Справа №2-5 85/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 березня 2010 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Тарасової І.В., при секретарі Марченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківський метрополітен» про зобовязання надання послуг перевезення пасажирів, стягнення пені та матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача провести обмін кількості поїздок, визначених на абонементних картках, володільцем яких він є, на рівну кількість поїздок у вигляді відповідної кількості використовуваних на даний час в Харківському метрополітені жетонів нового зразка для разових поїздок; стягнути з відповідача неустойку (пеню) за невиконання умов договору (не надання послуг перевезення пасажирів) в розмірі 2759,4 грн.; стягнути з відповідача компенсацію матеріальних збитків (упущеної вигоди), завданих в результаті невиконання умов договору (не надання послуги

перевезення пасажира) в розмірі 91,81 грн.; винести окрему ухвалу на адресу керівника Харківського метрополітену в звязку з допущеними ним та керованим ним підприємством в своїй діяльності грубими порушеннями діючого законодавства і Конституції України, прав споживача; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначив, що він є власником 42 штук абонементних карток, випущених ДП «Харківський метрополітен», кожна з яких надає право на 12 поїздок на лініях ДП «Харківський метрополітен».

З 01.04.2006 року на станціях Харківського метрополітену були розміщені обяви про припинення реалізації абонементних карток та про припинення їх використання з 01.09.2006 року, у звязку з чим позивач звертався до відповідача з проханням надати розяснення про можливість використання абонементних карток після 31.08.2006 року або повернення коштів за раніше придбані абонементні картки.

На свої заяви позивач отримав відповідь від 07.09.2006 року про те, що метрополітен не планує обмін абонементних карток на 12 поїздок на інші види платіжних засобів та від 13.11.2006 року, в якій позивачу пропонувалося надати до метрополітену наявні у нього абонементні картки для перевірки їх справжності.

Позивач вважає, що відповідачем порушені його права, як споживача послуг перевезення пасажирів транспортом метрополітену, оскільки припинення надання послуг по укладеному публічному договору можливе тільки в разі настання форс-мажорних обставин, про настання яких відповідач не заявляв. Таким чином встановлення відповідачем граничного строку використання карток та відмова від надання послуг відповідачем є порушенням його зобовязань надати транспортні послуги по укладеному з позивачем договору, у зв»язку з чим позивач вважає, що відповідач зобовязаний сплатити йому неустойку (пеню) за кожний день прострочення з надання послуг перевезення в розмірі 3% від вартості наявних у позивача невикористаних абонементних карток за останній рік до дати пред»явлення даного позову до суду..

Також відповідач зобовязаний здійснити позивачу обмін абонементних карток на відповідну кількість жетонів для проїзду в метро та відшкодувати позивачу збитки у вигляді упущеної вигоди, яку б позивач отримав, вклавши грошові кошти, затрачені ним на проїзд в метрополітені після 01.09.2006 року, в кредитний союз «Самопоміч».

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти предявленого позову заперечувала та просила суд відмовити в його задоволенні з наступних підстав.

Протоколом технічної наради ДП «Харківський метрополітен» від 16.02.2006 року було вирішено, в звязку з недоцільністю подальшого використання абонементних карток, як засобу оплати за проїзд в метрополітені, припинити їх реалізацію з 01.04.2006 року з забезпеченням інформування пасажирів про термін використання абонементних карт.

На виконання протоколу наради від 16.02.2006 року на всіх станціях метрополітену були розповсюджені повідомлення про припинення реалізації абонементних карток з 01.04.2006 року та строком припинення використання цих карток до 01.08.2006 року. В подальшому строк використання абонементних карток було подовжено до 01.09.2006 року.

В звязку з тим, що велика кількість невикористаних абонементних карток на момент припинення їх дії залишалась у підприємств, організацій, які закупали ці картки за договором на рік, та у громадян, наказом начальника метрополітену від 15.09.2006 року №378 було затверджено Порядок обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян .

Згідно цього Порядку обмін абонементних карток проводився для підприємств та організацій згідно листів про залишки невикористаних абонементних карт станом на 01.09.2006 року, копій витратних накладних, що підтверджують факт придбання абонементних карток, а для громадян обмін проводився на підставі їх заяв з указанням фіксованого залишку невикористаних абонементних карток та паспорта особи. Обмін проводився у термін до 30.09.2006 року. Обмін абонементних карток на жетони здійснювався після обов»язкової перевірки карток на справжність оператором відділу з підготовки та реалізації засобів оплати за проїзд служби доходів.

Необхідність в здійсненні такої перевірки була викликана тим, що за час дії абонементних карток на проїзд в метрополітені було виявлено багато підробних карток.

Оскільки візуально визначити справжність абонентних карток не можливо , їх перевірка на справжність здійснювалася на спеціальних автоматах для пропуску пасажирів по абонементним картам ( люм-картам), які здійснювали зчитування інформації з карти. В разі невідповідності (підробки) карти автомат це виявляв.

Вищевказаний Порядок обміну був розповсюджений для інформації на всіх станціях метрополітену.

Після вилучення з обігу абонементних карт (люм-карт), ДП «Харківський метрополітен» 25.12.2006 року було проведено списання основних фондів, а саме автоматів відсічки люм-карт.

У відповідь на заяви відповідача, відповідно до Порядку обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян, йому було письмово запропоновано надати до метрополітену наявні у нього абонентні картки для перевірки їх відповідності.

Але позивач не прийняв пропозицію метрополітену та не зявився для перевірки абонентних карток та їх подальшого обміну на жетони, тим самим позбавивши себе можливості їх обміну.

Таким чином, вини відповідача в тому, що позивач не зміг обміняти абонементні картки на жетони для проїзду в метрополітені, не має.

Крім того, представник відповідача зазначив, що при надані послуг з перевезення пасажирів відповідач надав всю необхідну інформацію про свої послуги на момент їх надання, в тому числі про їх вартість.

Відповідач не гарантував позивачу, що розмір тарифу на перевезення пасажирів в метрополітені буде залишатись незмінним протягом невизначено тривалого періоду часу та не укладав з позивачем угоди про користування послугами метрополітену та їх оплату на невизначений строк.

Відповідно до п.4.3 Правил користування Харківським метрополітеном та п.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач розмістив доступну для ознайомлення, достовірну інформацію про зміни в умовах надання послуг з перевезення пасажирів в частині порядку оплати проїзду. У пасажирів, в тому числі і у позивача, було пять місяців, щоб ознайомитись зі змінами та прийняти рішення про припинення чи продовження користування послугами метрополітену, з урахуванням прийнятих змін.

Крім того, реалізуючи абонементні картки на 12 поїздок в Харківському метрополітені через мережу білетних кас на станціях метрополітену відповідач гарантував позивачу та іншим пасажирам можливість в будь-який час згідно з режимом роботи метрополітену придбати в касі метрополітену засоби оплати проїзду та скористатись послугами перевезення пасажирів.

Таким чином у позивача були відсутні підстави для придбання абонементних карток у кількості 42 штук, що давало право на 504 поїздки та значно перевищувала потреби однієї особи у послугах перевезення пасажирів.

Але, навіть з врахуванням наявної у позивача кількості абонементних карток, у нього було достатньо часу для того, щоб їх використати.

Проте позивач, маючи в наявності кількість абонементних карток, яка не відповідає принципам розумності, як це передбачено статтею 509 Цивільного Кодексу України по відношенню до зобовязань, не скористався наданою йому можливістю використати ці картки у відведений для їх використання час.

Більше того, у своїй заяві до ДП «Харкіський метрополітен», від 11.08.2006 року позивач вказував, що у нього залишилося 40 абонементних карток, а в позовній заяві до суду зазначив, що станом на 01.09.2006 року у нього залишилося 42 невикористані абонементні картки.

Враховуючи, що з 01.04.2006 року реалізація абонементних карток, як засобу оплати за проїзд в метрополітені, була припинена, викликає сумніви справжність наявних у позивача карток.

За таких підстав вимоги позивача про їх обмін на жетони є необґрунтованими.

Також представник відповідача вважає, що позивач пропустив строк позовної давності в один рік, встановлений статтею 258 Цивільного Кодексу України для вимог про стягнення неустойки (пені), оскільки якщо на думку позивача його право було порушено 01.09.2006 року то вимоги про стягнення з відповідача неустойки він міг заявити на протязі одного року, починаючи з 01.09.2006 року.

Стосовно стягнення з відповідача упущеної вигоди, то позивач не надав до суду жодних доказі того, що кошти, які він витратив на оплату проїзду в метрополітені, були б ним внесені до кредитного союзу «Самопоміч», а не використані на інші потреби позивача.

Крім того, позивачем не надано до суду доказів наявності причинного звязку між діями відповідача та неможливістю внесення позивачем грошових коштів до кредитної спілки «Самопоміч» для отримання доходу за вкладом, а також позивачем не доведено, що він вживав певні заходи щодо одержання таких доходів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з наступних підстав.

Згідно статті 915 Цивільного кодексу України договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором.

Згідно статті 633 Цивільного Кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець бере на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно статті 919 Цивільного Кодексу України Перевізник зобовязаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно- правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а у разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Згідно статті 922 Цивільного Кодексу України перевізник несе відповідальність за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення.

Згідно пункту 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитись від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець вчасно не приступив до виконання зобовязання за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Судом встановлено, що позивач є споживачем послуг перевезення пасажирів транспортом загального користування, які надає відповідач.

Позивачем надані до суду 42 абонементні картки Харківського метрополітену на 12 поїздок кожна, вартістю 6 грн.

Абонементні картки для проїзду в метрополітені не є проїзним документами тривалого користування, а розраховані на строго фіксовану кількість поїздок - в даному випадку 12 поїздок. Відповідач реалізуючи абонементні картки кількістю поїздок 12 штук та вартістю однієї поїздки в 50 копійок гарантував дотримання названих умов оплати проїзду в день реалізації карток, а не протягом необмеженого періоду часу.

Позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач, при укладенні з ним публічного договору перевезення пасажирів зобовязався приймати від нього протягом необмеженого часу абонементні картки на 12 поїздок як засіб оплати проїзду в Харківському метрополітені.

Права та інтереси споживачів транспортних послуг при зміні порядку та розміру оплати проїзду в міському електричному транспорті забезпечується тим, що про наступні зміни споживачі повідомляються через засоби масової інформації та іншим, доступним для споживачів способом.

Протоколом технічної наради ДП «Харківський метрополітен» від 16.02.2006 року було вирішено, в звязку з недоцільністю подальшого використання абонементних карток, як засобу оплати за проїзд в метрополітені, припинити їх реалізацію з 01.04.2006 року з забезпеченням інформування пасажирів про термін використання абонементних карт.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується позивачем, що позивач був вчасно проінформований про припинення з 01.04 2006 року реалізації абонементних карток та про припинення з 01.09.2006 року використання абонементних карток як засобу оплати проїзду в Харківському метрополітені.

Таким чином, відповідачем своєчасно, за п»ять місяців, було повідомлено позивача - як споживача транспортних послуг, про зміни в умовах надання послуг з перевезення пасажирів в частині порядку оплати проїзду, що свідчить про відсутність з боку відповідача порушення взятих на себе зобов»язань.

Проте позивач не тільки не скористався наданою йому можливістю використати наявні у нього абонементні карти у відведений для їх використання час, а навпаки, незважаючи на те, що з 01.04.2006 року реалізація абонементних карток, як засобу оплати за проїзд в метрополітені, була припинена, кількість наявних у позивача абонементних карток зросла.

Так, як вбачається із звернення позивача до ДП «Харківський метрополітен» станом на 11.08.2006 року у нього було 40 невикористаних абонементних карток, а в позовній заяві до суду позивач вказав, що станом на 01.09.2006 року у нього залишилося 42 невикористані абонементні картки, які дають право на 504 поїздки.

Наказом начальника метрополітену від 15.09.2006 року №378 було затверджено Порядок обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян строком до 30.09.2006 року.

Згідно цього Порядку обмін абонементних карток проводився для підприємств та організацій згідно листів про залишки невикористаних абонементних карт станом на 01.09.2006 року, копій витратних накладних, що підтверджують факт придбання абонементних карток, а для громадян обмін проводився на підставі їх заяв із зазначенням фіксованого залишку невикористаних абонементних карток та паспорта особи. Обмін абонементних карток на жетони здійснювався після перевірки карток на справжність оператором відділу з підготовки та реалізації засобів оплати за проїзд служби доходів.

Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача, візуально визначити справжність абонентних карток не можливо, тому їх перевірка на справжність здійснювалася на спеціальних автоматах для пропуску пасажирів по абонементним картам (люм-картам).

Згідно з Інструкцією по організації комерційної роботи станцій Харківського метрополітену, затвердженою 31.08.1998 року, автомати для пропуску пасажирів по абонементним карткам ( люм-карткам) це прилад для пропуску пасажирів по абонементним каркам, який проводить зчитування інформації та надає дозвіл на прохід пасажира. В склад системи входить ідентифікуючи прилади абонементних карток та абонементні картки, розраховані на певну кількість поїздок. Для проходу через автомати для пропуску пасажирів абонементна картка вставляється до ідентифікуючого приладу. Дозвіл на прохід видається тільки при звільненні каналу та зеленому світлі.

Листом від 13.11.2006 року у відповідь на заяву позивача про повернення коштів за невикористані картки, відповідач запропонував позивачу , відповідно до Порядку обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян, надати до метрополітену не використані абонементні картки для перевірки їх на відповідність.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що після отримання вищевказаного листа відповідача від 13.11.2006 року, він більше до відповідача з приводу обміну наявних у нього абонементних карток не звертався та не надав відповідачу наявні у нього абонементні картки для перевірки .

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час перевірити, відповідно до Порядку обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян, справжність наявних у позивача абонементних карток відповідач позбавлений можливості, оскільки згідно наказу ДП «Харківський метрополітен» №189 від 05.06.2006 року, наказу служби автоматики, телемеханіки та звязку №93 від 09.06.2006 року, було проведено списання основних фондів згідно актів від 25.12.2006 року, а саме автоматів відсічки люм-карт, на яких перевірялася справжність абонементних карток.

Суд не приймає до уваги пояснення позивача, що, в порушення його прав як споживача послуг, у листі від 07.09.2006 року відповідач не повідомив його про обмін невикористаних ним абонентних карток на жетони, оскільки такий обмін був затверджений Наказом начальника метрополітену від 15.09.2006 року, а у листі від 13.11.2006 року відповідач пропонував позивачу надати до метрополітену вказані у заяві 40 одиниць абонентних карток для перевірки їх відповідності, чим позивач не скористався.

Таким чином, не надавши відповідачу для перевірки та наступного обміну наявні абонементні картки, позивач унеможливив своєчасний їх обмін відповідно до затвердженого Наказом начальника метрополітену від 15.09.2006 року №378 Порядку обміну невикористаних абонементних карток на жетони для підприємств, організацій та громадян.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про обмін кількості поїздок, визначених на абонементних картках на рівну кількість поїздок у вигляді відповідної кількості використовуваних в даний час в Харківському метрополітені жетонів нового зразка для разових поїздок необхідно відмовити.

Також, позивачем не надано суду доказів того, що відповідач не надав для перевезення пасажирів транспортні засоби, або надав їх з запізненням, внаслідок чого позивач не зміг скористатись його послугами перевезення пасажирів.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем не порушені зо- бов»язання по наданню транспортних послуг перед позивачем .

Також суд вважає необґрунтованими доводи позивача, про те, що припинення дії абонементних карток на 12 поїздок не входить в компетенцію відповідача, а належить до компетенції Харківської обласної держадміністрації, крім того, на думку позивача, накази ДП «Харківський метрополітен» про введення в дію абонементних карток та припинення їх дії, повинні пройти державну реєстрацію.

Так, листом Харківського обласного управління юстиції від 16.01.2003 року було відмовлено начальнику ДП «Харківський метрополітен» у реєстрації наказу начальника метрополітену № 343 від 31.12.2002 року «Про введення в дію абонементних карт на 12 поїздок у метрополітені» на підставі п.5 «Положення про державну реєстрацію нормативно- правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», затвердженого постановою КМУ від 28.12.1992 року № 731, оскільки зазначеним наказом не встановлюються будь-які нові правові норми.

Що стосується компетенції відповідача щодо припинення дії абонементних карток на 12 поїздок як засобу сплати за проїзд за послуги метрополітену по перевезенню пасажирів, то згідно п.13 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін(тарифів)» обласні державні адміністрації встановлюють лише тарифи на перевезення пасажирів і вартість проїзних квитків у метрополітену, виготовлення жетонів та інших засобів сплати за проїзд для використання в реалізації надання послуг по перевезенню пасажирів, згідно п.2.2 Статуту ДП «Харківський метрополітен» відноситься до компетенції відповідача.

Крім того, після припинення ДП «Харківський метрополітен» з 01.09.2006 року використання абонементних карток як засобу оплати проїзду в Харківському метрополітені, розпорядженням Харківської обласної держадміністрації № 518 від 11.10.2006 року «Про встановлення тарифу на перевезення пасажирів у метрополітені м.Харкова» визнано таким, що втратило чинність розпорядження Харківської облдержадміністрації, яким встановлена вартість проїзних квитків «Метро» (кодованих абонементних карток).

Таким чином, оскільки судом не встановлено факту порушення зобов»язання відповідачем, відсутні і правові підстави для стягнення неустойки за невиконання умов договору.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації матеріальних збитків (упущеної вигоди), завданих в результаті невиконання умов договору (не надання послуги перевезення пасажира) в розмірі 91,81 гри., оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем умов договору.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що кошти, витрачені ним для оплати проїзду після 01.09.2006 року, були б ним внесені до кредитної спілки «Самопоміч», а не були б використані ним на інші потреби.

Згідно частини 4 статті 623 Цивільного Кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержаних Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певної заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню.

За таких підстав вимоги позивача про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 22, 509, 610, 611, 614, 623, 633, 915, 919, 922 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 88, 208, 209, 212, 213, 214 ,215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Харківський метрополітен» про зобовязання надання послуг перевезення пасажирів, стягнення пені та матеріальних збитків, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м.Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: