Київський районний суд м. Одеси
Справа № 2- 4664X2010 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2010 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді - Куриленко О.М.,

за участю секретаря - ФіркоЮ.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту шлюбних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та передачу квартири у власність територіальної громади,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом та просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 та визнати за нею право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_2 вона знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з 1980 року, за роки прожиті разом дітей у вищезазначених осіб не було. 18 вересня 1998 року, ОСОБА_2 на себе була приватизована квартира, загальною площею 28,8 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_2 . Позивач вказувала, що вона планувала зареєструвати свій шлюб з ОСОБА_2 , однак він ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вважає себе дружиною ОСОБА_2 , так як прожила з ним багато років у фактичному шлюбі, вела спільне господарство, проживала разом, на теперішній час бажає прийняти спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , однак не має можливості це зробити у зв`язку з тим, що їх відносини не були зареєстровані в органах ВРАЦСу, що і стало підставою для звернення до суду.

17.03.2010 року Одеська міська рада звернулась до суду с зустрічним позовом, в якому просила ухвалити рішення відповідно до якого визнати спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , відумерлою та передати квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , у власність територіальній громаді в особі ОМР, а також передати у власність територіальної громади грошові внески, які знаходяться на банківських рахунках в Ощадбанку України, в сумі 7310,32, що також належали померлому.

Позивач та його представник у судовому засіданні первісну позовну заяву підтримали, просили її задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Представник Одеської міської ради первісний позов не визнав, зазначаючи, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів проживання однією сім`єю та перебування у фактичних шлюбних відносинах з померлим ОСОБА_2 , зустрічний позов підтримав, просив про його задоволення.

Правовідносини по справі є цивільно-правовими та стосуються сімейних відносин та спадкування, у з`язку з чим підлягають розгляду відповідно до положень Цивільного Кодексу України та Сімейного кодексу України.

Суд, вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обгрунтованими та підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено та підтверджено поясненнями свідків, що ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_2 у 1980 році.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_1 від 23 липня 1975 року, виданого Центральним відділенням РАГС м. Одеси. ОСОБА_2 розірвав шлюб з ОСОБА_3 (а.с.57) та на час знайомства з ОСОБА_1 у шлюбі не перебував.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 13.09.1977 року, виданого Центральним відділом РАГС м. Одеси, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. Таким чином, сторони на час знайомства були вільними від попередніх шлюбів.

З часу знайомства ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 в квартирі, що належить позивачці. Вказане було пов`язано з тим, що ОСОБА_2 проживав разом зі своєю матір`ю по АДРЕСА_4 та своєї житлової площі не мав.

Позивач пояснила суду, що офіційно одружуватись з ОСОБА_2 вони не хотіли, так як останній повинен був отримати квартиру від Одеської залізниці, де працював та знаходився на квартирному обліку. Вони побоювались, що у разі наявності у ОСОБА_2 офіційної дружини, яка мала свою квартиру, у виділенні йому окремої житлової площі буде відмовлено.

18 вересня 1998 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво про право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с.7). З цього часу він та позивач ОСОБА_1 жили як у неї за адресою АДРЕСА_3 , так і у ОСОБА_2 .

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були друзями ОСОБА_7 та Кроха, пояснили, що після отримання ОСОБА_2 вказаної квартири у 1997 році вони допомагали подружжю робити ремонт в новій квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, серії НОМЕР_2 , від 19.10.2009 року (а.с.4), після чого відкрилась спадщина на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 та грошові внески у розмірі 7310,32грн., які відповідно до виписки з рахунку Ощадного банку України, міське відділення № 7860, філіал 7860/0308, рахунок № НОМЕР_3 , належать вкладнику ОСОБА_2 ( а.с.8).

Позивачка займалась похованням померлого чоловіка, отримала свідоцтво про смерть, організувала поминальний обід та християнські паніхіди.

В матеріалах справи мається відповідь Третьої ОДНК м. Одеси, від 27.05.2010 року, вих. 2532/02-14, відповідно до якої вбачається, що 12.04.2010 року дружина померлого ОСОБА_1 надіслала до нотконтори телеграму про прийняття спадщини. Документи, підтверджуючі факт смерті та шлюбні відносини не надавались, крім ОСОБА_1 до майна померлого ОСОБА_2 ніхто не звертався ( а.с.16). На думку суду зазначена довідка підтверджує слова позивачки про те, що крім неї у померлого нікого не було. Суд вважає, що зазначена телеграма підтверджує той факт, що позивач по справі вважала себе законним спадкоємцем першої черги після смерті свого чоловіка, тому надала заяву у встановлений законом строк для прийняття спадщини. Вказані обставини спростовують твердження представника відповідача про те, що позивач не надала доказів, які б підтверджували подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Позивач пояснила суду, що з ОСОБА_2 дітей вони не мали, однак, проживали однією сім`єю, вели господарство, мали спільний бюджет. Позивач по справі також пояснила суду, що вона проживала з померлим біля 32 років однією сім`єю, вели спільне господарство, була пов`язана з ним спільним побутом та між ними були спільні права та обов`язки чоловіка та дружини. На момент відкриття спадщини, ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , вважає себе законною дружиною померлого. Крім того, зазначала, що після смерті ОСОБА_2 вона продовжує проживати в його квартирі, підтримує у ній порядок та чистоту, сплачує необхідні комунальні послуги та вважає, що фактично прийняла спадщину.

Як вбачається зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 п.З ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Судом оглянуті та прийняті до уваги оригінали документів, належних ОСОБА_2 , а саме: посвідчення водія (а.с.44), посвідчення ветерана праці (а.с.44), медична картка хворого (а.с.45-54), трудова книжка (55-56), свідоцтво про розірвання шлюбу з попередньою дружиною (а.с.57), свідоцтво

про смерть матері ОСОБА_2 (а.с.59), свідоцтво про народження ОСОБА_2 ( а.с.70). Наявність у позивачки оригіналів усіх документів померлого, на думку суду, свідчить про те, що вони проживали однією сім`єю.

Крім того, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю підтвердили свідки, допитані у судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_5 , 1937 року народження, мешкає АДРЕСА_5 , показала суду, що вона зі своїм чоловіком дружила сім`ями з позивачем та померлим ОСОБА_2 з 1980 року, вони разом зустрічали Новий рік, Дні народження, та інші свята. Свідок вказує, що позивач Неоніла мешкала з ОСОБА_2 як дружина, це було видно зі стосунків, вони вели спільне господарство, разом на автомобілі ОСОБА_2 робили базар та інші необхідні закупки. Спільно з ними свідок та її чоловік їздили в морський круїз.

Свідок ОСОБА_6 , 1940 року народження, пояснив суду, що ОСОБА_8 він знав з 1983-1984 року, разом зі своєю дружиною, позивачкою та ОСОБА_2 робили ремонт у квартирі померлого, разом відпочивали, святкували свята, дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_1 накривала на стіл, ОСОБА_2 допомагав їй в цьому. Питання офіційності шлюбу Кроха та ОСОБА_9 ніколи не хвилювало, так як він завжди розцінював їх стосунки як подружні, шлюбні, підкреслював почуття любові, яке їх пов`язувало.

Крім того, допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 підтвердили факт проживання позивачки з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки з 1980-х років.

Так ОСОБА_10 , яка працювала разом з позивачкою у військовій частині № НОМЕР_4 та є її сусідкою по будинку АДРЕСА_6 , підтвердила, що з червня 1980 року ОСОБА_1 проживала разом з

ОСОБА_13 , яка також є сусідкою позивачки, крім того пояснила суду обставини смерті ОСОБА_2 та підтвердила, що часто бачила його у дворі будинку та в квартирі позивачки, куда заходила по-сусідськи.

ОСОБА_12 , яка є однокурницею ОСОБА_1 , пояснила, що про існування відношень між позивачкою та Крохом їй стало відомо ще у 1980 році, так як Неоніла ділилась з нею своїми жіночими секретами. Також підтвердила, що з того часу вони проживали разом однією сім`єю.

Суд приймає вищенаведені пояснення свідків у якості доказів проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , так як вони не мають розбіжностей, та підтверджують доводи позивача.

Судом враховані норма ст. З СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу..., а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Суд вважає, що спільне проживання однією сімєю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не суперечить моральним засадам суспільства, тому можна вважати іх сім`єю. Відповідно до ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до норм ст.74 СК України, якщо чоловік та жінка проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, або в будь якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 СК України (право спільної сумісної власності подружжя).

Суд, вирішуючи справу по суті, вважає, що шлюб - це добровільний, рівноправний союз чоловіка та жінки, спрямований на створення сім`ї. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це та місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як відносини, що грунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок поза шлюбом.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того з ким людина має проживати однією сім`єю.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновку про те, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Згідно вимог ч.І ст.1277 ЦК України разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до вимог п.5 ч.І ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Суд вважає, що ОСОБА_1 фактично проживала з померлим ОСОБА_14 однією сім`єю як чоловік та жінка, прийняла спадщину після смерті чоловіка, продовжувала проживати у його квартирі, сплачувати комунальні платежі, таким чином спадщина не може бути визнана відумерлою.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об`єктивно, прийшов до висновку що вимоги позивача ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягаючими задоволенню у повному обсязі, а в позовних вимогах Одеської міської ради необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 234, 256, 258, 1220, 1221, 1228, 1261, 1268, 1269,1277 ЦК України, ст. ст. 15, 16, 208, 212,213,214,215,218, п.5 ч.І ст. 256 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про встановлення факту шлюбних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1980 року по день смерті ОСОБА_8 , а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на грошові внески на банківському рахунку № НОМЕР_5 , які зареєстровані в Ощадбанку України, Одеське міське відділення № 7860, філія 78/60/0308, на ім`я ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя Гуриленко О.М