АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2010 року року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Гайдук В.І.,

суддів - Варенко О.П., Петешенкової М.Ю.,

при секретарі - Самоткан В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 Прокофєвича, ОСОБА_4

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 Прокофєвича, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 державна нотаріальна контора, Майська сільська рада, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державного акту про право приватної власності на землю, договору купівлі-продажу, довіреності, рішення виконкому сільської ради, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2005 року позивачі звернулись до суду з зазначеним позовом, в якому просять: визнати недійсним заповіт, складений 18 січня 1991 року від імені ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Спортивна, 5 в с.Октябрське Синельниківського району Дніпропетровської області; визнати недійсною довіреність від 28 серпня 1996 року, видану ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_8 на продаж житлового будинку по вул.Спортивна, 5 в с.Октябрське Синельниківського району Дніпропетровської області; визнати недійсним рішення виконкому Майської сільської ради від 03 вересня 1996 року про визнання права власності на житловий будинок по вул. Спортивна, 5 в с.Октябрське Синельниківського району Дніпропетровської області; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. Спортивна, 5 в с.Октябрське Синельниківського району Дніпропетровської області від 05 вересня 1996 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності земельну ділянку, видане 17 лютого 1999 року на ім'я ОСОБА_5; визнати за ними у рівних частках право приватної власності на житловий будинок по вул.Спортивна, 5 в с.Октябрське Синельниківського району Дніпропетровської області та земельну ділянку площею 10,07 га, розташовану на території Майської сільської ради, належну померлій ОСОБА_7 на підставі державного акту від 14.05.1997 року. В обґрунтування позову посилались на те, що відповідач у справі ОСОБА_5 підробив підписи ОСОБА_7 у довіреності від 28 серпня 1996 року на ім'я ОСОБА_8 на продаж житлового будинку та у заповіті, складеному 18 січня 1991 року від її імені, тому всі інші правочини, спрямовані на набуття ОСОБА_5 права приватної власності на спірне майно на підставі цих документів, є незаконними.

Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2010 року в позові відмовлено повністю, вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі позивачі посилаються на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в зв'язку з чим ставлять питання про скасування судового рішення та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 09 вересня 1996 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу жилого будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область; Синельниківський район, с. Октябрське, вул. Спортивна, 5, згідно якого ОСОБА_5 набув право приватної власності на будинок, сплативши за нього ОСОБА_8 1740 гривень. При укладанні договору ОСОБА_8 діяв від імені ОСОБА_7 на підставі довіреності, посвідченої секретарем Майської сільської ОСОБА_2 народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області 28 серпня 1996 року, зареєстрованої в реєстрі за № 6.

05 вересня 1996 року ОСОБА_7 померла, на випадок своєї смерті вона залишила заповіт, складений 18 січня 1991 року, яким все своє майно заповідала своєму онуку ОСОБА_5. Заповіт посвідчений секретарем Майської сільської ОСОБА_2 народних депутатів ОСОБА_9 18 січня 1991 року.

Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області у справі за заявою ОСОБА_5, Заінтересована особа ОСОБА_6 податкова адміністрація, встановлений факт прийняття ОСОБА_5 спадщини у вигляді земельної ділянки площею 10,07 га, розташованої на території КСП «Дружба», заповіданої йому ОСОБА_7, померлою 05 вересня 1996 року. Рішення набрало законної сили 21 жовтня 1998 року. 17 лютого 1999 року ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 грудня 1998 року був виданий Державний акт на право приватної власності на успадковану ним земельну ділянку.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, керуючись ч.2 ст.1257 ЦК України, ч.2 ст. 11 Закону України «Про судоустрій», ст. 71, ч.1 ст. 80 ЦК України 1963 року, виходив з того, що доказів факту підробки підпису ОСОБА_7 у заповіті, з боку ОСОБА_5 чи інших осіб, або інших доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, суду не надано, тому підстав для визнання заповіту недійсним немає; посилання позивачів на незаконність набуття ОСОБА_5 права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом не знайшли свого підтвердження, оскільки таке право визнане за ним рішенням суду, яке набрало законної сили, державний нотаріус та ОСОБА_6 районна рада Дніпропетровської області при видачі правовстановлюючих документів на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_5 діяли на виконання цього рішення; закінчення строку позовної давності для пред'явлення позову є підставою для відмови в позові.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями учасників процесу.

При вищезазначених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивачів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на те, що суд невірно встановив початок спливу строку позовної давності безпідставне, оскільки згідно з вимогами ст.76 ЦК України в редакції 1963 року позовна давність починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася про порушення свого права. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно з вимогами ч.1 ст. 80 ЦК України 1963 року сплив строку позовної давності для подання позову є підставою для відмови в позові. Позивачі до суду звернулися з пропуском строку позовної давності 15 червня 2005 року, право на позов виникло у них в 1996 році, після того, як вони дізнались про факт укладання договору купівлі-продажу житлового будинку та існування спірного заповіту, які стали основою для прийняття суб'єктом владних повноважень спірного рішення та видачі правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_5 Як зазначила позивач ОСОБА_2 вони не скористалися цим правом, оскільки весь вказаний проміжок часу сподівались на порядність ОСОБА_5 і на вирішення питання у добровільному порядку, з заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 до нотаріальної контори ні вона, ні ОСОБА_4 не звертались, як і не звертались всі позивачі до суду з позовами про встановлення факту прийняття спадщини після померлої ОСОБА_7 чи продовження строку на прийняття спадщини, що свідчить про відсутність претензій позивачів до відповідача з приводу спадкового майна до 2004 року, в звязку з чим суд обґрунтовано не визнав поважною причину пропуску позивачами строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 Прокофєвича, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді