Справа № 2-895/10
Провадження № 2-895/10
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого - судді Андрощука В.В., при секретарі Забродській Г.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідачів - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання втратившими право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, діючої в своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про вселення та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання втратившими право користування житловим будинком №852 в Залізничному селищі м. Миколаєва.

У заяві позивач зазначав, що він та відповідачі зареєстровані в спірному житловому будинку. В 2003 році відповідачі добровільно залишили будинок і до цього часу не проживають в ньому без поважних причин. Постійно проживають за іншою адресою. Обовязки по догляду за будинком та сплаті комунальних послуг він виконує сам.

Оскільки йому важко здійснювати комунальні послуги за всіх зареєстрованих осіб і вважаючи, що відповідачі втратили право користування спірним будинком, ОСОБА_3 просив про задоволення позову на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України.

В листопаді 2009 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, діюча в своїх інтересах і в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_6, ОСОБА_7 предявили зустрічний позов до ОСОБА_3, ОСОБА_8 про вселення та виселення. У позові зазначали, що у 2003 році ОСОБА_3 вигнав їх з спірного будинку, та перешкоджає у вселенні і проживанні. Так, ОСОБА_3 змінив замки на воротах і вхідних дверях, придбав величезну собаку. В подальшому вселив в будинок ОСОБА_9, з якою у 2005 році зареєстрував шлюб. Крім того позивачі зазначили, що у спірному будинку залишилось їх майно. Неодноразові звернення до міліції, прокуратури ніяких результатів не дали.

Посилаючись на те, що іншого житла для постійного проживання не мають, не проживання у спірному будинку є вимушеним з вини ОСОБА_3, позивачі просили вселити їх до житлового будинку №852 в Залізничному селищі м. Миколаєва. Крім того, просили виселити ОСОБА_8 і її сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначеного будинку, оскільки вона вселилася без їх згоди.

При судовому розгляді справи ОСОБА_3 позов підтримав. Зустрічний позов не визнав. Стверджував, що відповідачі за власним бажанням залишили спірний будинок. Будь-яких перешкод у користуванні чи вселенні відповідачів у будинок не чинив. З 2003 року вони жодного разу не звертались до нього з приводу повернення і проживання в будинку. Замки на воротах і вхідних дверях він замінив в 2008 році в зв'язку з втратою ключів.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов ОСОБА_3 не визнали. Зустрічний позов підтримали. Стверджували, що у 2003 році вимушено залишили будинок, оскільки ОСОБА_3 створив неможливу обстановку для проживання.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 1977 року до 2003 року. До 2003 року проживали в спірному будинку № 852 в Залізничному селищі м. Миколаєва.

Згідно витягу з домової книги, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 (нині ОСОБА_5) О.В., ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані у будинку №852 в Залізничному селищі м. Миколаєва.

Згідно довідки КП ММБТІ право власності на зазначений будинок не оформлено.

Також встановлено, що з 2003 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 в спірному будинку не проживають. Зазначене підтверджується актом №327 від 25.09.2008 року і не заперечувалось відповідачами. На теперішній час відповідачі проживають без реєстрації в квартирі родичів за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до cm. 71 ЖК України, п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або членів його сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням необхідно зясовувати причини відсутності відповідачів понад встановлені строки.

На підтвердження своїх доводів про те, що відповідачі без поважних причин не проживають в спірному будинку з 2003 року до предявлення позову, ОСОБА_3 посилався на акт про не проживання й показання свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_15, ОСОБА_16 Однак акт про не проживання був складений лише 25.09.2008 року. Особи, які підписали зазначений акт (Зеленська С.1., ОСОБА_15В.) допитувались судом як свідки. Проте їхні показання, а також показання інших свідків позивача не є чіткими та конкретними і не підтверджують безспірно відсутності відповідачів в спірному будинку без поважних причин.

Натомість відповідачі стверджували про вимушене залишення спірного будинку і неможливість проживання в ньому з вини позивача, з приводу чого неодноразово зверталися до різних установ і правоохоронних органів.

Зазначене підтверджується наданими суду: постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 13.06.2006року; зверненнями ОСОБА_4 до прокурора м. Миколаєва; актом судово-медичного дослідження від 14.09.2005 року. Крім того, відповідачами представлена квитанція про сплату послуГ за вивезення сміття.

Враховуючи викладене, суд констатує, що відповідачі, незважаючи на тривале не проживання у спірному будинку, зв'язок з ним не втрачали, а їх не проживання мало місце з поважних причин.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, позивач не надав суду переконливих доказів про відсутність відповідачів в спірному будинку понад встановлені строки без поважних причин, а тому передбачених cm. 71 ЖК України підстав для задоволення позову ОСОБА_3 немає. Натомість вимоги відповідачів в частині вселення в спірний будинок є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 безпідставно, в порушення норм діючого житлового законодавства, порушуються права ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її дітей на користування, проживання у спірному будинку, а тому порушені права підлягають захисту.

Відповідно до cm.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування житловим приміщенням, інакше з підстав і в порядку передбаченим законом. Крім того згідно положень ст.64 ЖК України, наймач та члени його сімї мають рівні права в тому числі і право на проживання і користування житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову в частині виселення ОСОБА_8 і її сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 зі спірного будинку.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в житловий будинок №852 в Залізничному селищі м. Миколаєва.

В іншій частині в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку, передбаченому cm.cm.294,296 ЦПК України.

СУДДЯ: В.В. АНДРОЩУК