Справа №22-ц-4953/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Гагіна М.В., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2010 року

у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш» до ОСОБА_2

про спонукання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

30 липня 2010 року позивач ВАТ «Нафтопроммаш», звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідачка ОСОБА_2 користується, на підставі договору оренди від 01 липня 2009 року, житловим приміщенням кімнатою № 413, належного йому на праві власності гуртожитку. Термін дії договору закінчився 01 липня 2010 року, однак, відповідачка кімнату не звільнила та не повернула з орендного користування, чим порушує права позивача.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2010 року позов ВАТ «Нафтопроммаш» задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 звільнити житлове приміщення кімнати № 413 по вул. Ярославського, 4 в м. Охтирка та повернути його з орендного користування на користь ВАТ«Нафтопроммаш».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ«Нафтопроммаш» судовий збір в сумі 17 грн. та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на не повне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ВАТ«Нафтопроммаш» залишити без задоволення.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, підтримавшого скаргу, заперечення представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, та зобовязуючи ОСОБА_2 звільнити спірну кімнату в гуртожитку та повернути її позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що укладений сторонами договір оренди закінчився 01 липня 2010 року, тому у відповідачки відсутні правові підстави для проживання в кімнаті.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції неможна погодитись, оскільки до них суд дійшов внаслідок неповного зясування обставин, які мають значення для вірного вирішення, та судом невірно застосовано матеріальний та процесуальний закон, внаслідок чого рішення суду, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка (шлюбне прізвище ОСОБА_3), поселилась з дотриманням режиму прописки у спірну кімнату гуртожитку 23 березня 1999 року у звязку з тим, що її чоловік ОСОБА_3 працював в ТОВ «Нафтопроммаш» з 1999 року.

21 липня 2009 року шлюб було розірвано та відповідачці присвоєно прізвище ОСОБА_2 (а.с.26 Свідоцтво про розірвання шлюбу, а.с.24 копія паспорта з відміткою про прописку, а.с.31, 32 Копії наказів про прийняття та звільнення чоловіка відповідачки ОСОБА_3А.).

Таким чином, з часу поселення сімї ОСОБА_3 в спірну кімнату гуртожитку як сімї працівника підприємства, між сторонами виникли житлові правовідносин, які регулюються Главою 4 ЖК України «Користування гуртожитками».

Після звільнення ОСОБА_3 з роботи у 2001 році відповідачка з дитиною залишилися проживати у гуртожитку та проживають до цього часу, і позивач не вирішував питання про її виселення відповідно до вимог ЖК України.

Укладання в послідуючому декількох договорів оренди кімнати, починаючи з 2006 року фактично не змінювало статусу проживання відповідачки, як члена сімї працівника підприємства, оскільки позивач не оспорював правомірності її поселення та проживання з 1999 року.

Не зясувавши цих обставин справи, які мають значення для її вірного вирішення, суд безпідставно вважав, що відносини сторін з приводу спірної кімнати встановлені договором оренди та регулюються Цивільним Кодексом України.

Зокрема, у п.п. 1.1., 2.1.1. договору оренди від 01 липня 2009 року йдеться про те, що наймодавець передає наймачеві спірну кімнату № 413 для майбутнього використання.

Ці положення договору суперечать тому факту, що кімната передана у користування сімї відповідачки ще у 1999 році і з цього часу із користування не вибувала, та підставами для проживання та користування кімнатою були трудові відносини чоловіка відповідачки з позивачем.

Заперечуючи позов відповідачка ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції посилалась на те, що на укладанні договору оренди наполягав позивач, який обіцяв, що кожен рік буде переукладати такий договір.

Без врахування цих обставин справи суд першої інстанції невірно вважав, що по закінченню строку договору оренди відповідачка втратила право користування кімнатою.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, згідно зі ст. 11 ЦПК України та вимог ст. 60 ЦПК України, колегія суддів вважає, що позивач не довів заявлених вимог, тому в позові слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2010 року в даній справі скасувати та постановити нове рішення про відмову у позові Відкритого акціонерного товариства «Нафтопроммаш» до ОСОБА_2.

Рішення набрало законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді