КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2-1832/2010
Провадження № 2-1832/2010 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.12.2010 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Непши О.І.,

при секретарі - Піроженко А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення борг) договором позики,

встановив:

10 березня 2010 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики (розпискою) в сумі 26 347, 20 гри . що в еквіваленті дорівнює 3 300 доларів США, а також судові втрати по справі.

В обгрунтування позовних вимог позивачка вказує на те, що 23 серпня 2007 року та 30 серпня 2007 року між нею та відповідачкою у простій письмовій формі укладені договори позики, підтверджені розпискою, за умовами якої відповідачка одержала від позивачки у борг З 300 доларів США (26 347, 20 грн.) зі строком повернення до 30 жовтня 2007 року. У вказаний час відповідачка борг не сплатила, на пропозиції позивачки вирішити спір у позасудовому порядку не реагувала. Разом з тим, у жовтні 2009 року відповідачка сплатила позивачці 350 доларів США в якості відсотків за користування коштами, а в грудні 2009 року - ще 120 доларів США. Таким чином, на день звернення до суду борг відповідачки складає 26 347, 20 грн., які позивачка просить стягнути у примусовому порядку на підставі судового рішення, а також стягнути судові витрати по справі, загалом - 27 145, 70 грн.

11серпня 2010 року позивачка надала заяву, в якій позовні вимоги зменшила і просила стягнути з відповідачки 26 339, 30 грн. основного боргу і судові витрати, а загалом - 26 737, 80 грн. (а.с.35).

Позивачка в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, обставини, викладені у позові, підтвердила. Суду пояснила, що 30 серпня 2007 року в день, коли в неї закінчувався строк дії договору банківського вкладу, вона передала відповідачці 3 000 доларів США під розписку, яку остання написала прямо в приміщенні банку. До цього, 23 серпня 2007 року вона надала відповідачці у борг 300 доларів США, про що остання написала у розписці від 30 серпня 2007 року. Строк дії договору позики закінчувався 30 жовтня 2007 року, кошти надавалися під три відсотки в місяць. У вказаний день відповідачка кошти не повернула, як не повернула їх і протягом наступних двох з половиною років. Також пояснила, що відсотки за користування позичковими коштами відповідачка не сплатила, але позивачка не наполягає на їх стягненні. В подальшому позивачка суду пояснила, що вважає розписку, наявну у відповідачки, про повернення нею 2 300 доларів США підробкою, і наполягала на тому, що будь- яких коштів від відповідачки 14 березня 2008 року не отримувала, отримала лише 470 доларів США у кінці 2009 року. Згодом позивачка пояснила, що розписку ОСОБА_2 про отримання

від неї коштів не писала, але і не оспорює її. Щодо уточненого розрахунку суми позову вказала, що приєднувала нараховані відсотки до суми боргу і в подальшому нараховувала відсотки на відсотки.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала. Пояснила суду, що дійсно в серпні 2007 року отримала від позивачки у борг 3 000 доларів США під три відсотки в місяць строком до кінця жовтня 2007 року, а 300 доларів США їй були надані безвідсотково. 14 березня 2008 року відповідачка одержала кредит в Ощадному банку у сумі 20 000 грн. (на руки їй видали близько 15 000 грн.), які в той же день і повернула позивачці. Відповідачці не вистачало 200 доларів США аби повернути всю суму боргу, тому вона попросила ОСОБА_3 надати їй у борг вказану суму. У вказаний день сторони зустрілися біля відділення банку, в якому відповідачка обміняла гривню на готівковий долар і віддала позивачці 2 900 доларів США, з яких 2 300 доларів - тіло, 600 - доларів відсотки. Сторони домовилися, що за відповідачкою залишається сума в 1 000 доларів США, на цю суму вона буде сплачувати три відсотки в місяць до кінця 2008 року. Коли позивачка отримала гроші, то повідомила відповідачці, що загубила її розписку. Проте через декілька днів зателефонувала та запропонувала написати розписку на 2 300 доларів, яку і залишила відповідачці. Згодом 20 жовтня 2009 року відповідачка сплатила позивачці 350 доларів США відсотків, потім 30 грудня 2009 року - ще 120 доларів. А в грудні 2009 року відповідачці зателефонувала дочка позивачки ОСОБА_4 , яка повідомила, що вона з матір`ю найшли розписку відповідачки та мають намір звернутися до суду про стягнення з відповідачки всієї суми боргу, яка зазначена в розписці. Відповідачка вважає, що сума боргу, зазначена нею в розписці від ЗО серпня 2007 року, сплачена повністю.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що зі слів матері ОСОБА_1 (позивачки по справі) їй відомо, що остання надала в борг ОСОБА_2 . З 000 доларів США, на який час і на яких умовах свідку невідомо. Також зі слів матері свідку відомо, що відповідачка мала віддати суму боргу 14 березня 2008 року, але не віддала. Свідку також відомо, що позивачка повернула лише 120 доларів у грудні 2009 року та 350 доларів США - у жовтні 2008 року.

Свідок ОСОБА_6 показала суду, що зі слів відповідачки їй відомо, що остання в серпні 2007 року взяла в борг у ОСОБА_1 . З 300 доларів США під 3 % в місяць. Про строки повернення позики свідку невідомо. 14 березня 2008 року свідок приїхала до відповідачки, яка мала отримати кредит у банку для повернення боргу позивачці. Отримавши в банку кошти та конвертувавши їх у долари США, відповідачка виявила, що їй не вистачає 200 доларів США. Тоді вона попросила свідка дати в борг 200 доларів США і свідок поїхала додому за грошима. Коли свідок поверталась до банку на вул.Артема, де мала відбутися передача коштів, їй зателефонувала відповідачка і повідомила, що 200 доларів США їй вже непотрібні. Відповідачка повідомила свідку, що позивачку взяла 2 300 доларів США як основний борг та 600 доларів США як відсотки. На питання свідка щодо розписки відповідачка повідомила, що позивачка її загубила. Тоді свідок порадила відповідачці отримати від ОСОБА_1 розписку про повернення хоча б частини боргу. Через деякий час свідок від відповідачки дізналася, що позивачка написала розписку про отримання 2 300 доларів США. На початку 2010 року свідку зателефонувала відповідачка і повідомила, що ОСОБА_1 знайшла розписку на 3 300 доларів США і має намір звертатися до суду про стягнення з відповідачки всієї суми боргу.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що в березні 2008 року до нього звернулася відповідачка із проханням бути її поручителем. В ощадній касі вона отримала готівку, чи 10 000 чи 20 000 грн. Після чого повідомила, що має намір повернути ОСОБА_1 борг. Під час передачі коштів свідок не був присутній.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що в кінці грудня 2009 року йому зателефонувала відповідачка і попросила у борг 150 доларів США, повідомивши, що їй необхідно повернути борг. Він зустрівся із відповідачкою на вул.Артема, де остання йому повідомила, що взяла у якоїсь жінки у борг 3 000 доларів США, і вже віддала частину суму (2 300 чи 2 500 доларів США). Свідок запропонував відповідачці взяти з позивачку розписку за гроші, які вона мала віддати, і за ті, які вже віддала.

З розписки відповідачки ОСОБА_2 від 30 серпня 2007 року слідує, що 23 серпня 2007 року між сторонами у простій письмовій формі укладений договір позики на суму 300 доларів США без зазначення строку та без сплати відсотків, за яким відповідачка одержала від

позивачки вказану суму у борг. З цієї ж розписки вбачається, що ЗО серпня 2007 року між сторонами у простій письмовій формі укладений договір позики на суму 3 000 доларів США. за яким відповідачка отримала від позивачки вказану суму до 30 жовтня 2007 року. В разі неповернення суми у строк відповідачка зобов`язалася сплачувати 3 % в місяць (а.с.26).

З розписки позивачки ОСОБА_1 вбачається, що 14 березня 2008 року вона отримала від відповідачки 2 300 доларів США боргу (а.с.25).

З іншої розписки позивачки слідує, що вона 20 жовтня 2009 року отримала від відповідачки відсотки в рахунок боргу в сумі 350 доларів США та 30 грудня 2009 року отримала ще 120 доларів США (а.с.24).

З кредитного договору між відповідачкою та ВАТ «Державний ощадний банк України» слідує, що остання 14 березня 2008 року (в день повернення суми боргу позивачці) отримала кредит у банку в сумі 20 000 грн. (а.с.14-18).

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд приходить до таких висновків.

Як встановлюють ст.526, ст.525 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, письмовими доказами підтверджено, що відповідачка повернула позивачці 2 770 доларів США (2 300 + 350 + 120). На підставі пояснень відповідачки, показань свідка ОСОБА_6 , наявного в матеріалах справи договору кредиту, суд приходить до переконання, що і 600 доларів США також були повернуті позивачці. Суд вважає, що саме пояснення відповідачки в цій частині заслуговують на увагу, тому що вони протягом усього часу розгляду справи були послідовними, логічними та незмінними, в той час як пояснення позивачки були вкрай суперечливими, і більше того вони суперечили й іншим доказам, наявним у справі. З урахуванням встановленого, суд приходить до переконання, що позивачка отримала від відповідачки 3 370 доларів США (2 770 + 600), натомість як відповідачка брала у борг лише З 300 доларів США. Відтак, основна сума боргу є сплаченою.

Суд не приймає розрахунок ціни позову, виконаний позивачкою, тому що його не можна визнати обґрунтованим. Так, як позивачка пояснювала суду, вона не витребовує у відповідачки відсотки за користування коштами, але разом з тим надала розрахунок суми позову, в якому відсотки нараховані на відсотки. Крім того, за підрахунками позивачки сума основного боргу, яка була заявлена у позові, майже повністю збіглася із сумою відсотків, вказаною у заяві про уточнення позовних вимог.

За правилами ч.2 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Всупереч вказаним вимогам позивачка у своїй розписці від 14 березня 2008 року, яку видала відповідачці, не повідомила останню про втрату первинної розписки від 30 серпня 2007 року, але згодом на підставі цієї ж розписки пред`явила позов до суду.

Насамкінець, постановляючи рішення, суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності, які закріплені ст.З ЦК України як загальні засади цивільного законодавства.

Аналізуючи докази, наявні у справі, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід визнати безпідставними, а тому в позові належить відмовити.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати залишаються на рахунок позивачки.

Керуючись ст.ст.208, 213-215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.І.Непша