АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2695/10 Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого:

Суддів:

при секретарі

з участю прокурора адвоката

позивача (заявника) представника позивача (заявника) відповідача

представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Полтавський ГЗК»

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 січня 2010 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства «Полтавський ГЗК» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача апеляційного суду ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом про поновлення його на роботі на посаді начальника дільниці по підтриманню громадського порядку відкритого акціонерного товариства «Полтавський ГЗК» (далі ВАТ «Полтавський ГЗК») та про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у її видачі та 9700 грн. моральної шкоди.

Вказував на те, що наказом №206 від 28 листопада 2008 року його звільнено з роботи за його бажанням по ст. 38 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію. Звільнення вважає незаконним так як не мав наміру звільнятися з роботи, а заяву про звільнення написав за наполяганням керівництва товариства.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 січня жовтня 2010 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді начальника дільниці по підтриманню громадського порядку ВАТ «Полтавський ГЗК» з 28 листопада 2008 року.

Стягнуто із ВАТ «Полтавський ГЗК» на користь ОСОБА_2 середній'заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 45496 грн.50 коп. і моральну шкоду розмірі 1000 грн.

Стягнуто із ВАТ «Полтавський ГЗК» на користь держави 471 грн. 96 коп. судового збору та на рахунок УДК у м, Комсомольську 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах суми стягнення за один місяць - 3249,75 грн. звернуто до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ВАТ «Полтавський ГЗК» просить скасувати рішення місцевого суду ат постановити нове про відмову у позові посилаючись невідповідність висновків суду фактичним обставинам та порушення норм процесуального права, які потягли постановленім незаконного рішення.

Апеляційна скарг підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 38ч.1 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначенин строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (вихід на пенсію), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовій договір у строк, про який просить працівник.

Згідно ст.179ч.1 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином предметом доказування в пій справі є обставини про наявіність письмового звернення працівника до роботодавця про звільнення:- з роботи, та факти про дотримання роботодавцем чи уповноваженим ним органом трудового законодавства при його звільненні за цією підставою.

Як вбачається із змісту судового рішення, місцевим судом не додаржані вимоги ст. 179ч.1 ЦПК України і в основу судового рішення покладені пояснення свідків про бажання позивача, які взагалі не можуть бути доказані як такі, що грунтуються виключно на його роздумах щодо майбутнього, а не про юридичні факти.

Так задовольняючи позовні вимоги та поновляючи ОСОБА_3 на роботі місцевий суд досліджував наявність чи відсутність бажання позивача звільнятися з роботи. Для цього судом допитувались співробітники ОСОБА_2 по питаннях його намірів на майбутнє і на цьому місцевий суд зробив висновок про те, що позивач не мав бажання звільнятися з роботи і на цій підставі задоволив позов.

Висновк місцевого суду про обгрунтованість позовних вимог не відповідає фактичним обставинам справи і зроблений внаслідок порушення місцевим судом вимог процесуального законодавства, яке визначає предмет судового доказування та докустимості і належності доказів.

Апеляційним судом встановлено, що 6 листопада 2008 року позивач звернувся із письмовою заявою про звільнення його з роботи з 28 листопада 2008року та про виплату йому одноразової допомоги, передбаченої колективним трудовоми договором (а.с.223).

Наказом №206 від 28 листопада 2008 року позивача звільнено з роботи за його бажанням по ст. 38 КЗпГІ України у звязку із виходом на пенсію та виплатою одноразової допомоги (а.с.222).

Із цього ж наказу також вбачається, що 26 листопада 2008 року позивач став здавати матеріальні цинноеті відповідачу, які перебували в його підзвітності і заповнювати довідку їх здачу, а в розділі «заява» 28 листопада 2008 року підтвердив заяву про звільнення від 6 листопада 2008 року.

Письмові заяви позивача про звільнення його з роботи 28 листопада 2008 року сторонами не заперечувалися і позивач заявивши вимоги про поновлення но роботі, взагалі не посилався на недісність поданих заяв чи їх відкликання та не спростував їх належними доказами.

Пояснення свідків є неналежними доказами так як не містять жодної інформації з приводу обставини звільнення позивача.

Інші докази також не свідчать про порушення відповідачем трудових прав позивача, Звільнення позивача 28 листопада 2008 року відбулося з додержанням приписів ст. 38 КЗпП України і підстав для задоволення позовнизх вимог не вбачається.

З цих підстав рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, 304, 309 ч.Іп.3-4, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА

Апеляційну скаргу відкритого акціонерного товариства «Полтавський ЗК» задовольнити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 28 січня 2010 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до цкритого акціонерного товариства «Полтавський ГЗК» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та гральної шкоди відмовити за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути каржене протягом двох місяців шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду України.

Суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: (підпис)