Справа №2-36/10 13.10.2010 13.10.2010 13.10.2010
Провадження №22ц-6659/10 У Х В А Л А
13 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючого Буренкової К.О.,
суддів Кушнірової Т.Б., Самчишиної Н.В.,
при секретарі судового засіданні ОСОБА_1,
за участю позивачки,
розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою
на рішення Южноукраїнського міського суду від 6 травня 2010 р. р, ухвалене за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, визначення порядку користування квартирою, реальний поділ квартири, вселення, зміну особового рахунку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування квартирою,
в с т а н о в и л а :
В червні 2009 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про вселення в квартиру АДРЕСА_1 і визначення порядку користування цим жилим приміщенням, посилаючись на те, що це майно придбано в період шлюбу, але відповідач перешкоджає ним користуватися.
В липні 2009 р. відповідач звернувся із зустрічним позовом, в якому, уточнивши вимоги, на підставі ст.405 ЦК просив визнати позивачку такою, що втратила право користування спірною квартирою.
В подальшому позивачка доповнила позовні вимоги і крім заявлених просила провести реальний поділ спірної квартири, виділивши їй у власність дві кімнати, а саме: 17, кв. м і 8,4 кв. м, а відповідачу - теж дві кімнати площею 10,1 кв. м і 12,4 кв. Коридор, кухню, ванну кімнату, санвузол просила залишити в загальному користуванні, визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири та зобовязати комунальне підприємство «ЖЕО» розподілити особовий рахунок.
Рішенням Южноукраїнського міського суду від 6 травня 2010 р. позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2.

Виділено в користування позивачки кімнати площею 17, кв. м і 8,4 кв. , а в користування відповідача кімнати площею 10,1 кв. м і 12,4 кв.

Кухню, коридор, ванна кімната, санвузол залишено в спільному користуванні сторін.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні зустрічних позовних вимог.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і відмови в зустрічному позові скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у позові, а його зустрічний позов задовольнити. ОСОБА_2 посилається на те, що судом не взято до уваги факт придбання ним спірної квартири за рахунок кредитних коштів, які сплачує лише він. Крім цього, ОСОБА_2 зазначав, що висновок суду про те, що ОСОБА_2 не втратила право користування спірною квартирою, не відповідає дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з листопада 2001 р., який між ними розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу від 19 жовтня 2006 р. 9 листопада 2005 р. сторонами на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу придбана 4-х кімнатна квартира АДРЕСА_3. Власником квартири в даній угоді купівлі-продажу зазначено лише ОСОБА_2

Наведене свідчить, що спірне майно сторонами було придбано під час перебування в шлюбі та сумісного проживання.

Тому суд правильно визнав, що спірна квартира становить спільну сумісну власність сторін та обґрунтовано вважав, що кожен із них має рівне право на це майно, бо ч.1 ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Доказів щодо іншого поділу майна сторони не надали суду.

Виходячи із наведених обставин та вказаних положень закону, суд обґрунтовано визнав за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину спірного майна.

&nbsp; Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, районний суд правильно вважав, що відповідно до ст. 71 ЖК, ч. 1 ст. 405 ЦК, на які посилався ОСОБА_4 як на підставу цих вимог, такими, що втратили право користування жилими приміщеннями, можуть бути визнані лише наймачі жилих приміщень, а не їх власники. Оскільки за ОСОБА_3 визнано право власності на спірну квартиру, то суд обґрунтовано відмовив у зустрічному позові.

Доводи ОСОБА_4, що спірна квартира придбана за рахунок кредиту банку, який він після припинення шлюбу з ОСОБА_3 сплачує особистими коштами, не підлягають задоволенню, оскільки належними доказами не підтверджені.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і положень матеріального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ух в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Южноукраїнського міського суду від 6 травня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий Судді