АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-2517/2010p. Головуючий
Категорія: розірвання шлюбу 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач: Овсяннікова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2010 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Харкова в складі:

Головуючого Овсяннікової А.І.,

суддів - Коровіна С.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі Черниш К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2010 року по справі за позивом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 - про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 вказав, що з 14 лютого 2001 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дочок: ОСОБА_1, 17 квітня 2001 року та Катаріну, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З перших днів сумісного проживання вони не змогли знайти порозуміння один з одним.

Постійно виникали сутички. Шлюбні відносини припинені у січні 2004 року. Відповідачка пішла жити до своєї матері. До вересня 2004 року він приймав міри для збереження сімї, але примиритись не вдалося. З вересня 2004 року по лютий 2005 року він проживав з іншою жінкою.

Коли відповідачка довідалась про це, то повернулась додому. Незважаючи на це сімейних стосунків між ними не було. У травні 2009 року відповідачка знову пішла з дому.

Вважає, що сімя розпалась; винна у цьому відповідачка. Просить розірвати шлюб, витрати покласти на нього.

Відповідачка письмових чи усних пояснень щодо заявлених позовних вимог не надала. Вважає, що спір повинен розглядатись у Жовтневому районному суді м. Харкова, куди вона звернулась з позовом.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено: шлюб, зареєстрований між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - розірвано.

З ОСОБА_4 при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу стягнуто 17 гривень, ОСОБА_3 від сплати витрат - звільнено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, залишити позовну заяву ОСОБА_4 без розгляду; викликати у якості свідків дітей та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на те, що вона раніше ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, а тому його позов слід залишити без розгляду.

До того ж судом безпідставно визначено, що шлюбні відносини вони припинили у січні 2004 року, оскільки в дійсності вони їх припинили у червні 2009 року, що можуть підтвердити свідки: сусідка та хатні працівниці. Вони разом у 2008 році їздили відпочивати.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи сторони з 14 лютого 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох доньок: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та Катаріну ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-8).

Відповідно до вимог ст. 112 СК України та п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя.

Рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам ст. 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату і місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сімї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

Судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що шлюб сторін розпався і збереження його не можливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обом подружжям.

В суді апеляційної інстанції відповідачка підтвердила, що збереження сімї неможливо, оскільки вона розпалася; ніхто з них цього не бажає; вони проживають окремо, не спілкуються.

Отже, висновок суду про розірвання шлюбу відповідає і інтересам подружжя і вимогам закону.

Посилання відповідачки стосовно необхідності скасування рішення суду та залишення позовної заяви без розгляду згідно п.4 ст.1 207 ЦПК України, оскільки вона на місяць раніше звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова до позивача з таким же позовом про розірвання шлюбу - судовою колегією не приймаються.

Хоча позов і знаходився в іншому суді, однак по суті він не розглядався, оскаржувалась ухвала про відкриття провадження по справі (а.с. 44) і на даний час рішення постановлено саме по розгляду справи за позовом ОСОБА_4, а не ОСОБА_3

Що стосується пояснень відповідачки, що шлюбно-сімейні стосунки припинені в червні 2009 року, а не в січні 2004 року як вказує позивач, то вони також судовою колегією не приймаються.

Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Допитані у якості свідків з боку відповідачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що певний час: ОСОБА_6 з вересня 2005 по вересень 2006 року, а ОСОБА_7 - з вересня 2006 року по серпень 2009 року працювали у сторін хатніми працівницями; приходили до них двічі на тиждень.

І ОСОБА_6 і ОСОБА_7 пояснили, що приходили вони біля 8 год. 30 хв., коли ОСОБА_4 відвозив дітей у садок та школу, займались хатніми клопотами, а о 18 годині їх робочий час закінчувався і в цей час привозили дітей. Платили їм за кожен день той з подружжя хто приходив раніше.

Такі пояснення свідків колегія не розцінює як підтвердження підтримки шлюбних відносин сторонами.

Навіть сама ОСОБА_3 вказує, що шлюбні відносини вони припинили у червні 2009 року, тоді як свідок ОСОБА_7 посилається на те, що до кінця серпня 2009 року сторони проживали разом, тобто, вона їх оцінювала як одну сімю.

Інші докази: договір про надання послуг хатньої робітниці, ксерокопія путівки та технічний паспорт також не є безумовним доказом наявності в цей час шлюбних відносин у сторін.

Допитані свідки з боку ОСОБА_4 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснювали, що після народження другої дитини у сторін погіршились відносини; відповідачка з детьми уходила від позивача. При цьому ОСОБА_9 вказує, що з початку 2004 року вони як сім'я не жили; відповідачка жила окремо.

ОСОБА_3 не заперечувала, що дійсно з початку 2004 року вона з дітьми проживала у матері по вулиці с. Грицевця. Однак, вказує, що разом з ними перейшов туди жити і позивач.

Колегія критично відноситься до пояснень відповідачки щодо сумісного в цей час проживання з ОСОБА_4, оскільки доказів цьому нею не надано.

Факт проживання відповідачки в цей час у матері підтверджується і довідкою дитячого закладу цього району, що дитина з 01.06.2004 року перебувала у дитячому садку №150.

ОСОБА_4 вказує, що певний час після цього він проживав з іншою жінкою - ОСОБА_10 На підтвердження цього ним надано листівку старшої доньки про поздоровлення зі святом його та ОСОБА_10

Відповідачка заперечує факт проживання позивача з іншою жінкою. Наявність такої поздоровної листівки не оспорює, хоча посилається на інші обставини.

За таких обставин колегія вважає, що рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319, 325 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2010 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий -

Судді -