Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

„5 лютого 2010 року апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Заполовського В.Й., Павицької Т.М.

при секретарі судового засідання Никончук О.О.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3 на рішення Олевського районного суду від 7 грудня 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ВДВС Олевського РУЮ про виключення майна з акта опису та арешту,

встановив:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом. Просив визнати за ним право власності на автомашину ВАЗ-2101, р.н.90-22 ЖИМ та виключити її з акту опису та арешту. При цьому посилався на те, що зазначений транспортний засіб належить йому на праві власності, придбаний в період шлюбу з дружиною ОСОБА_5 Проте, державним виконавцем ДВС Олевського РУЮ автомашину було безпідставно описано та арештовано.

Рішенням Олевського районного суду від 7 грудня 2009 року ОСОБА_2 відмовлено в позові до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа ВДВС Олевського РУЮ про виключення майна з акта опису та арешту за безпідставністю вимог.

У поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення його вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вважає, що при вирішенні спору суд мав врахувати його інвалідність та потребу в автомобілі для проходження лікування. На думку апелянта, суд не звернув уваги на належність саме йому спірного автомобіля.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до копії технічного паспорта серії АД № 806018 від 16 вересня 1978 року власником автомашини ВАЗ - 2101, р.н. 90-22 ЖИМ є позивач ОСОБА_2 (а.с.6).

Право власності позивача ніким не оспорено. Тому суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що підстав для задоволення вимог про визнання права власності на автомашину не було. Рішення суду в цій частині вимог є законним та обгрунтованим.

Разом з тим, неможливо погодитись з висновками суду в частині вимог про виключення майна із акту опису та арешту.

Відмовляючи в позові в цій частині, суд виходив з того, що опис та арешт майна проводився на виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Такі висновки апеляційний суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Згідно з вироком Олевського районного суду від 2 лютого 2009 року, залишеним в силі ухвалою Верховного Суду України від 15 жовтня 2009 року, з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_4 2000 грн. майнової шкоди та 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Цим же вироком постановлено, що у разі відсутності коштів на відшкодування шкоди звернути стягнення на арештоване майно - автомобіль ВАЗ 2101, р.н. 90-22 ЖИМ (а.с.42-46).

На виконання зазначеного вироку у квітні 2009 року державним виконавцем Олевського РУЮ було описано та арештовано спірний автомобіль, про що складено акт серії АА № 346536 (а.с.35-38).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова у справі про адміністративне правопорушення обов"язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, зазначений вирок є обов'язковим лише для осіб, відносно яких він постановлений. Позивач ОСОБА_2 учасником процесу у вказаній кримінальній справі не був. Право власності позивача на спірну автомашину ніким не оспорено.

Відповідно до загальних засад цивільного законодавства ніхто не може бути позбавлений права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (п.2 ч.І ст.З ЦК) . Право власності є непорушним (ч.І ст.321 ЦК).

Перелік підстав припинення права власності визначений ст.346 ЦК. Зокрема, згідно з п.8 ч.І ст.346 ЦК право власності може бути припинено у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

У даному випадку звернуто стягнення на майно, яке боржнику не належить. А позивач не є боржником.

За наведених обставин підстав для відмови в позові в цій частині вимог не було. Апеляційний суд вважає, що слід задоволити позов в цій частині та виключити належний позивачеві автомобіль із акту опису та арешту.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3,321,346 ЦК України, ст.ст.209, 307,309, 313,314,316 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, задоволити частково.

Скасувати рішення Олевського районного суду від 7 грудня 2009 року в частині вимог про виключення майна із акта опису та арешту, ухваливши в цій частині нове рішення. Виключити автомобіль ВАЗ-2101, р.н.90-22 ЖИМ, належний ОСОБА_2, із акту опису та арешту майна серії АА №346536.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: