РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-122/10

провадження у справі № 2-122/10

08 липня 2010 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В. Б.,

при секретарі Палашкевич М. В.,

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача НАСК «Оранта» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограді-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ВАТ Національна Акціонерна Страхова Компанія «Оранта» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

08.01.2009 року о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць Шевченка та Левченка в м. Новограді-Волинському, відповідач ОСОБА_4 керуючи легковим автомобілем ВАЗ-2101, д/н Г3102КХ, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме : не вибрав безпечну дистанцію та інтервал, не врахував дорожню обстановку, чим порушив п. 13.1 ПДР України, в результаті чого здійснив зіткнення з легковим автомобілем НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1. В наслідок пошкодження автомобіля позивачу завдано майнової шкоди.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2009 року №3-217/09 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Судом, за клопотанням відповідача ОСОБА_2 до участі у справі у якості другого відповідача залучено ВАТ НАСК «Оранта», як особа, що є страховиком авто-цивільної відповідальності ОСОБА_2 /а.с.12,40/

На підставі вищевикладеного позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідач ВАТ НАСК «Оранта» в судовому засідання просить в задоволенні позовних вимог до ВАТ НАСК «Оранта» відмовити, оскільки позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з заявою про отримання страхового відшкодування до НАСК «Оранта» не зверталися.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та пояснив, що він уклав договір страхування з ВАТ НАСК «Оранта», а тому вона і повинна відшкодовувати шкоду заподіяну ним позивачу ОСОБА_1, а також те, що він не погоджується з розміром заподіяної шкоди.

Вислухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 08.01.2009 року о 13 год. 30 хв. на перехресті вулиць Шевченка та Левченка в м. Новограді-Волинському, а саме в результаті зіткнення автомобіля « ВАЗ-2101, д/н Г3102КХ під керуванням відповідача ОСОБА_2 з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача ОСОБА_1, останньому завдана майнова шкода.

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу була застрахована перед третіми особами ВАТ НАСК «Оранта». (а.с. 23)

На підставі ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода ,завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 16.01.2009 року №3-217/09 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. (а.с. 13)

Таким чином, вина відповідача ОСОБА_2 ДТП доведена.

Судом встановлено, що між відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем НАСК «Оранта», як вже було вище зазначено, укладено договір про обов»язкове страхування, що підтверджується полісом серії ВА №6457698 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.23). Даний поліс виданий на строк 6 місяців, тобто з 02.01.2009 року до 01.07.2009 року.

Відповідно на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 діяв вищезазначений поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

В страховому полісі зазначено, що у разі настання ДТП її учасники зобовязані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох днів, повідомити страховика, з яким було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження №В-697 від 17.03.2009р., матеріальний збиток, завданий власникові автомобілю НОМЕР_1, в результаті ДТП складає 870 (вісімсот сімдесят) грн. 28 коп..

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 допитані в судовому засіданні підтвердили ті обставини на які посилався відповідач ОСОБА_2 заперечуючи проти позову щодо реальної заподіяної шкоди і шкоди під час проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України судом в судовому засіданні відповідачам було розяснено, що якщо вони не погоджуються з висновком автотоварознавчого дослідження то суд за їх клопотання може призначити автотоварознавчу експертизу. Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача НАСК «Оранта» в судовому засіданні відмовились від проведення експертизи.

Оскільки судом встановлено, що між винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та Національною акціонерною страховою компанією діяв договір серії ВА №6457698 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого транспортний засіб ВАЗ 2101, номерний знак Г3102КХ було застраховано, а тому, необхідно керуватися ст. 988 ЦК України, згідно якої страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Посилання відповідача НАСК «Оранта» на те, що позивач та відповідач ОСОБА_2 не зверталися зі зверненням до страхової компанії в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ст. 38 п.38.1.1.ґ Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо водій не повідомив страховика у строки та за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Таким чином, суд вважає, що майнова шкода, яка в результаті ДТП з вини ОСОБА_2 заподіяна позивачу ушкодженням автомобіля 870,48 грн. підлягає стягненню з ВАТ НАСК «Оранта», як з особи, яка є страховиком цивільно-правової відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в цій частині необхідно відмовити.

У відповідності до п. 34.2. ст. З4 Закону страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи, якщо страховик не направив експерта до місцезнаходження пошкодженого майна для його огляду.

Суд приходить до висновку, що огляд пошкодженого автомобіля не відбувся не з вини страховика, оскільки відповідачем (страхувальником) ОСОБА_2 в судовому засіданні в порушення ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що він звертався до страховика з приводу дорожньо-транспортної пригоди, як це передбачено п.33.1.2 п.33.1 ст.33 Закону.

Таким чином, збитки, понесені позивачем у зв'язку з оплатою послуг експерта підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, а не з ВАТ НАСК «Оранта».

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати, а саме судовий збір 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення - 250 грн. понесені позивачем підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» на користь ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної майнової шкоди 870 (вісімсот сімдесят) грн. 48 коп..

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 збитки пов»язані з витратами на проведення авто-товарознавчого дослідження 388 (триста-вісімдесят вісім)грн. 80 коп..

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати - судовий збір 51 грн. грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення 250 грн., а саме по 25.50 грн судового збору та по 125 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення з кожного відповідача.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду 12 липня 2010 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд, заяву про що може бути подано протягом десяти днів після його оголошення, апеляційну скаргу протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляцію.

Головуючий: