Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №2-143/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Я М У К Р А Ї Н И

07 травня 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Карбовніка І.М.

при секретарі Данилів О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до філії ВАТ КБ „Надра Львівського регіонального управління, третя особа: відділення 37 філії ВАТ КБ „Надра Львівського регіонального управління про повернення банківського вкладу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що між нею та банком, відповідачем по справі, було укладено Договір строкового банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Моє майбутнє» № 551729 оформленого в рамках пакету послуг ПП „Базовий + № 1179686 від 29.07.2008року на строк 12 місяців, тобто до 29.07.2009 року, відповідно до якого вона передала відповідачу 28000грн. з нарахуванням на суму вкладу відсотків в розмірі 17,1 % річних.

29.07.2009року вона звернулась до відповідача з письмовою заявою з проханням повернути у відповідності до умов договору грошові кошти з вкладного рахунку, однак їй в цьому було відмовлено і натомість запропоновано або переоформити депозит на новий термін, або перерахувати на поточний рахунок. Тобто, відповідач намагався змінити умови договору в односторонньому порядку. Тому вважає, що відповідач своїми діями порушив умови Договору і повинен нести цивільно-правову відповідальність.

Тому, посилаючись на положення ст. 1060 ЦК України просила стягнути з відповідача 28000грн. суми вкладу, 3000грн. за правову допомогу, витрати на ІТЗ та судовий збір.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали, давши аналогічні змісту позовної заяви пояснення.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився. В надісланому запереченні позов не визнав мотивуючи тим, що зобовязання по договору вкладу виконане належним чином, оскільки було запропоновано позивачу повертнути вклад на його поточний рахунок. Тому просив в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її предстанвика, оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі укладено Договір строкового банківського вкладу фізичної особи «Моє майбутнє» № 551729 оформленого в рамках пакету ПП „Базовий+ №1179686 від 29.07.2008 року на строк 12 місяців, тобто до 29.07.2009 року зі сплатою 17,1% річних та зобовязанням відповідача повернути вкладнику суму вкладу та виплатити нараховані проценти на умовах та в порядку, які передбачені цим договором.

Встановлено, що 29.07.2009 року позивачка звернулась до відповідача з письмовою заявою з проханням повернути у відповідності до умов договору грошові кошти з вкладного рахунку. Відповідачем була надана відповідь, якою їй в цьому було відмовлено і натомість запропоновано або переоформити депозит на новий термін, або перерахувати на поточний рахунок.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови укладеного договору строкового банківського вкладу від 29.07.2008 року і тому позовна вимога про стягнення банківського вкладу є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов»язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідач згідно вищезазначеного договору зобовязаний був повернути позивачці суму депозитного вкладу 29.07.2009року в розмірі 28000грн., що ним не було виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та фахівцем у галузі права ОСОБА_1 було укладено угоду про надання правової допомоги при веденні справи в суді (а.с. 11), за надану правову допомогу позивачем плачено за квитанцією 3000 грн. (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На даний час це питання врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється з огляду на те, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Правова допомога надавалась позивачці в серпні 2009 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» з відповідними змінами, розмір мінімальної заробітної плати в період з 01 липня 2009 року по 01 жовтня 2009 року становив 630 грн.

Таким чином, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 630 грн., за годину роботи фахівця в галузі права виплачується 40% від 630 грн., що становить 252 грн.

З пояснень позивачки та її представника вбачається, що для підготовки документів для звернення в суд фахівцем було потрачено одну годину, тому суд приймає до уваги показання позивачки, і вважає, що на підготовку позовної заяви фахівцем було дійсно затрачено одну годину.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» з відповідними змінами, розмір мінімальної заробітної плати в період з 01 квітня 2010 року по 01 липня 2010 року становив 884 грн.

Той факт, що ОСОБА_1 приймав участь у судових засіданнях і затратив на це чотири години, підтверджується журналами судового засідання від 14.12.2009р., 01.04.2010р., 27.04.2010р.

За таких обставин, суд лише частково погоджується з сумою витрат на правову допомогу, при цьому приймає до уваги, що граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи фахівця у галузі права, тобто 353,6 грн. за одну годину роботи.

Таким чином, виходячи з того, що фахівцем у галузі права ОСОБА_1 всього було затрачено 5 годин роботи для надання правової допомоги ОСОБА_2 (1 година на підготовку позовної заяви, 4 години на участь у судових засіданнях), то граничний розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, не може перевищувати (1х 252)+ (4 х 353,6) = 1666,4 грн.

Позивачка просила стягнути на її користь з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн., дана сума перевищує граничний розмір витрат, тому суд вважає, що вимоги позивачки в цій частині підлягають частковому задоволенню в розмірі 1666,4 грн.

У відповідності ст.88 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 625, 626, 629,1060 ЦК України, ст.ст.10, 60, 169, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділення №7 філії ВАТ КБ „Надра Львівського регіонального управління в користь ОСОБА_2, 20.12.1974р.н. суму банківського вкладу в розмірі 28000грн., судові витрати: 280грн. судового збору, 30грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а також витрати за надання правової допомоги в сумі 1666,4грн., а всього разом 29976 (двадцять девять тисяч девятсот сімдесят шість) грн. 40 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя : Карбовнік І.М.