Справа №2а-749/09 25.05.2010 25.05.2010 25.05.2010
Головуючий першої інстанції Раєвич Т.М.
Судця - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА іменем України

25 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючої - Вовненко Г.Ю., судців - Лівійського І.В., Шаманської Н.О., при секретарі - Бобуйок І.Ф.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Єланецькому районі Миколаївської області (далі - УПФ)

постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від ря2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про [бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У листопаді 2009 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до і якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист і війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 p.), у розмірі 30% мінімальної за віком за період з 1 січня 2006 р. до 31 грудня 2007 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Єланецького районного суду Миколаївської області від грудня 2009 р. позов задоволено частково. Визнано бездіяльність домірною. Зобов'язано УПФ нарахувати та виплатити 30% підвищення до пенсії за віком за період з 9 липня по 31 грудня 2007 р. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову о відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Справа № 22 Ц-1179/2010 p.

Категорія 157

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 1004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. ПОцьі ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону 18 листопада 2004 p., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результа' виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабіні Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з п бюджету.

Між тим, Кабінет Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «П] Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону і 18 листопада 2004 p., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В подальшому пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого і Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р, урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Законом України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бю, України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», саме, підпунктом 2 пункту 41 розділу II зміст ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Але, рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р, 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бю, України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесені змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсіїдіїщ війни визнано такими, що не відповідають Конституції України неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші праві акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачакт| чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсі розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 p., мають діти вії 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилі адміністративного судочинства, повно та всебічно дослідив обставини спору,, належну оцінку наявним доказам, а тому прийшов до обґрунтованого висновкуш те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виню пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період,

Ітрій не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну вість. На підставі чого суд обґрунтовано задовольнив позов частково, але в позовних вимог.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на їсть бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни даться до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання «хнанього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість його використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про рня виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відхилити дону скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307 - 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Єланецькому районі Миколаївської області відхилити, а постанову Єланецького районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2009 р. - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України їгом двох місяців після набрання нею законної сили.