АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія - «трудові правовідносини» Доповідач : Піддубний Р.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Солодкова А.А.,

суддів: Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Соколовій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка», до якої приєдналась Харківська обласна державна адміністрація, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім.. ОСОБА_2», третя особа - ОСОБА_3, про визнання наказів недійсними, поновлення умов оплати праці, стягнення недоотриманої заробітної плати, -

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 22 червня 2004 року працює на посаді завідуючої трупою Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка» (Театр ім. Т.Г. Шевченка). На підставі Постанови Кабінету Міністрів від 28 липня 2004 року № 968 «Про впорядкування оплати праці працівників державних академічних театрів» та наказу Міністерства культури та туризму України від 18.10.2005 року № 475 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» з 1 вересня 2005 року її посадовий оклад було збільшено на 100 % за рахунок введення додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів. Посилаючись на те, що наказами директора театру № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміну суттєвих умов праці працівників театру» та № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» коефіцієнт академічності з її посадового окладу було знято та її незаконно переведено на неповний робочий день з оплатою праці у розмірі 0,75 посадового окладу, ОСОБА_1, з урахуванням уточнень позовних вимог від 7 червня 2010 року, просила визнати зазначені накази недійсними, поновити умови оплати праці, а саме, посадовий оклад з урахуванням 100% коефіцієнту підвищення посадових окладів для працівників закладів культури, які мають статус академічних, у розмірі 3 270 грн., стягнути з Театру ім. Т.Г.Шевченка недоотриману заробітну плату в розмірі 22 680 грн. 09 коп., допустити негайне виконання рішення в межах заробітної плати за один місяць.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2010 року позов задоволено. Визнано наказ Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміну суттєвих умов праці працівників театру» та наказ № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» недійсними. Поновлено ОСОБА_1 умови оплати праці, а саме, посадовий оклад з урахуванням 100% коефіцієнту підвищення посадових окладів для працівників закладів культури, які мають статус академічних, у розмірі 3 270 грн. Ухвалено стягнути з Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 недоотриману заробітну плату в розмірі 20 291 грн. 47 коп. та судові витрати в дохід держави в сумі 171 грн., допущено негайне виконання рішення в межах розміру заробітної плати за один місяць.

В апеляційній скарзі Театр ім. Т.Г. Шевченка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову відмовити.

До апеляційної скарги Театру ім. Т.Г. Шевченка, в порядку ст. 299 ЦПК України приєдналась Харківська обласна державна адміністрація.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання наказів «Про зміну суттєвих умов праці працівників театру» № 16-Л від 6 лютого 2009 року та «Про тимчасові заходи» № 33-Л від 08 квітня 2009 року недійсними та про поновлення умов оплати праці, суд першої інстанції виходив з того, що зміни в організації виробництва і праці в театрі фактично не відбулися, у звязку з чим дії відповідача щодо виплати позивачці заробітної плати без урахування коефіцієнту 100%-го підвищення посадового окладу є неправомірними.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 60-Л від 22 червня 2004 року ОСОБА_1 було переведено на посаду завідуючої трупою Театру їм. ОСОБА_2 з окладом згідно штатного розпису в розмірі 1635 грн.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про театри і театральну справу» від 31 травня 2005 року N 2605-IV фінансування діяльності театрів залежно від форм власності, статусу та інших ознак, установлених бюджетним законодавством, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ, організацій, громадян та їх обєднань. Засновники театрів здійснюють фінансування їх діяльності в порядку і розмірах, передбачених установчими документами.

Згідно зі ст. 1 Статуту Театру ім. Т.Г.Шевченка, затвердженого начальником управління культури Харківської обласної державної адміністрації 22 вересня 2005 року, засновником театру є Харківська обласна рада, повноваження з управління театром здійснює управління культури обласної державної адміністрації, театр фінансується з обласного бюджету.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 13 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод, колективних договорів; трудових договорів. Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; власники, об'єднання власників або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Таким чином, при вирішенні спорів про виплату надбавок та доплат працівникам установ і організацій, що фінансуються з бюджету, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про впорядкування оплати праці працівників державних академічних театрів» від 28 липня 2004 року № 968 установлено, що починаючи з 1 січня 2005 року розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних працівників, художнього та артистичного персоналу державних академічних театрів підвищуються до 100 відсотків, а інших працівників театрів - до 30 відсотків порівняно з розмірами посадових окладів (ставок заробітної плати), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 р. № 134 «Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери»

На підставі зазначеної постанови посадовий оклад позивачки було збільшено на 100 відсотків та його розмір складав 3 270 грн.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2005 р. № 790 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» постанову КМУ від 28 липня 2004 року № 968 визнано такою, що втратила чинність, а пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. N 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» викладено у наступній редакції: «Установити: 1) що працівникам установ, закладів та організацій освіти, науки, культури, які мають статус національних, академічних закладів культури може зберігатися при визначенні максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок) та ставок погодинної оплати праці додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, що застосовувався для зазначених працівників до набрання чинності цією постановою.

На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2005 р. № 790 та від 30 серпня 2002 р. № 1298 та з метою упорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій культури наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» також установлено, що працівникам установ, закладів та організацій культури, які мають статус національних, академічних, може зберігатися-при визначенні максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок) додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, що застосовувався для зазначених працівників згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.8 розпорядження Харківської обласної державної адміністрації бід 12 грудня 2008 року № 733 зі змінами, внесеними розпорядженням № 404 від 20 липня 2009 року, управлінню культури і туризму обласної державної адміністрації планувати видатки на оплату праці працівникам закладів мистецтва, які мають статус академічних ( у тому числі підвищення посадових окладів за академічність закладу) у межах обсягів фінансової підтримки, визначеної в обласному бюджеті з урахуванням умов, установлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 64 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу (далі - працівників) та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

У пункті 4.1 колективного договору Театру ім. Т.Г.Шевченка на 2008 2013 роки передбачено, що оплата праці працівників здійснюється у межах затверджених кошторисів видатків на утримання театру.

Як убачається із матеріалів справи, Театром ім. Т.Г.Шевченка до Харківської облдержадміністрації було подано бюджетний запит на 2009 рік про потреби у фінансуванні в розмірі 12 313 725 грн.

Рішенням XXXVIII сесії Харківської обласної ради V скликання від 03 лютого 2009 року №

1107 «Про обласний бюджет на 2009 рік» з обласного бюджету на утримання Театру ім. Т.Г. Шевченка, у тому числі на оплату праці його працівників, виділено 4 464 600 грн.

У звязку зі зменшенням фінансування театру та на підставі розпорядження Голови Харківської обласної державної адміністрації від 12 грудня 2008 року № 733, директором Театру ім. Т.Г. Шевченка було видано накази № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміну суттєвих умов праці працівників театру» та № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи», якими згідно виділених асигнувань на 1 квартал 2009 року додатковий коефіцієнт (100%) підвищення посадового окладу позивачки з 12 квітня 2009 року було знято та встановлено неповний робочий день та оплату праці у розмірі 0,75 ставки.

Оскільки встановлення підвищення посадових окладів працівникам Театру ім.. ОСОБА_2 перебуває в компетенції Кабінету Міністрів України, Міністерства культури та туризму України, Харківської обласної державної адміністрації і поставлено в залежність від наявності бюджетного фінансування, після втрати чинності Постанови КМУ № 968 від 28 липня 2004 року, якою було передбачено обовязкове підвищення до 100% посадових окладів працівників закладів культури, які мають статус академічних та за відсутності у бюджеті відповідного рівня фінансування таких виплат, висновок суду про задоволення позову ОСОБА_1 в частині поновлення умов оплати праці з урахуванням 100 % підвищення посадового окладу не можна визнати законним та обґрунтованим.

Не можна також погодитись і з висновками суду щодо стягнення з недоотриманої заробітної плати за час роботи позивачки на умовах неповного робочого часу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як убачається із матеріалів справи, 8 лютого 2009 року ОСОБА_1 було письмово попереджено про зміну істотних умов праці розміру оплати праці, встановлення неповного робочого часу з 12 квітня 2009 року та попереджено про припинення трудового договору у разі незгоди продовження роботи в нових умовах (а.с. 7).

Відповідно до ст. 56 КЗпП за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Будучи попередженою про встановлення з 12 квітня 2009 року неповного робочого часу з оплатою праці у розмірі 0,75 посадового окладу, позивачка погодилась продовжувати роботу на цих умовах (а.с. 7).

Наказом № 88-Л від 01 жовтня 2009 року для всіх працівників театру встановлено повний робочий день(а.с. 238).

Враховуючи, що за угодою між відповідачем та ОСОБА_1, остання, у період з 12 квітня по 30 вересень 2009 року фактично працювала неповний робочий час, що підтверджується копіями табелів обліку використання робочого часу за вказаний період ,(а.с. 77-83), заробітна плата за цей час нараховувалась та виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу у розмірі 0,75 посадового окладу, правових підстав для стягнення недоотриманої заробітної плати із розрахунку нормальної тривалості робочого часу у 40 годин на тиждень, не вбачається.

Доводи позивачки про порушення відповідачем вимог ст. 41 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до якої зміна умов трудового договору, оплати праці працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, не є підставою для висновку про незаконність дій відповідача, оскільки зазначеною нормою закону передбачено отримання згоди у разі зміни умов трудового договору лише з працівником, який є членом саме виборного профспілкового органу, а не первинної профспілкової організації.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, апеляційна скарга Театру ім. Т.Г. Шевченка підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасування, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову.

Керуючись ст.ст. 32, 56, 98 КЗпП України, ст.ст. 4, 5, 13 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка», до якої приєдналась Харківська обласна державна адміністрація, задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка», третя особа ОСОБА_3, про визнання наказів недійсними, поновлення умов оплати праці, стягнення недоотриманої заробітної плати відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя

Судді