Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 2 -7265/ 1 0
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд

під головуванням судді Кучиної Н.Г.

з участю секретаря Цимбалюк А.І.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Рівне про зобовязання здійснити перерахунок та виплатити недоплачену щомісячну державну соціальну допомогу відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни" за період 2007-2010 років,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне про зобо»язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період 2007 -2010 років в сумі 6222, 60 грн.

Позивач позовні вимоги в судовому засіданні підтримала повністю, з підстав викладених у позові.

Управління Пенсійного фонду України в місті Рівне позов не визнало і просить суд в позові відмовити. Відповідач надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними .нормативно-правовими актами. В обґрунтування заперечень, посилаючись на ст. 28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст.4.,7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", ст.111 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік", Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", відповідач зазначає, що відсутня затверджена величина мінімальної пенсії за віком, від якої має .бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни; мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом, а для обчислення розміру .підвищення до пенсій особам, які мають статус „дитина війни" відповідно до - Закону України „Про соціальний захист дітей війни", не застосовується; фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; Законом України. „Про Державний бюджет України на 2007 рік" не передбачено фінансування на 2007 рік витрат на виплату підвищення дітям війни, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Після прийняття Конституційним Судом України рішення від 09.07.2007р. зміни до Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік" щодо питання фінансування витрат на підвищення; до пенсії -дітям війни внесені не були, порядок реалізації ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", затверджений постановою КМУ чи іншим .нормативно-правовим, актом, відсутній. Крім того, відповідач посилається на те, що у 2008 році позивачу було виплачено підвищення до пенсії у відповідності, до Закону України „Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких. законодавчих актів України", згідно якого з 01.01.2008р. особам, що мають статус „дитина війни", призначається підвищення до пенсії в розмірі надбавки, установленої для учасників війни - 10% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рн/2008 постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008р. № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян" установлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в таких розмірах: з 22 травня - 48,10 грн., з 1 липня - 48,20 грн., з 1 жовтня - 49,80грн. Також відповідач зазначає, що у Державному бюджеті України на 2007-2008 роки не було передбачено видатків на виконання рішень судів про стягнення такої пенсії понад розміри, встановлені законами про Державний бюджет на відповідний рік. В Законі України „ Про Державний бюджет України на 2010 рік змін щодо виплати щомісячної соціальної державної допомоги як дитині війни не було. Відтак, у 2009-2010 роках зазначеній категорії осіб підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи соціальної допомоги, виплачується відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 530 „ Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян . В зв'язку з викладеним відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши позовну заяву та подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась 30 липня 1943 року. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення Другої світової війни (2 вересня 1945 року) було менше 18 років є дитиною війни. Отже, ОСОБА_1 є дитиною війни, що підтверджується копією паспорта позивача, а також відповідною відміткою у її пенсійному посвідченні. Виходячи із цього, позивач має право на пільги та соціальні гарантії, передбачені Законом України „Про соціальний захист дітей війни".

У Законі України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна- допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

У відповідності із пунктом 12 статті 71 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19.12.2006р. № 489-У дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було зупинено на 2007 рік з урахуванням ст.111 Закону № 489-У, яка передбачала, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007р. по справі № 6-рп/2007 були визнані неконституційними положення пункту 12 статті 71 та ст.111 Закону України „Про державний бюджет України на 2007 рік". А отже, з 09.07.2007р. дію ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було відновлено в повному обсязі. Відповідно до п.5 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, воно має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними. Отже з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. позивач має право на підвищення розміру пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни".

Що стосується дії ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2008 році, то згідно з пунктом 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. статтю 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" було, викладено в новій редакції, відповідно до якої дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, установленої для учасників війни. Проте, згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008 положення пункту 41 розділу II Закону України „Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до п.6 резолютивної частини цього рішення, рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", визнаних неконституційними. Вказане рішення набрало чинності з 22.05.2008 року.

Таким чином, з 22.05.2008 року позивач має право на підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. б Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в редакції, що діяла в період до внесення змін пп.2 п.41 розділу II Закону України „Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. N 107-VI (що визнані неконституційними).

Доводи відповідача про те, що відсутня затверджена законодавством величина мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни, а мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом і не підлягає застосуванню для обчислення розміру підвищення до пенсій особам, які мають статус „дитина війни" відповідно до Закону України „Про соціальний захист дітей війни", спростовуються наведеним нижче.

Згідно з ч.3 ст.,46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тому, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-14 для встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком застосовується прожитковий мінімум.

Тобто, з вищезазначеного випливає, що прожитковий мінімум є базою для розрахунку мінімальної заробітної плати, мінімальної пенсії за віком, інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, та ґрунтується, зокрема, на ч.3 ст.4б Конституції, у відповідності до якої пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги не можуть бути нижчими ніж прожитковий мінімум, встановлений законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність визначено Законами України про державний бюджет на відповідний рік ( 2007, 2008рр.). Так, прожитковий мінімум для вказаної категорії осіб становив: 380 грн. в період з 01.01. по 31.03. 2007р.; 406 грн. в період з 01.04. по 30.09.2007р.; 411 грн. в період з 01.10. по 31.12.2007р.; 470 грн. в період з 01.01. по 31.03.2008р.; 481 грн. в період з 01.04. по 30.06.2008р.; 482 грн. в період з 01.07. по 30.09.2008р.; 498 грн. в період з 01.10. по 01.12.2008р.

Отже, величиною мінімальної пенсії за віком, від якої має бути обраховано 30% підвищення до пенсії дітям війни, є встановлений законом прожитковий мінімум.

Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 530 „Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян", було встановлено, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні, з 1 липня -48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні. Однак, вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом. А відповідно до ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Крім того, відповідно до ст. З Закону України „Про соціальний захист дітей війни" державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Як вбачається із заперечення відповідача на позов, позивач у періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. не отримувала підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, як це визначено ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", хоча мала на це право.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові, особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Пунктом 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1261 від 24.10.2007р. (далі Постанова № 1261), до основних завдань Пенсійного фонду України віднесено, зокрема, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. У п.8 вказаної Постанови до джерел формування коштів Пенсійного фонду України її відносяться також кошти державного бюджету та державних цільових фондів, що перераховуються до Фонду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001р. Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що здійснює керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для їх виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, інших соціальних виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Враховуючи те, що згідно із Законом України „Про соціальний захист дітей війни" дітям війни виплачується підвищення саме до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, суд, керуючись положеннями Указу Президента України № 121/2001 від 01.03.2001р. та зазначеної вище Постанови № 1261, приходить до висновку, що саме органами Пенсійного фонду України позивачу мало виплачуватись підвищення пенсії відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" у 2007-2008 роках.

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не приймаються до уваги. Суд вважає необхідним визначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, не приймається до уваги. Так, у справах „Кечко проти України" та „Бурдов проти Росії" Європейський Суд з прав людини констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Суд також не бере до уваги посилання відповідача на те, що відсутній нормативно-правовий акт, який визначав би порядок реалізації ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни". Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v Ноmе 0ffice (Саsе 41/74. van Duyn v Ноmе 0ffice ) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушенні зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку це надання дітям війни підвищення до пенсії, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Таким чином, суд вважає, що дії відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за періоди з 09.07.2007р. по 31.12.2007р. та з 22.05.2008р. по 31.12.2008р. є протиправними, а тому позовні вимоги в частині стягнення підвищення до пенсії за ці періоди підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та доведеними.

Позовні ж вимоги в частині стягнення підвищення до пенсії за інші періоди 2007-2008 років не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і задоволенню не підлягають.

Законом України „ Про державний бюджет на 2009 рік та Законом України „ Про державний бюджет на 2010 рік не було призупинено дію статті 6 Закону України „ Про соціальний захист дітей війни, а відтак дії відповідача щодо невиплати позивачу підвищення пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком, яка визначається в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, за період з 01 січня 2009 року по 29 червня 2009 року є протиправними, а тому позовні вимоги в цій частині за цей період підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими і доведеними

Відповідно до. ст.87 Закону України „Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вірними способом відновлення порушеного права позивача є покладення обов»язку на відповідача провести належне нарахування та виплату позивачу підвищення до пенсії з урахуванням виплачених сум за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року., та з 01 січня 2009 року по 22 грудня 2009 року, з урахуванням виплачених сум у розмірі 10% у період з 09 липня по 31 грудня 2007 року та 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 по 29 червня 2010 року . Суд з відповідача судового збору не стягує, так як в силу п.34 ч.1 ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» Пенсійний фонд України, його підприємства, установи й організації від сплати державного мита звільняються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,57-60,88,212,213-215,218,223,294 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити частково.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в м. Рівне здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липня по 31 грудня 2007 р., з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року та з 01 січня 2009 року по 29 червня 2010 включно з урахуванням виплачених сум

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського міського суду Н.Г. Кучина