Справа №2-а-1711/09 26.08.2010 26.08.2010 26.08.2010
Провадження №22-ц-921/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц- 921/10 Суддя першої інстанції: Димитров В.І.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

26 серпня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Довжук Т.С., Буренкової К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві у відсутності сторін справу за апеляційною скаргою

Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради

на постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 1квітня 2009 року у справі за

позовом

ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі Управління) про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

В грудні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому зазначала, що вона, як мати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на допомогу при народженні дитини та по догляду за нею до досягнення трирічного віку у розмірі встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років.

Позивачка зазначала, що з дати призначення допомоги по догляду за дитиною вона отримує її в розмірі меншому, ніж передбачено законом. Крім того, вона посилалась на порушення її прав в звязку з недоплатою одноразової допомоги при народженні дитини.

Посилаючись на наведене, позивачка просила визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню та виплаті допомоги при народженні дитини і по догляду за дитиною; зобовязати його здійснити перерахунок допомоги при народженні дитини і по догляду за дитиною та стягнути заборгованість по цим виплатам.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 квітня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено визнати неправомірними дії Управління щодо відмови перерахувати ОСОБА_2 розмір допомоги при народженні дитини і допомоги по догляду за нею; зобовязано відповідача зробити перерахунок цих виплат та стягнуто на користь позивачки заборгованість по ним без зазначення суми.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування місцевим судом норм матеріального права, зокрема положень бюджетного законодавства, просив постанову скасувати і ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

Представництво інтересів Управління в апеляційній інстанції здійснював представник Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі Департамент).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і є особою, застрахованою в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З липня 2007 року позивачка набула право на отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку відповідно статті 42 Закону України від 18 січня 2001 року №2240-111 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням»(в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) (далі Закон №2240-111).

Статтею 43 Закону №2240-111 встановлено, що допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 7 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», дію статті 43 Закону України №2240-111 на 2007 рік було зупинено. А абзацом 3 частини

2 статті 56 цього закону встановлено інший розмір допомоги по догляду за дитиною, який у 2007 році для застрахованих осіб мав бути не меншим, ніж 23 % прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09 липня 2007 року пункт 7 статті 71 та абзац третій частини 2 статті 56 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Отже, спірні відносини з 1 січня по 9 липня 2007 року регулюються відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 56 Закону "Про державний бюджет України на 2007 рік", а з 9 липня по 31 грудня 2007 року - відповідно до статті 43 Закону № 2240-Ш.

Але, протягом всього 2007 року Управління нараховувало та виплачувало позивачці допомогу по догляду за дитиною з урахуванням положень пункту 7 статті 71 та абзацу третього частини 2 статті 56 Закону «Про державний бюджет України на 2007 рік».

Таким чином, суд першої інстанції в мотивувальній частині постанови дійшов вірного висновку, що дії Управління по нарахуванню та виплаті допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в розмірі меншому за розмір прожиткового мінімуму з дати призначення допомоги і по 31 грудня 2007 р. є неправомірними, але помилково не зазначив період, на протязі якого ця допомога підлягає перерахунку.

За правилами адміністративного провадження можливо лише визнати дії субєктів владних повноважень незаконними та покласти обовязок відповідача провести нарахування та виплату належних сум відповідно до закону за відповідний рік. Суд не є уповноваженим органом проводити розрахунок суми заборгованості.

Тому рішення в цій частині слід змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції: визнати неправомірними дії Департаменту та зобовязати його провести перерахунок призначеної позивачці державної допомоги по догляду за дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати призначення допомоги і по 31 грудня 2007 р. відповідно до ст. 43 Закону України від 18 січня 2001 року №2240-111 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Доводи представника Департаменту щодо правомірності дій відповідача із посиланням на&nbsp;відсутність бюджетних коштів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання Департаменту бюджетних коштів для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Не можна погодитися із висновками суду і в частині стягнення на користь позивачки одноразової допомоги при народженні дитини із наступних підстав.

Розмір допомоги при народженні дитини у 2007 ріці визначено абзацом 2 частини 2 статті 56 Закону України від 19 грудня 2006 року №489-У «Про державний бюджет на 2007 рік» ( далі Закон №489-У ), яка складала 8500 грн. та здійснювалась одноразово при народженні - в сумі 3400 грн. , а решта протягом 12 місяців рівними частками.

Водночас, Законом №489-У зупинено дію статті 12 Закону України від 21 листопада 1992 р. №2811-ХП «Про державну допомогу сімям з дітьми» (далі Закон №2811-ХІІ), яка встановлювала інший розмір допомоги при народженні 22,6 розмірів прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років, встановленого на день народження дитини,

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року № 6-рп визнано неконституційним зупинення на 2007 рік норм Закону №2811-ХІІ, у тому числі і статті 12 Закону №2811-ХІІ, лише в частині встановлення розміру допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Абзац 2 частини 2 статті 56 Закону №489-У, яким визначено розмір допомоги при народженні дитини , неконституційним не визнано.

Отже, правовідносини щодо виплати матерям допомоги при народженні у 2007 році регулювались абзацами 1,2 частини 2 статті 56 Закону №489-У, якою встановлено розмір допомоги 8500 грн.

Отримання допомоги при народженні дитини у такому розмірі ОСОБА_2 не заперечувала.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для визнання протиправними дії Управління щодо нарахування та виплати допомоги при народженні, покладення обовязку здійснити перерахунок, та стягнення різниці.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що рішенням Конституційного Суду України від 9липня 2007 року поновлено дію статті 12 Закону №2811-ХІІ в частині допомоги при народженні, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 квітня 2009 року в частині визнання неправомірними дій щодо нарахування і виплати допомоги при народженні дитини і стягнення на користь ОСОБА_2 заборгованості по допомозі при народженні дитини скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради щодо призначення і виплати державної допомоги при народженні дитини та стягнення заборгованості по допомозі при народженні&nbsp;дитини.

Постанову суду в частині визнання неправомірними дій Управління праці та соціального захисту населення Ленінського району Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради щодо призначення і виплати державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції: визнати неправомірними дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради та зобовязати його провести перерахунок призначеної ОСОБА_2 державної допомоги по догляду за дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати призначення допомоги і по 31 грудня 2007 ;р. відповідно до ст. 43 Закону України від 18 січня 2001 року №2240-111 «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням».

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: