Справа №2а-184/10 24.06.2010
Провадження №2769/10
Державний герб України
Справа №22ц-2769/10 Суддя першої інстанції: Безпрозваний В.В.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Аніщенко Д.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2,

Департаменту праці та соціального захисту населення

виконавчого комітету Миколаївської міської ради

на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

28 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до Управління соціальних виплат і компенсацій Корабельного району Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що відповідно до законодавства України вона, як мати двох дітей: сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Посилаючись на те, що вона в період з 1 квітня 2007 р. по 31 серпня 2009 р. отримала соціальну допомогу в розмірі, меншому, ніж передбачено законами, позивачка просила визнати неправомірними такі дії відповідача та зобовязати його виплатити 17264 грн. 05 коп. заборгованості по допомозі з догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, 2619 грн. 74 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати, 540 грн. 78 коп. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та 5000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її законних прав відповідачем, а також зобовязати відповідача з 1 листопада 2009 р. і до часу припинення надання спірної допомоги сплачувати її у розмірі не меншому прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2010 року позов частково задоволено.

Дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку і виплати спірної допомоги відповідно до ч. 15 Закону №2811-ХІІ з 9 липня по 31 грудня 2007 р. визнано неправомірними та зобовязано його провести перерахунок призначеної позивачці державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити їй перераховану суму за період з 9 липня по 31 грудня 2007 рок у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, не погодившись з постановою суду в частині відмови у позові у звязку з невірним застосуванням судом норм матеріального права, просить постанову суду скасувати в цій частині й прийняти рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування місцевим судом норм матеріального права, просив постанову про визнання дій неправомірними та стягнення державної допомоги скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

У запереченні на апеляційну скаргу позивачки представник відповідача вказує на без під ставність її доводів та просить задовольнити апеляційну скаргу Департаменту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, статтею 3 Закону №2811-ХІІ передбачено виплату матерям допомоги у зв'язку з вагітністю та пологами; одноразової допомоги при народженні дитини; допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та інших видів допомоги.

Позивачка, має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, не працює і здійснює догляд за ними, а тому має право на допомогу у розмірі, встановленому ч. 1 ст. 15 Закону №2811-ХІІ, згідно з якою допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. З 1 квітня 2007 р. по 27 серпня 2009 р. ОСОБА_2 була призначена та виплачувалася така допомога по догляду за сином ОСОБА_4, а з 16 липня 2008 р. така допомога виплачується їй на другу дитину.

Частиною 1 ст. 14 цього Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується щомісяця з дня призначення допомоги по догляду за дитиною і по день досягнення дитиною вказаного віку включно.

Абзацом третім ч. 2 ст. 56, пунктами 7, 14 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 року № 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» (далі Закон № 489-V) зупинено на 2007 рік дію, зокрема, статті 15 Закону № 2811-ХІІ, і визначено, що у 2007 році допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку здійснюється за рахунок коштів відповідної субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам у розмірі, що дорівнює різниці між 50% прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 90 гривень для незастрахованих осіб та не менше 23 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, для застрахованих осіб, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 пункт 14 ст. 71 Закону № 489-V в частині зупинення на 2007 рік дії зазначених вище положень Закону № 2811-ХІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України.

Згідно пункту 23 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 р. № 107-VІ (далі Закону №107-VІ) частину 1 ст. 15 Закону № 2811-ХІІ викладено в такій редакції: «Допомога до догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 130 грн.», а пункт 3 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» викладено у такій редакції: «Допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається у розмірі, що дорівнює різниці між: з 1 січня 2008 року 50 відсотками, з 1 січня 2009 року 75 відсотками, з 1 січня 2010 року 100 відсотками прожиткового мінімуму , встановленому для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сімї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців».

Положення пункту 23 розділу ІІ Закону №107-VІ неконституційними не визнавались та не скасовувались.

Позивачка за спірний період отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку не в розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, а у відповідності з розмірами, визначеними Законами № 489-V та №107-VІ.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, спірні відносини з 1 січня по 9 липня 2007 року регулюються відповідно до пункту 14 частини першої статті 71 Закону № 489-V, а з 9 липня по 31 грудня 2007 року до статті 15 Закону № 2811-ХІІ.

Суд першої інстанції, який розглядав справу за правилами адміністративного судочинства, повно та всебічно дослідив обставини спору, належно оцінив надані докази та дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача зобовязання надати позивачці допомогу по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку відповідно до Закону № 2811Х11, але тільки з 9 липня по 31 грудня 2007 року. На підставі чого суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій за цей період із посиланням на відсутність бюджетних коштів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання Департаменту бюджетних коштів для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Що стосується вимог позивачки за 2008 - 2009 роки, то дії відповідача щодо виплати спірної допомоги у цій період позивачці були правомірними, узгоджувалися з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, у звязку з чим рішення в цій частині є законним й обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі позивачки на Рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 є безпідставним, оскільки цим рішенням не було визнано неконституційним положення пункту 23 розділу Закону №107-VІ.

Також безпідставними є посилання позивачки в обґрунтування апеляційної скарги на положення Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», оскільки норми цього Закону не регулюють спірні правовідносини між нею та відповідачем.

З урахуванням викладеного відсутні підстави для скасування постанови суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог за періоди: з 1 квітня по 8 липня 2007 р., 2008 та 2009 роки.

Між тим, покладаючи на відповідача обовязок проведення перерахунку з 9 липня по 31 грудня 2007 р., суд помилково вказав розмір спірної допомоги не менше прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб, що суперечить положенням ст.15 Закону № 2811Х11, де зазначено, що такий розмір дорівнює розмірові встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років. Тому в цій частині постанову суду слід змінити, вказавши правильний розмір спірної допомоги відповідно до вимог закону.

Крім того, висновки суду про відмову в позові в частині проведення компенсації втрати частини доходу у звязку з затримкою виплати допомоги на дітей у належному розмірі, суперечать положенням Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Згідно пункту 3 цього Порядку компенсації підлягають поряд з іншими доходами громадян й соціальні виплати допомога сімям з дітьми.

За такого постанова суду в частині відмови у проведенні компенсації частини втраченого позивачкою доходу у звязку з невірним нарахуванням їй спірної допомоги з 9 липня по 31 грудня 2007 р. підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення таких вимог.

Що стосується позовних вимог про стягнення 3% річних та відшкодування моральної шкоди, суд вірно відмовив у їх задоволенні.

Так, ч. 2 ст. 625 ЦК України, на підставі якої заявлено вимоги про стягнення 3% річних, регулює відповідальність за порушення грошових зобовязань, що виникли в сфері цивільних правовідносин. Спірні ж правовідносини є адміністративними, повязаними з соціальними виплатами, і законодавство, що їх регулює, не передбачає такої відповідальності як нарахування 3% річних за прострочення виплат.

Так само й відшкодування моральної шкоди не передбачено нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, а тому такі вимоги є безпідставними.

За такого відсутні підстави для скасування постанови суду в частині відмови у стягненні 3% річних та відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 і Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради та задовольнити частково.

Постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 5 березня 2010 року в частині вимог щодо компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням терміну їх виплати з 9 липня по 31 грудня 2007 року скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради провести ОСОБА_2 виплати перерахунку допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року з проведенням компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати допомоги по догляду за дітьми на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.

Постанову суду в частині покладення обовязку з перерахунку ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним трирічного віку з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року змінити, зазначивши розмір допомоги як «встановлений законом прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років» замість «не менше прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб».

В решті постанову суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: