Справа № 22ц-8427/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Пилип'юк Г.М. Категорія: 34 Доповідач: Каблак П.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Каблака П.І.

Суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.

При секретарі: Балюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2010 року, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою залишено без розгляду.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 В апеляційній скарзі стверджує, що генеральна довіреність від 30 квітня 2010 року посвідчена нотаріусом міста Гамбурга та легалізована 03 травня 2010 року Президентом Земельного Суду Умлаут, а тому є чинною. На думку апелянта, вказана довіреність посвідчена відповідно до ч. 2 ст. 42 ЦПК України. Просить скасувати винесену ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

5 жовтня 1961 року була підписана Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Законом України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10 січня 2002 року, держава Україна приєдналась до вказаної Конвенції. Конвенція набула чинності для України 22 листопада 2003 року.

У звязку з приєднанням України до Конвенції, Бельгія і Федеративна Республіка Німеччина заявили про свої заперечення, у звязку з цим на території названих країн не можуть прийматися не легалізовані довіреності, засвідчені в Україні, а на території України довіреності, засвідчені у цих країнах. .

Відповідно до ст. 2 вказаної Конвенції під легалізацією розуміється процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступила особа, що підписала документ та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ. Тлумачення вказаної процедури міститься і в п. 1.2. Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 05.06.2002 року.

Згідно п.1.8 вказаної Інструкції, для легалізації офіційних документів консульська посадова особа на території України користується печаткою та штампом Міністерства закордонних справ України (представництв МЗС на території України), за кордоном печаткою та штампом закордонної дипломатичної установи України. Таким чином, довіреності, видані за кордоном, мають юридичну силу в Україні за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України.

Відповідно до вимог п. 6.3 Інструкції, посвідчувальні написи при легалізації документів можуть бути зроблені друкарським способом або спеціальним штампом. У кожному окремому випадку вид штампа обирається консульською посадовою особою. Обов'язковими елементами посвідчувального напису є підпис консульської посадової особи, відбиток гербової печатки даної установи, реєстраційний номер запису за журналом реєстрації вчинюваних дій та дата здійснення легалізації.

Апелянт, всупереч доводам апеляційної скарги не представив довіреності, яка містила б посвідчувальний напис Міністерства закордонних справ України, або закордонної дипломатичної установи України з підписом консульської посадової особи, відбиток гербової печатки даної установи, реєстраційний напис та дату здійснення легалізації

Враховуючи наведене районний суд вірно виходив з того, що представником позивача не було представлено легалізованих в Україні документів, які б посвідчували його повноваження на представництво інтересів ОСОБА_2 у судових органах України, а сам позивач повторно не з'явився в судове засідання.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ухвалу прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням зазначеного та керуючись ст. 303, п. 1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п.4 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4