Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2010 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді: Сторожука С.М.

при секретарі: Дробот О.Ю.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представника відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» та ОСОБА_4 про виселення особи з квартири та вселення до цієї квартири, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» Павлоградської міської ради та ОСОБА_4 про виселення особи з квартири та вселення до цієї квартири, в якій просила суд:

-виселити з квартири відповідача ОСОБА_4;

-вселити її до квартири №148, що розташована в будинку №4 по вулиці Гагаріна, міста

Павлоград Дніпропетровської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 16 червня 2009 року Апеляційний суд Дніпропетровської області скасував рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області щодо визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №148, що розташована в будинку №4 по вулиці Гагаріна, міста Павлоград Дніпропетровської області.

З часу постановления рішення вона не може користуватися власною квартирою. Крім того, вона хворіє, однак не зважаючи на це її громадські права продовжують порушуватися.

В судовому засіданні позивач зазначила, що підтримує позовні вимоги та просила суд виселити з квартири відповідача ОСОБА_4.

Представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача КП «Управління житлово-комунального господарства» зазначила, що відповідач КП «УЖКХ» не має жодного відношення до спірної квартири, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач відмовилась від надання пояснень, однак зазначила, що позовні вимоги не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що на його переконання вимоги не підлягають задоволенню, оскільки спірна квартира належить відповідачу на праві приватної власності.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні докази по справі, судом встановлені наступні обставини:

16 червня 2009 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області було задоволено апеляційну скаргу позивача на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 року по справі за позовом Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2009 року було скасовано, та відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «УЖКХ» до ОСОБА_1 (а.с. 6).

Разом з тим, 24 січня 2008 року Відділом по обліку та розподілу житлової площі було посвідчено, що квартира №148, яка знаходиться за адресою вулиця Гагаріна, будинок №4, належить ОСОБА_4, тобто відповідачу по цій справі (а.с. 97).

Відповідно до ч.І ст.383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно до ст. 41 Конституції України, - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження обєктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких обєктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Суд, встановивши обставини по справі, а також положення чинного законодавства України, яке регулює спірне питання, вважає, що позовна вимога про виселення відповідача ОСОБА_4, - не підлягає задоволенню, оскільки зазначений відповідач є власником спірної квартири. Законних ( підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_4, як власника квартири, її права користуватися своєю власністю, не має.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ч.І ст-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням зазначених положень чинного законодавства, суд вважає, що вимога позивача про вселення до спірної квартири, належним чином не обґрунтована, та не підтверджена належними і допустимим доказами, а тому - не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60,209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» та ОСОБА_4 про виселення особи з квартири та вселення до цієї квартири, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.М. Сторожук