Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № ц2-2988/10
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

9 липня 2010 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді - Ямкової О.О., при секретарі - Петровській О.C., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсними кредитного договору №3А-50 від 10.10.2007року укладений між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" та ОСОБА_1 з підстав його невідповідності закону.

Позивач до суду не з'явився, направив свого представника.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій вимоги позову підтримав та просив розглядати справу за його відсутністю.

Представник відповідача також до суду не з'явився, надав письмові заперечення проти позову та заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю.

Третя особа ОСОБА_3 до суду не з'явилася, заяв про бажання взяти участь при розгляді справи суду не надала.

Ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 10.10.2007року між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №3А-5О, за яким банк надав останньому грошові кошти в розмірі 27128,71 доларів США для купівлі автомобіля HYUNDAI TUCSON 2.0 строком до 9.10.2014року з розрахунку 13% річних.

За умовами договору відповідач зобов'язаний погашати суму кредиту щомісячними платежами в розмірі 406,93долараСША згідно до встановленого сторонами графіку.

Із положень ст. 192 ЦК України, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та ст.5 Декрету КМУ №15-93 від 19.02.1993року "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вбачається, що іноземна валюта може використовуватись банками при видачі кредитів за наявності у них генеральної ліцензії НБУ, яку ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" має за №35 від 3.12.2001 року. При наявності зазначеної ліцензії, банку не потрібно додатково отримувати індивідуальну ліцензію для надання споживачу кредиту в іноземній валюті, оскільки така вимога передбачена п.п. "в" п.4 ст.5 Декрету КМУ №15-93 лише для тих видів кредитів, терміни і суми яких перевищують встановлені законодавством межі, які згідно до листа НБУ від 7.12.2009рок №13-210/7871-22612 до наступного часу законодавством України не визначені.

Відповідно до умов договору, кредитні кошти надані однією сумою в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний позичальника, з якого проводилась оплата вартості автомобіля відповідно до п.2.1.2.1-2.1.2.2 кредитного договору. У пунктах 2.9.1. 2.9.5 договору позивач як позичальник стверджував, що підписанням цього кредитного договору він попереджений про можливі коливання курсів валюти його кредиту відносно національній валюти та незважаючи на зазначене, погоджується нести валютні курсові ризики.

Таким чином, зміст спірної угоди свідчить, що вона укладена з додержанням вимог цивільного законодавства та за вільного волевиявлення сторін, а визначення грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті не суперечить нормам ч.2 ст. 524ЦК України.

В забезпечення кредитного договору 10.10.2007року між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2" і третьою особою ОСОБА_4 за участю позивача як позичальника був укладений договір поруки, за яким третя особа брала на себе обов'язок нести солідарну відповідальність сумісно зі ОСОБА_1 по виконанню умов кредитного договору №3А-5О.

В цей же день, між ВАТ "Всеукраїнський ОСОБА_2 і ОСОБА_1 також , був укладений договір застави транспортного засобу, за яким позивач передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль HYUNDAI TUCSON 2.0, заставною вартістю 136999грн.99коп., що еквівалентно 27128,71доларуСША.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 203, 215, 509, 526, 543, 548, 554, 610, 611, 1054-1055 ЦК України, суд дійшов висновку, що волевиявлення позивача ОСОБА_1В при укладанні з банком кредитного договору було вільним, а обрання валютного кредитування у доларах США - свідомою дією через зменшену відсоткову ставку.

Тому, суд вважає, що немає правових підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним.

Що стосується обґрунтування позовних вимог невиконанням банком вимог законодавства стосовно письмового ознайомлення з умовами кредитування, то суд зазначене не приймає до уваги, так як вони суперечать п.5.3 кредитного договору.

Згідно зі ст. 81, 88 ЦПК України судовий збір та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_2" про визнання кредитного договору недійсними - відмовити.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області у порядку, якій передбачений ст.ст. 294-296 ЦПК України.

СУДДЯ ЯМКОВА О.О.