Справа № 2-1074/10
Провадження № 2-1074/10
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва в стаді головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Миколаївського регіонального управління про визнання недійсними кредитного договору і договору застави рухомого майна, покладення зобовязання прийняття та реалізації заставленого рухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі Миколаївського регіонального управління (далі за текстом «Банк»),

В заяві ОСОБА_3 вказувала, що 23.10.2007 року уклала з Банком кредитний договір № NKN0AE00003869 на строк до 22.10.2012 року у вигляді не відновлювальної лінії у розмірі 28635,68 доларів США на придбання автомобіля. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором з Банком було складено договір застави рухомого майна № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року - автомобіля «BMW-540» 2000 року випуску, заставною вартістю 136354 гривень.

Просила визнати недійсним кредитний договір № NKN0AE00003869 від 23 жовтня 2007року, зобовязати відповідача прийняти від неї в порядку ст.216 ЦК України автомобіль BMW-540i 2000 року випуску, державний реєстраційний номер BE 7605АІ, ідентифікаційний номер (VIN) WBADE 61050BU88433 оціночною вартістю 160381,40 грн. (сто шістдесят тисяч триста вісімдесят одна грн. 40 коп.) та у звязку з недійсністю кредитного договору визнати недійсним договір застави рухомого майна № NKN0AE00003869 від 23 жовтня 2007року, який має похідний характер від кредитного договору.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що текст кредитного договору складено відповідачем таким чином, що він по своїй суті містить положення, які заздалегідь погіршують її становище по відношенню до умов, встановлених діючим законодавством України. Так, надавши кредит у доларах США, відповідач порушив положення cm.99 Конституції України, ст. cm. 3,192,524,533 ЦК України, cm. cm. 1,3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і контролю», cm. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», cm.cm. 6,7 Постанови Національного юнку України №200 від 30.05.2007 року про затвердження «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість доходу» та положення Закону України «Про банки та банківську діяльність». Використання відповідачем долара СІНА як предмету кредитування за споживчим кредитом та внесення в кредитний договір умов щодо сплати платежів, передбачених у п. 7.1 кредитного договору, є дискримінаційною мірою, або такою, що суперечить принципу добросовісності, має наслідком, істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду позичальникові, що значно погіршує її позивачки становище та унеможливлює виконання умов кредитного договору, як споживача, порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає їй позивачці право відповідно до п.2 cm. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_3 та її представник позов підтримали, наполягали на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник Банку позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Стверджував, що при укладенні кредитного договору з позивачкою, Банк діяв в межах своїх прав і повноважень. Укладений кредитний договір повністю відповідає положенням Конституції і нормам діючого законодавства України. Вважав, що позов є безпідставним і необґрунтованим, а дійсною метою його предявлення є бажання ОСОБА_3 ухилитися від виконання своїх зобовязань за кредитним договором.

Заслухавши пояснення сторін на підтвердження своїх доводів і заперечень, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Закону України Про банки та банківську діяльність передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст. б, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 і Банком укладено кредитний договір № NKN0AE00003869, відповідно до п.7.1. якого Банк зобовязався надати позивачці кредитні кошти на строк з 23.10.2007року по 22.10.2012 року включно у вигляді невідновлювальної лінії у розмірі 28635,68 (двадцять вісім тисяч шістсот тридцять пять доларів США, 68 центів) на наступні цілі: 19013,50 доларів США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також 6,77 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави у державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № NKN0AE00003869 від 23.10.2007 року, договором особистого страхування № NKN0LK00003869 від 23.10.2007 року на строк до 22.10.2008 року в сумі 1507,50 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 570,41 доларів США, та у розмірі 7537,50 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п,п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.10 у розмірі 2,0% від суми кредиту, що погашається достроково та винагороди про проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 кредитного договору.

На підставі п. 7.1. кредитного договору ОСОБА_3 отримано від Банку готівкою 19013,50 (девятнадцять тисяч тринадцять доларів США, 50 центів) на купівлю автомобіля, що не заперечувалось представником відповідача у судовому засіданні.

Позивачкою було сплачено по погашенню кредиту за умовами кредитного договору 11930 (одинадцять тисяч девятсот тридцять доларів США), що також не заперечувалось представником відповідача.

Статтею 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Ця норма кореспондується з ч.1 cm. 192 ЦК України, ст. ст. 32, 35 Закону України Про Національний банк України, де предписано, що грошовою одиницею України є гривня. Випуск та обіг на території України інших грошових одиниць і використання грошових сурогатів, як засобу платежу забороняється. Гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Відповідно до ч.1 cm. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч. 2. cm. 524 ЦК України, сторони за договором можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 2 cm. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом Національного Банку України відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта, як засіб платежу за зобовязаннями, у відповідності до ч.2 ш 192 ЦК України може використовуватись в Україні лише у випадках, порядку та на умовах встановлених законом. Згідно ч.3 cm. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. ст. 32, 35 Закону України Про Національний банк України грошовою одиницею України є гривня. Випуск та обіг на території України інших грошових одиниць і використання грошових сурогатів, як засобу платежу забороняється. Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом і території України.

Відповідно до cm. 3 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні гривня, як грошова одиниця (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними, юридичними особами без будь яких обмежень по всій території України.

Згідно Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю, який встановлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначено принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України регулюванні валютних операцій, права і обовязки субєктів валютних операцій, рядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства, зокрема - валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим декретом, іншими актами валютного законодавства України.

У відповідності до підпунктів а, в, та е підпункту 6.1. та підпункту 6.2. Правил НБУ про використання готівкової іноземної валюти на території України від 30 травня 2007 року №200, фізичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту, як засіб платежу у наступних випадках:

- сплати мита, інших податків і зборів (обовязкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

- сплату платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

- оплата товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Відповідно до п.п. 6.3 п. 6 зазначених Правил фізичні особи, а також: юридичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту, як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на вїзд (виїзд) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та службові відрядження.

Відповідно до n.l cm. 5 Декрету КМ України Про систему валютного регулювання і валютного контролю Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом.

Відповідно до п.2. та п.3 cm. 5 зазначеного Декрету, генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового звязку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання, а саме на здійснення операцій, повязаних з торгівлею іноземною валютою, з правом відкривати на території України пункти обміну іноземних валют, у тому числі на підставі агентських угод з іншими юридичними особами-резидентами.

Згідно з підпунктами в, г п.4 cm. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю встановлено, що для проведення резидентами валютних операцій, а саме надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу потребується отримання індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Відповідно п.5 cm. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачене умовами індивідуальної ліцензії.

Про наявність такої індивідуальної ліцензії у позивачки в умовах кредитного договору не зазначено, а суду відповідачем надано копію ліцензії, яка надає дозвіл банку на здійснення валютних операцій.

Згідно з п.1.5 Постанови Національного банку України №483 від 14.10.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року за № 1429/10028, Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу використання іноземної валюти, як засобу платежу без ліцензії дозволяється:

-якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк;

-у випадках, передбачених законами України;

-у всіх інших випадках використання іноземної валюти, як засобу платежу можливе за наявності ліцензії.

Відповідно до підпунктів а, в, та е підпункту 6.1. та підпункту 6.2 Правил Національного Банку України Про використання готівкової іноземної валюти на території України від 30 травня 2007 року, затверджених Постановою №200, фізичні особи-резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту, як засіб платежу наступних випадках:

-сплати мита, інших податків і зборів (обовязкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України;

сплату платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами;

-оплата товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.

Згідно п.п. 6.3 п.6 цих Правил, фізичні особи, а також юридичні особи - резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту, як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на вїзд (виїзд) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та службові відрядження.

Згідно з п.п. 7.1 п.7 цих Правил, резиденти - субєкти підприємницької діяльності можуть використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу під час здійснення торгівлі та надання послуг за межами України, а саме на транспортних засобах, що їм належать (орендовані, зафрахтовані або ті, що формуються в Україні), у разі здійснення міжнародних пасажирських перевезень, та на міжнародних виставках щчарках), що проходять за кордоном, у разі реалізації товарів.

Відповідно до п.2. 1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України №168 від 10.05.2007 року, банки зобовязані через укладення кредитного договору надати споживачу у письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з зазначенням передбачених цим пунктом умов, а також у відповідності до п.2.4 цих Правил банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією передбаченою у п. 2.1. Правил. Крім, того п. 3.8 зазначених вище Правил передбачено, що у разі надання кредиту в іноземній валюті, банки зобовязані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобовязань несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та проценти за користування ним.

Суду не надано доказів які б підтверджували отримання Банком індивідуальної ліцензії для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що при наданні відповідачем та триманні позивачкою кредиту в доларах США (укладенні кредитного договору), а також здійсненні позивачкою платежів по погашенню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у доларах США були порушені: положення cm. 99 Конституції України; ст. ст. 192, 524 ЦК України, які визначають, що єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, а також те, що зобовязання повинно бути виражено у грошовій одиниці України - гривні; cm. 3 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, яка визначає, що гривня, як грошова одиниця (національна валюта), є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними та юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України; ст. ст. 32, 35 Закону України Про Національний банк України, яким, встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Випуск та обіг на території України інших грошових одиниць і використання грошових сурогатів, як засобу платежу забороняється. Гривня, як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом іа території України; ст. ст. 6.7 Постанови Національного Банку України № 200 від 30.05.2007 року Про затвердження правил використання готівкової іноземної валюти на території України, які чітко встановлюють випадки використання фізичними та юридичними особами (резидентами України.) іноземної валюти, як засобу платежу, у розрахунках на території України; п.1.5 Постанови Національного банку України №483 від 14.10.2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції. України 09.11.2004 року за 1429/10028 Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, щодо підстав та порядку видачі індивідуальних ліцензій на здійснення валютних операцій; п.2.1, 2.4, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про мови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року, щодо обовязків банку письмового попередження споживачів про умови укладення перед укладенням кредитних договорів; n.l cm. З Декрету Кабінету Міністрів України, від 19.02.1993 року Про систему валютного регулювання і валютного контролю .

Відповідно до cm. 3 Цивільного Кодексу України засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливостей адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання, створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. У цьому ж розуміння справедливості можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також: інтересів громади.

Отже подальше виконання умов кредитного договору, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, закріплених у cm. 3 ЦК України - принципу справедливості. Умови кредитного договору є несправедливими, оскільки суперечать принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивачки - споживача кредитних послуг. Несправедливими є, зокрема, умови кредитного договору в частині надання кредиту у доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору погашення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону відповідач перекладає, як субєкт підприємницької діяльності, виключно на позивачку, як позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є порушенням ч.3 cm. 13 ЦК України.

Таким чином використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом є внесення в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивачки порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) в разі настання певних подій, що дає право позивачу відповідно до п.2 cm. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів, за своїм вибором вимагати визнання в цілому кредитного договору недійсним.

Відповідно до cm. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) зазначених вимог є відповідно до частини 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину. Відповідно до частини 3 зазначеної норми Закону, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий право чин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до Банку в частині визнання недійсним кредитного договору № NKN0AE00003869 від 23 жовтня 2007 року та укладеного між сторонами 23 жовтня 2007 роду договору застави рухомого майна - автомобіля BMW-540 2000 року випуску державний реєстраційний номер BE 7605АІ, в якості забезпечення виконання зобовязань, як похідного від кредитного договору № NKN0AE00003869, підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги щодо зобовязання Банку прийняти від позивачки автомобіль BMW-540i 2000 року випуску державний реєстраційний номер BE 7605АІ ідентифікаційний номер (VIN) WBADE 61050BU88433 оціночною вартістю 160381,40 грн. (сто шістдесят тисяч триста вісімдесят одна грн. 40 коп.). Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати недійсним кредитний договір № NKN0AE00003869 від 23 жовтня Р907 року укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк в особі Миколаївського філіала відділення Миколаївське з моменту його вчинення.

Визнати недійсним договір застави рухомого майна № NKN0AE00003869 від 23 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк", в особі Миколаївського філіала відділення Миколаївське з моменту його вчинення.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК України.

СУДДЯ: В. В. АНДРОЩУК