів ОСОБА_3 було складено письмову розписку із зобовязанням повернути гроші до 12 жовтня 2006 року.

Оскільки суму боргу ОСОБА_3 не повернув й у подальшому відмовився повертати одержані грошові кошти, просить позов задовольнити.

Крім того, позивачем ОСОБА_1 було наголошено на тому, що між ним та ОСОБА_3 й раніше існували договірні відносини. Він неодноразово надавав ОСОБА_3 у борг грошові кошти, про що останнім складалися письмові розписки. Відсотки за користування грошовими коштами ним не вимагалися й умовами укладених договорів позики вони не передбачалися. По попереднім позиковим зобовязанням ОСОБА_3 з ним розрахувався. ОСОБА_3 лише не повернув йому - 89 000 доларів США, які були передані останньому 28 вересня 2006 року в користування до 12 жовтня 2006 року. Грошові кошти ОСОБА_3 одержав у нього в офісному кабінеті у місті Києві. Для засвідчення договірних відносин й складення письмової розписки про одержання грошових коштів до кабінету був запрошений ОСОБА_6, який також поставив свій підпис в письмовій розписці.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому вони пояснили, що у 2003 році ОСОБА_3 взяв у борг в ОСОБА_1 80 500 доларів США. За користування вказаною грошовою сумою він повинен був сплатити ОСОБА_1 15% річних. Через деякий час він ще раз взяв у борг в ОСОБА_1 - 14 000 доларів США також під 15% річних. На підтвердження укладення договорів позики й одержання грошових коштів кожного разу ОСОБА_3 складалися письмові розписки. У подальшому він частково повернув одержані грошові кошти. Першого разу ним було повернуто ОСОБА_1 40 000 доларів США через ОСОБА_5, а другий раз безпосередньо ОСОБА_1 40 000 доларів США. Крім того, ним було сплачено ОСОБА_1 відсотки за користування грошовими коштами в сумі 2 000 доларів США, про що останнім була складена письмова розписка. Також ним було повернуто ОСОБА_1 14 000 доларів США й сплачено відсотки за користування цією грошовою сумою. Першу грошову суму в розмірі 40 000 доларів США ОСОБА_1 зарахував як відсотки за користування грошовими коштами, а другу грошову суму як часткове повернення боргу. При цьому ОСОБА_1 запропонував йому скласти нову розписку на всю грошову суму, а саме 89 000 доларів США при умові знищення попередніх розписок. Пропозиція ОСОБА_1 була прийнята ОСОБА_3 Однак при цьому на нього чинився певний психологічний тиск зі сторони ОСОБА_1 Письмову розписку його не примушували писати, до правоохоронних органів щодо неправомірних дій ОСОБА_1 чи інших осіб, повязаних із обставинами укладення договорів позики та письмових розписок він не звертався. ОСОБА_3 склав письмову розписку на 89 000 доларів США, однак ці грошові кошти він не одержував. Розписка на 89 000 доларів США лише дублювала попередні письмові розписки, які мали бути знищені. ОСОБА_3 наголосив, що дійсно у нього є моральний обовязок повернути ОСОБА_1 89 000 доларів США, однак ця сума складається як із частини неповернутого боргу, так і з нарахованих відсотків за користування грошовими коштами. ОСОБА_3 визнав, що приблизно він винен ОСОБА_1 50 000 доларів США. Оскільки відсотки в сумі 49 000 доларів США були нараховані ОСОБА_1 неправомірно, то в задоволенні цієї частини заявлених позовних вимог ОСОБА_3 просить суд відмовити.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 позов ОСОБА_1 підтримав й просив його задовольнити. Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_5 дав покази про те, що йому відомо про договірні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Декілька разів одержував від ОСОБА_3 грошові кошти для передання ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу.

У судовому засідання третя особа ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 підтримав й просив його задовольнити. Будучи допитаним в якості свідка ОСОБА_6 дав покази про те, що він був присутнім під час написання 28 вересня 2006 року ОСОБА_3 письмової розписки про одержання в борг 89 000 доларів США. Розписка складалася в офісному кабінеті ОСОБА_1 у місті Києві. При передачі грошей він не був присутній. Тиск на ОСОБА_3 не чинився. При написанні розписки в кабінеті окрім ОСОБА_1, ОСОБА_3 та нього нікого більше не було. Напередодні складення письмової розписки він був присутнім під час розмови ОСОБА_1 із ОСОБА_3, в якій останній просив дати йому в борг 89 000 доларів США.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено й позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 у судовому засіданні визнано, що дійсно наявна в матеріалах справи письмова розписка від 28 вересня 2006 року складена власноручно ОСОБА_3 й підписана ним (а.с.89).

Крім того, ця письмова розписка визнана також й третьою особою ОСОБА_6, який підтвердив, що вчинені в ній записи про те, що у його присутності ОСОБА_3 одержав грошові кошти в сумі 89 000 доларів США вчинені саме ним.

Зі змісту письмової розписки від 28 вересня 2006 року вбачається, що ОСОБА_3 взяв у борг в ОСОБА_1 у присутності ОСОБА_6 89 000 доларів США., які зобовязався повернути до 12 жовтня 2006 року.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст.ст. 625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки у судовому засіданні встановлено, що надана до суду позивачем ОСОБА_1 письмова розписка ОСОБА_3 про одержання від нього грошових коштів в сумі - 89 000 доларів США складена власноручно відповідачем (який при цьому зобовязався повернути обумовлену грошову суму до 12 жовтня 2006 року), що згідно із вимогами матеріального закону є підтвердженням укладення договору позики та його умов, відповідачем ОСОБА_3 до суду не надано жодних доказів того, що він грошові кошти в сумі - 89 000 доларів США у ОСОБА_1 не брав, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими.

Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що він винен ОСОБА_1 лише біля 50 000 доларів США не заслуговують на увагу й спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 неодноразово брав у борг в ОСОБА_7 грошові кошти.

Як вбачається із копії письмової розписки ОСОБА_3 від 24 квітня 2003 року (а.с.113), оригінал якої під час розгляду справи знаходився у позивача ОСОБА_1, ОСОБА_3 взяв у борг в ОСОБА_1 80 500 доларів США й зобовязався повернути цю грошову суму 24 квітня 2004 року. У цій розписці також зазначалося, що вона втрачає свою силу після нотаріального посвідчення договору позики й передачі в заставу квартир під номерами 1 та 2 по вулиці Лісковській, 39 у місті Києві.

Разом із тим, нотаріальне посвідчення договору позики не відбулося й квартири у заставу не були передані.

Згідно із письмовою розпискою ОСОБА_5 від 25 липня 2006 року (а.с.144-а) ним одержано для передання від ОСОБА_3 40 000 доларів США в рахунок погашення останнім боргу перед ОСОБА_1

З письмової розписки ОСОБА_5 від 03 листопада 2005 року (а.с.144-б) видно, що ним було отримано у ОСОБА_3 2 000 доларів США в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_1

Відповідно до письмової розписки ОСОБА_1 від 22 січня 2007 року (а.с.144-в) ним від ОСОБА_3 було одержано в рахунок часткового погашення боргу 40 000 доларів США.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердив, що дійсно ним було передано ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 40 000 доларів США та - 2 000 доларів США для передання ОСОБА_1

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 дав покази про те, що дійсно ним було одержано у ОСОБА_3 40 000 доларів США та 2 000 доларів США й передано ОСОБА_1

Крім того, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 складалася також письмова розписка про одержання у ОСОБА_1 в борг 14 000 доларів США до 01 березня 2004 року (а.с.195). Цю письмову розписку у судовому засіданні надав відповідач ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_5 дійсно привозив йому від ОСОБА_3 40 000 доларів США та 2 000 доларів США. Ним особисто у подальшому було одержано від ОСОБА_3 ще 40 000 доларів США. Всі ці грошові кошти ним одержувалися від ОСОБА_3 на погашення боргу, який підтверджується письмовою розпискою від 24 квітня 2003 року. По цій розписці ОСОБА_3 повернув йому на 1 500 доларів США більше. Цю грошову суму ОСОБА_3 йому дав з власної ініціативи у звязку із тривалим невиконанням боргових зобовязань. По борговим зобовязанням ОСОБА_3, які підтверджуються його письмовою розпискою від 24 квітня 2003 року (а.с.113) у нього претензій не має, не зважаючи на те, що її оригінал весь час знаходився у нього. Письмову розписку на суму 14 000 доларів США він раніше не бачив, грошових коштів по ній не передавав.

У судовому засіданні на підтвердження викладених пояснень про відсутність грошових вимог по борговим зобовязанням ОСОБА_3 на суму - 80 500 доларів США позивачем ОСОБА_1 та його представником було повернуто відповідачу ОСОБА_3 оригінал його письмової розписки від 24 квітня 2003 року про одержання цих грошових коштів.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні й спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами пояснення відповідача ОСОБА_3 та його представника про те, що в момент укладення письмової розписки від 28 вересня 2006 року, яка є предметом судового розгляду, на нього чинився психологічний тиск зі сторони ОСОБА_1 й до нього на зустріч він їхав з посиленою охороною, оскільки ним не було надано суду жодних доказів в обґрунтування цих пояснень й судом ці докази в порядку статті 10 ЦПК України не здобуто.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснив, що він не страждає на психічні захворювання, до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій позивача ОСОБА_1 чи інших осіб, які як на його думку мали місце під час складення письмової розписки 28 вересня 2006 року, він не звертався.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні й пояснення відповідача ОСОБА_3 про те, що ним по борговим зобовязанням перед ОСОБА_1 сплачувалися останньому проценти. Досліджені у судовому засіданні письмові розписки та інші матеріали справи не містять даних про те, що за користування грошовими коштами було передбачено сплату процентів. Ця обставина також заперечується й позивачем ОСОБА_1

Статтею 1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

У судовому засіданні треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, допитані як свідки, дали покази про те, що вони особисто не були присутніми при передачі грошових коштів в сумі 89 000 доларів США. Лише ОСОБА_6 був присутнім під час складення ОСОБА_3 письмової розписки.

Судом приймаються покази наголошених третіх осіб, допитаних як свідків, по обставинах укладення договору позики від 28 вересня 2006 року, який є предметом судового розгляду, та договору позики від 24 липня 2003 року, який хоча й не є предметом судового розгляду, однак був досліджений у сукупності із іншими доказами в справі, з метою повного, всебічного і обєктивного засування обставин справи, встановлення суті правовідносин, що виникли між сторонами та їхньої правової природи.

Покази третіх осіб ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо обставин передачі грошових коштів позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 та їхнього розміру судом до уваги не беруться відповідно до вимог статті 1051 ЦК України.

Суд приходить до висновку, що досліджена у судовому засіданні розписка ОСОБА_3 від 28 вересня 2006 року (а.с.89) підтверджує укладення між ним та ОСОБА_1 договору позики та його умов. Наявність цієї письмової розписки у позивача ОСОБА_1 засвідчує його право вимагати повернення грошей. Знаходження у позивача ОСОБА_1 письмової розписки ОСОБА_3 про одержання грошових коштів в сумі 80 500 доларів США від 24 квітня 2003 року й повернення її у судовому засіданні відповідачу ОСОБА_3 свідчить про відсутність у нього грошових вимог, а у ОСОБА_3 - боргових зобовязань за цією розпискою. Письмова розписка ОСОБА_3 не замінює собою договір позики. Недодержання сторонами обовязкової письмової форми договору позики не має своїм наслідком визнання такого правочину недійсним.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на нормах матеріального права. Разом із тим, позивачем ОСОБА_1 невірно взято за основу при визначенні суми боргу в національній валюті України (гривні) - курс іноземної валюти, яка ним визначена на момент звернення до суду із позовом.

Судом встановлено, що на час постановлення судового рішення в цій справі, тобто станом на 29 березня 2010 року Національним банком України встановлено наступний курс іноземної валюти - долара США до національної грошової одиниці гривні: 1 долар США = 07 грн. 93 коп.

Таким чином, сума боргу 89 000 доларів США складає 705 770 грн. 00 коп. (89 000 доларів США х 7 грн. 93 коп. = 705 770 грн. 00 коп.)

Крім того, відповідач ОСОБА_3 повинен сплатити позивачу ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми, що становить з 13 жовтня 2006 року по 29 березня 2009 року 46 742 грн. 80 коп.

При обчисленні трьох процентів річних від простроченої грошової суми, суд визначає основну суму грошового зобовязання по курсу іноземної валюти долара США по відношенню до української гривні станом наступний день після виникнення зобовязання по поверненню одержаних грошових коштів (12 жовтня 2006 року), а саме станом на 13 жовтня 2006 року 1 долар США = 05 грн. 05 коп.

При обчисленні трьох процентів річних сума основного зобовязання складатиме 449 450 грн. 00 коп. (89 000 доларів США х 05 грн. 05 коп. = 449 450 грн. 00 коп.).

Період прострочення виконання грошового зобовязання становить з 13 жовтня 2006 року по 29 березня 2010 року (день постановлення судового рішення) включно, тобто 1 264 дні.

Таким чином, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання, які повинен сплатити відповідач ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1, складають 46 742 грн. 80 коп. (- 2006 рік (80 днів) 0,66 %; - 2007 рік (365 днів) - 3 %; - 2008 рік (366 днів) 3 %; - 2009 рік (365 днів) 3 %; - 2010 рік (88 днів) 0,72 %). Всього: 10,4 % за весь період прострочення виконання зобовязання.

449 450 грн. 00 коп. х 10,4 % : 100 % = 46 742 грн. 80 коп.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 суми боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, то в цій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (з наступними змінами та доповненнями) індексація грошових доходів населення встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які придбаває населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, то норми Цивільного кодексу України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Як вже наголошувалося вище з письмової розписки ОСОБА_3 видно, що він взяв у борг в ОСОБА_1 89 000 доларів США.

Отже підстави для стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції відсутні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі - 1 650 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 625, 1046 1050 ЦК України, ст.ст. 209, 212 215 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 705 770 (сімсот пять сімсот сімдесят) грн. 00 коп., три проценти річних за прострочення виконання зобовязання в сумі 46 742 (сорок шість тисяч сімсот сорок два) грн. 80 коп. та судові витрати в сумі 1 650 (одна тисяча шістсот пятдесят) грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин