Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2010 року колегія судців судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів Жигановської О.С., Котік Т.С.

при секретарі Порохня М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за

позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради, третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2010 року, -

встановила:

У червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила поновити її на роботі на посаді прибиральниці службових приміщень Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що наказом № 37-п від 08.05.2009 року її незаконно звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул 17.04.2009 року. Зазначила, що в цей день вона була відсутня на роботі з поважних причин, оскільки погано себе почувала і не могла працювати.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2010 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та їх неповне з'ясування, просить рішення скасувати та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог. Зокрема зазначила, що суд безпідставно не взяв до уваги надані нею докази на підтвердження того, що 17.04.2009 року внаслідок погіршення стану здоров'я вона не могла працювати, а тому з дозволу керівника дільниці ОСОБА_3 на службовому автомобілі поїхала додому. Дана обставина є поважною причиною, а тому у відповідача не було підстав для її звільнення.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія судців приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 скоїла прогул 17.04.2009 року без поважних причин, оскільки не надала документів, які б підтверджували її хворобу в цей день.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради № 37-п від 08.05.2009 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади прибиральниці службових приміщень з 08 травня 2009 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за скоєння прогулу 17.04.2009 року /а.с. 40, 41,42,46/.

На підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що не є поважною причиною відсутності на роботі у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу.

Отже, оскільки законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, у справах про звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України суд вирішує питання про поважність причин відсутності працівника на роботі виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. При цьому відсутність працівника за станом здоров'я може підтверджуватись не лише лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показанням свідків та іншими доказами.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що 17.04.2009 року біля 06.32 год., в зв'язку з погіршенням стану здоров'я ОСОБА_1, по місцю її роботи була викликана швидка допомога. Лікарем швидкої допомоги стан хворої оцінено як середньої важкості, АТ 150/80 мм рт.ст. / робочий 90/70/. Встановлено діагноз: неврастенічний синдром та надано медичну допомогу. Від запропонованої госпіталізації ОСОБА_1 відмовилась, в зв'язку з чим їй надані поради щодо подальшого лікування у дільничного лікаря.

Вищенаведене підтверджується довідкою Житомирської міської станції швидкої і невідкладної медичної допомоги від 08.05.2009 року № 200/а.с. 7/.

З доповідної записки ОСОБА_3 - начальника дільниці по санітарному обслуговуванню та охороні приміщень Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків вбачається, що 17.04.2009 року ОСОБА_1 вийшла на роботу, але в зв'язку з поганим самопочуттям її відвезли додому на службовому автотранспорті /а.с. 53/.

Допитана в суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснила, що 17.04.2009 року біля 07.00 години ранку позивачка скаржилась їй, що вона погано себе почуває, а тому не може виконувати роботу. Вона запропонувала ОСОБА_1 поїхати додому, якщо та не може працювати. Позивачка погодилась і з роботи її відвезли на службовому автотранспорті.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що 17.04.2009 року ОСОБА_1 прийшла на роботу, але оскільки їй стало погано викликали швидку допомогу. Медичними працівниками позивачці була надана необхідна допомога, після чого начальник дільниці ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_1 поїхати додому та надала для цього службовий автотранспорт.

Оскільки 18-20 квітня 2009 року були вихідними, тому позивачка звернулась до лікаря 21.04.2009 року та перебувала на лікарняному до 30.04.2009 року /а.с. 49, 65/.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі 17.04.2009 року без поважних причин, а тому скоїла прогул. Судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати /далі - Порядок/, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до ч. З п. 2, п. 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати / матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо/, а також виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю /п. 4 Порядку/.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з роботи у травні 2009 року, тому для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати заробіток позивачки за березень та квітень 2009 року без врахування коштів, отриманих по лікарняних листках - відповідно 551 грн. 09 коп. та 233 грн. 89 коп. /а.с. 9, 64, 102, 103,107/, та кількість фактично відпрацьованих протягом цих місяців робочих днів -13+6=19 /а.с. 65,106/.

За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивачки буде становити 41 грн. 31 коп. /551,09+233,89=784,98:19=41,31/, а середньомісячна - 867 грн. 51 коп. /41,31x42 - кількість робочих днів у березні та квітні 2009 року= 1735,02:2=867, 51/.

Отже, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 8468 грн. 55 коп. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, тобто з 08.05.2009 року по 26.02.2010 року /41,31 X 205 робочих днів/. Вказана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів.

В обгрунтування позову про відшкодування моральної шкоди позивачка посилалась на те, що незаконним звільненням їй спричинено моральні страждання, внаслідок чого погіршився стан здоров'я.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З урахуванням обставин справи, колегія судців погоджується з доводами

ОСОБА_1 про те, що незаконними діями відповідача їй була спричинена певна моральна шкода. Однак, на думку суду, поновлення позивачки на роботі є адекватною компенсацією за будь-яку моральну шкоду, якої вона могла зазнати, а тому відхиляє її вимоги в цій частині.

З врахуванням вимог ст. 81, 88 ЦПК України, ст. З Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито", Порядку оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення судових процесів, пов'язаних з розглядом цивільних та господарських справ /затв. постановою КМ України № 1258 від 21.12.2005 року з послідуючими змінами/ з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 93 грн. 19 коп. та 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія судців, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 січня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради № 37-п від 08 травня 2009 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді прибиральниці службових приміщень дільниці по санітарному обслуговуванню та охороні приміщень Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради з 08 травня 2009 року.

Стягнути з Комунального підприємства по експлуатації адмінбудинків Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 8468 грн. 55 коп. /вісім тисяч чотириста шістдесят вісім грн. 55 коп./ середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вказана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з відповідача на користь держави 93 грн. 19 коп. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць в сумі 867 грн. 51 коп. підлягає негайному виконанню.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді