Справа № 2-105/10
Провадження № б.п.
РІШЕННЯ

Іменем України

27.01.2010 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д. при секретарях Смик М.М., Пєшков А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року позивачка звернулась до суду з позовом, мотивуючи це тим, що 05 жовтня 2008 року близько 20 години 30 хвилин відповідач, на підставі довіреності його батька, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по двтодорозі Київ-Боярка, у с.Петрівському здійснив наїзд на пішохода, чоловіка позивачки, ОСОБА_4, від чого останній помер.

За фактом цієї ДТП було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України з посиланням на висновок судової автотехнічної експертизи від 19.11.2008 року, згідно якого відповідач не міг уникнути наїзду на чоловіка позивачки.

Смертю ОСОБА_4 позивачці спричинено матеріальну та моральну шкоду, а тому вона просила відшкодувати їй 70583,66 гривень матеріальної шкоди та 30000 гривень моральної шкоди, та стягнути на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити. Додатково пояснили, що вважають за необхідне стягнути відшкодування саме з відповідача, оскільки зін на певній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки на момент, коли сталась ДТП, а тому, незалежно від наявності його вини, має нести відповідальність за втрати, пов'язані зі смертю годувальника.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити. Додатково пояснив, що ОСОБА_4, перебуваючи у нетверезому стані, увечері в жовтні вийшов босий на проїжджу частину автодороги, де на нього наїхав автомобіль відповідача. Вважає, що у померлого міг бути умисел на самогубство, але доказів цього не має. Також заявив, що не повинен відповідати за смерть ОСОБА_4, оскільки кримінальну справу стосовно факту смерті останнього закрито, та невинність відповідача у смерті цієї особи доведена судовою експертизою.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Так, встановлено, що 05 жовтня 2008 року близько 20 години 30 хвилин відповідач, на підставі довіреності його батька, ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Київ-Боярка, у с.Петрівському здійснив наїзд на пішохода, чоловіка позивачки, ОСОБА_4, від чого останній помер. За фактом цієї ДТП було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яка була закрита на підставі п.2 ст.6 КПК України з посиланням на висновок судової автотехнічної експертизи від 19.11.2008 року, згідно якого відповідач не міг уникнути наїзду на чоловіка позивачки. Під час ДТП пішохід ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп'яніння, кількість етилового спирту у крові могла відповідати тяжкому отруєнню алкоголем, та саме його дії знаходяться у причинному зв'язку з ДТП, оскільки саме він перетинав проїжджу частину автодороги з порушенням п.4.14 ПДР. Ці обставини підтверджуються поясненнями сторін, постановою про закриття кримінальної справи від 23.01.2010 року, висновком судової автотехнічної експертизи, всіма доказами, зібраними у справі, в їх сукупності, та не оспорювалось сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до п. 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право та інше) володіє транспортним засобом.

Оскільки відповідач у момент ДТП керував транспортним засобом на підставі довіреності, чинність якої сторонами не оспорювалась, наявність непереборної сили або умислу потерпілого не доводилась, та доказів цього судом не встановлено, він має нести відповідальність за втрати позивачки, пов'язані зі смертю її чоловіка.

Однак, суд вважає розмір заявленого відшкодування завищеним позивачкою, зважаючи на таке. Як вбачається з позову, позивачка просить стягнути відшкодування матеріальної шкоди, яка складається з: товарів для поховання (згідно накладної ФОП ОСОБА_5 №13 від 10.10.2008 року) на суму 2635 гривень, плати за поминальний обід (згідно прибуткового касового ордера СПД ОСОБА_6 №204 від 11.10.2008 року) у розмірі 4500 гривень, транспортних витрат (товарний чек ТОВ «Фірма Варден» б/н від 11.10.2008 року) на суму 480 гривень, вартості пам'ятника 3400 гривень (на підставі довідки ТОВ «Галсар» б/н, б/д), а також частки середньомісячного заробітку за 3 роки внаслідок втрати годувальника 59478,66 гривень, з посиланням на довідки з Пенсійного Фонду України та місця роботи її покійного чоловіка.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається у якості доказів своїх вимог чи заперечень. Від доказування в порядку ст.61 ЦПК України сторони не звільнені. Здійснення позивачкою витрат на товари для поховання та плата за поминальний обід підтверджуються витратними документами. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню, в порядку ст. 1201 ЦК України.

Але вартість транспортних витрат саме на поховання позивачкою не доведена, оскільки товарний чек ТОВ «Фірма Варден» б/н від 11.10.2008 року на суму 480 гривень не містить посилань на те, що це транспортні послуги катафалку або іншого ритуального транспорту для поховання. Крім цього, слід зазначити, що сплата позивачкою коштів за пам'ятник не підтверджується матеріалами справи. Так, згідно довідки ТОВ «Галсар» б/н, б/д, вартість пам'ятника «Хрест з рушником» складає 3400 гривень. Однак позивачка не надала доказів сплати названої суми виробнику пам'ятника, розрахункові документи у матеріалах справи відсутні.

Також суд має відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог стосовно стягнення на її користь частки середньомісячного заробітку покійного чоловіка, зважаючи на наступне. У якості підстави для здійснення такого стягнення позивачка називає те, що покійний ОСОБА_4 утримував її, приймав активну участь у вихованні новонародженого онука та догляданні недієздатного брата. Втім, позивачка не надала жодного документу, що підтверджував би її родинні стосунки з загиблим ОСОБА_4, що він утримував її, що у неї внаслідок його смерті зникли засоби для існування, а також що після його смерті позивачка утримує непрацездатних дітей, онуків, брата покійного тощо. Таким чином стягнення, що передбачені законодавством на користь позивачки у зв'язку з втратою годувальника, передбачені ст. 1200 ЦК України, не можуть бути застосовані, оскільки не доведений сам факт перебування покійного ОСОБА_4 та позивачки у стосунках, як годувальника та непрацездатної особи, що перебувала на його утриманні на момент смерті. Доказів цього позивачка не назвала та не надала. Отже, загальна матеріальна шкода, яка була спричинена позивачці внаслідок ДТП, складається з: вартості товарів для поховання на суму 2635 гривень та плати за поминальний обід у розмірі 4500 гривень, які суд має стягнути з відповідача.

Крім цього, позивачка вимагає відшкодування моральної шкоди, яка була завдана їй внаслідок ДТП та оцінена нею у 30 000 грн. Дійсно, порушення звичайного життєвого ритму позивачки, пов'язане з наслідками ДТП, хоча б і за відсутності винних дій відповідача, суд вважає достатньою підставою для стягнення відшкодування моральної шкоди з відповідача. В той же час, як вбачається зі змісту ст.1193 ЦК України, суд має врахувати відсутність вини відповідача у ДТП, а також наявність грубої необережності потерпілого ОСОБА_4, який, перебуваючи у нетверезому стані, порушив правила переходу автодоріг пішоходами, що і призвело, внаслідок, до ДТП, та його смерті. Тому, зважаючи на всі обставини справи, суд вважає розмір моральної шкоди, заявлений позивачкою, перевищеним, та вбачає необхідним визначити його у розмірі 500 гривень. Тому суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача на користь позивачки сплаченого у справі державного мита 76,35 гривень та вартість витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу 7,50 гривень.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1193, 1200, 1201 ЦК України, ст.ст.60, 88, 209,213-215,218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 7135 гривень, відшкодування моральної шкоди 500 гривень, сплаченого у справі державного мита 76,35 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 7,50 грн., а всього 7718 (сім тисяч сімсот вісімнадцять) гривень 85 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання до Апеляційного суду Київської області апеляційної скарги протягом 20 днів з моменту подання заяви про апеляційне оскарження, яка може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: