Справа № 2-465/09 Провадження № 22-ц-293/2010
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 березня 2010 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: ЛуценкаВ.В.

Суддів: Гуцола П.П., Денишенко Т.О.

При секретарі: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ КБ «Надра» про захист прав споживачів та про відповідальність за порушення грошового зобовязання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2009 року,

Встановила:

31 липня 2009 року ОСОБА_1 звернувся в Теплицький райсуд Вінницької області з позовом до ВАТ КБ «Надра» ( надалі - банк ) про захист прав споживачів та про відповідальність за порушення грошового зобовязання ( а. с. 4 ), мотивуючи його тим, що 13.05.2008 року між ОСОБА_1 ( надалі - вкладником ) та банком був укладений договір строкового банківського вкладу ( депозиту ) «Мій вибір» № 418827, оформлений в рамках ПП «Базовий» № 992772 ( а. с. 7 ). Предметом даного договору є прийняття від вкладника грошових коштів в сумі 48600,00 грн. строком на 12 місяців, процентна ставка якого складає 17,3%. Позивач вважає, що банком не виконувались умови укладеного між ними договору, оскільки відповідно до заочного рішення Теплицького райсуду Вінницької області від 15.04.2009 року (а. с. 8) з банку було стягнуто на його користь суму депозитного вкладу в розмірі 48600,00 грн. та нараховані відсотки в розмірі 8407,80 грн. ОСОБА_1 вказує на те, що судове рішення до цього часу не виконане банком, що призвело до порушення його прав, як споживача, тому просить стягнути з банку на його користь різницю між сумою боргу та сумою боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 917,00 грн.; збитки завдані порушенням зобовязань - проценти за користування грошовими коштами в розмірі 2102,00грн. та моральну шкоду завдану йому протиправною поведінкою банку в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від

18.11.2009року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а. с. 81- 83 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу ( а. с. 93-94 ), де просить ухвалене рішення Теплицького райсуду Вінницької області від 18.11.2009 року скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким задовільнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, пояснення банку, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 13.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення № 4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір строкового банківського вкладу ( депозиту ) «Мій вибір» № 418827 оформлений в рамках ПП «Базовий» № 992772 ( а. с. 7 ) на суму 48600,00 грн., за умовами якого позивач передав, а банк прийняв на депозитний рахунок грошові кошти строком на 12 місяців з процентною ставкою в розмірі 17,3% річних.

Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від

15.04.2009року ( а. с. 8 ) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розірвано договір № 418827 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір» № 418827 оформлений в рамках ПП «Базовий» № 992772 від 13.05.2008 року між ВАТ КБ «Надра» в особі начальника відділення № 4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Стягнуто з банку на його користь суму депозитного вкладу в розмірі 48600,00 грн. та нараховані відсотки в розмір:

8407,80 грн., судові витрати в розмірі 380,00 гри. В дохід держави з банку стягнуто судовий збір в розмірі 571,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Згідно ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються, якщо договір розірвано в судовому порядку, зобовязання припиняється з моменту набрання рішення суду про розірвання договору законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що в липні-серпні 2009 року вкладник звертався до банку з заявами ( а. с. 21-22 ) щодо повернення йому грошових коштів відповідно до договору депозиту та згідно прийнятого судом першої інстанції заочного рішення від 15.04.2009 року, на що ним була отримана від банку відповідь про відмову у поверненні вкладу та процентної ставки ( а. с. 9 ), в звязку з введенням з 10.02.2009 року в ВАТ КБ «Надра» тимчасової адміністрації, яку призначено Національним банком України, відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 59 від 10.02.2009 року строком на 1 рік та введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів до

10.08.2009року, який потім було продовжено до 10.02.2010 року (а. с. 64-65).

Суд першої інстанції вірно керувався вимогами ст. ст. 58; 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, які передбачають, що банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Протягом дії мораторію не нараховуються неустойка ( штраф, пеня ), інші фінансові ( економічні ) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредитором та зобовязань щодо сплати податків і зборів ( обовязкових платежів ). З моменту закінчення дії мораторію на задоволення вимог кредиторів неустойка ( штраф, пеня ), а також суми завданих збитків, які банк зобовязаний відшкодувати кредиторам за грошовими зобовязаннями, можуть бути заявлені до сплати в розмірах, що існували на дату введення мораторію, якщо інше не передбачено Законом.

Судом першої інстанції дана вірна оцінку того факту, що право на відшкодування моральної шкоди ЗУ «Про захист прав споживачів» та положенням ст. 625 ЦК України не передбачає наслідків порушення укладення договору депозиту «Мій вибір» між банком та ОСОБА_1 від 13.05.2008 року.

В оскаржуваному судовому рішенні зроблені правомірні та обґрунтовані висновки щодо відмови в позовних вимогах ОСОБА_1 про захист прав споживачів та про відповідальність за порушення грошового зобовязання. Даний позов не доведений, не знайшов свого законного підгрунття, тому в його задоволенні судом правомірно відмовлено.

Відповідно до ч. З ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи дану справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції ухвалив рішення, виходячи з доводів і заперечень сторін з врахуванням принципу їх змагальності та диспозитивності цивільного суло-чинства. Судом повно і всебічно зясовано обставини справи, котрі мають для неї значення, дана належна правова оцінка зібраним доказам. Суд вірно визначився в заявлених позовних вимогах і ухвалив правомірний висновок згідно загальних засад цивільного законодавства України, при цьому правильно застосував норми матеріального права, не порушивши вимог процесуального права. Судове рішення мотивовано відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судова колегія не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необгрутовані і висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 18 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: