РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2010 року Справа №2-60/10

Черняхівський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Васильчука С.Ф.

при секретарі Воробей Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

адвоката

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Черняхові справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтва частково недійсним, визнання права власності на частини житлового будинку, про внесення змін у свідоцтво про право на спадщину,-

В С Т А Н О В И В :

14.09.09 р. позивачі звернулись до суду з вищезазначеним позовом, який в попередньому розгляді справи уточнили, та зазначили, що 8 вересня 1984 р. померла їхня мати ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно. Заповіту складено не було.

Спадкоємцями за законом стали позивачі та їх брат ОСОБА_9. Позивачі з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталися. Брат - ОСОБА_9 залишився проживати в батьківській хаті, фактично прийнявши спадщину.

В 1999 р. брат виїхав в Америку, однак залишився зареєстрованим в батьківському будинку. Сестри позивачі по справі проживали окремо.

В липні 2007 р. брат вислав ОСОБА_1 позивачці, копію свідоцтва про право на спадщину та повідомив по телефону, що приїде в 2008 р. на Україну і ми всі спадкоємці вирішимо, що робити з спадковим будинком.

21 лютого 2008 р. ОСОБА_9 помер і майно після його смерті успадкував син ОСОБА_7 відповідач по справі.

Позивачі просять суд встановити факт прийняття ними спадщини після смерті їхньої матері з наступних підстав.

В позові на його обґрунтування позивачі сказали, що після 40-го ритуального обіду вони сестри - взяли кожна собі на згадку та память про матір:

- ОСОБА_4 шубу з штучного хутра, одну деревяну лавку (надалі ослон), малу тернову хустку;

- ОСОБА_5 бавовняну хустку, подушку;

- ОСОБА_6 подушку;

- ОСОБА_1 три вишитих рушники, мереживо, скатертину, 2 крісла, два ослони, тернову хустку, домову книгу.

Крім того, після смерті матері вони побілили хату, пофарбували двері, вікна, обробляли городину.

З вищенаведених обставин позивачі просять суд визнати, що вказані дії свідчать про те, що вони в 6-місячний термін після смерті матері прийняли спадщину, а у звязку з цим зобовязати нотаріуса внести зміни у відповідні документи.

Крім того, позивачі просять поновити їм термін звернення до суду з вказаним позовом з тих підстав, що їм стало відомо про те, що тільки один брат отримав право на спадщину після смерті матері в липні 2007 р., а з позовом до суду вони звернулися у вересні 2009 р. , визнавши дану причину поважною.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, діючи як представник від інших позивачів, позов підтримала, давши пояснення зазначені в протоколі та позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, пославшись на те, що позивачам зразу після смерті матері було відомо, що саме брат ОСОБА_7 буде успадковувати майно після смерті матері. Проти цього ніхто з спадкоємців не заперечував. Крім того, вказав на те, що ніхто, крім ОСОБА_7, не вчиняв ніяких дій, які б свідчили про розпорядження майном померлої матері та про те, що спадщина приймалась.

Тому представник просив, надавши суду пояснення та заперечення на позов, строки позовної давності не поновлювати, в позові відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, діючої як позивачка та як представник позивачів, ОСОБА_2 представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши письмові докази, фотодокази, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав:

- правовідносини регулюються ст. 549, 71 ЦК України 1963 р., ст. 257, 261, 267 ЦК України 2004 р.;

- з матеріалів справи вбачається, що 8 вересня 1984 р. померла ОСОБА_8 (а.с.8);

- спадкоємцями після її смерті залишились позивачі по справі та ОСОБА_7 як діти померлої (а.с.22-29);

- після смерті матері ОСОБА_9, будучи зареєстрованим в будинку, який належав матері на день її смерті (а.с.47, 46) 30.07.1985 р. , отримав свідоцтво на право власності на спадкове майно після її смерті (а.с.31);

- 21 лютого 2008 р. ОСОБА_9 помер. Право власності, яке потребує реєстрації, за ним зареєстроване (а.с.18 спадкова справа).

Дружина відмовилась від спадкування на користь спільного сина відповідач по справі.

Син, через представників, прийняв спадщину та отримав відповідні документи про це.

Відповідачі, після смерті матері 1984 р. заяв про прийняття спадщини не подавали, проживали окремо.

В судовому засіданні позивачка та представник позивачів ОСОБА_1 показала, що після смерті матері всі спадкоємці певним чином розпорядилися спадковим майном після 40-го обіду. Кожен взяв собі від майна матері те, що вважав за потрібне, хто і що взяв - зазначено в позові.

Свідки, допитані в судовому засіданні, з сторони позивачів суду показали:

- ОСОБА_10 після смерті матері її співробітниці ОСОБА_4 вона бачила на ній чорну шубу. Коли запитала про те, звідки вона, та їй повідомила, що отримала шубу у спадок від матері, а також ослін та хустку.

- ОСОБА_2 - після 40-го обіду з приводу смерті ОСОБА_8 вона бачила, що її доньки позивачі розподіляли майно матері. Кожний брав собі що хотів. Спору з приводу будинку не було. Він виник тільки після того, як помер брат в 2008 році;

- Аналогічні покази дали суду свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15Г, ОСОБА_16;

- Свідок ОСОБА_17 суду показав, що він допомагав ОСОБА_1 перевозити від хати матері до хати ОСОБА_1 два ослони та дві кушетки;

- Свідок ОСОБА_18 суду повідомила, що після смерті матері ОСОБА_8 діти всі разом допомагали обробляти город брату. Аналогічні покази дала свідок ОСОБА_19

Допитані в судовому засіданні свідки з сторони відповідача показали:

- ОСОБА_20 всім було відомо зразу про те, що хата залишається дядьку ОСОБА_18 та всім було відомо про те, що після смерті матері дядько оформив на себе хату. Тому, що у всіх інших сестер були свої хати, та на хату ніхто не претендував. Моя мати також знала про це, як спадкоємиця. З приводу майна, на яке посилаються позивачі, свідок повідомила, що то є майно не померлої баби, а ОСОБА_1. Саме ОСОБА_1 вишивала рушники, скатертину. Крісла також є майном ОСОБА_1. Ослон із хати померлої ніхто не забирав, так як і подушки, вони і зараз там.

- Свідок ОСОБА_21 показала, що дядько ОСОБА_18 зразу оформив документи на спадщину і про це знали всі.

- Свідок ОСОБА_22 показав, що ОСОБА_1 просив пожити в хаті її брат ОСОБА_22, щоб на час його перебування в Америці хата не пустувала. До цього в хаті жив племінник.

Фактично покази свідків протилежних сторін спростовують одні одного.

Крім того, свідок ОСОБА_16 син позивачки, який працює художником, суду показав, що аналогічні на фотографіях вишивання, є в кожній хаті їхнього села і не є ексклюзивними, не маючими аналогу.

Однак, беручи до уваги, що свідки з сторони позивачів є сторонні люди, які не знаходяться родинних стосунках з сторонами, суд віддає перевагу саме їх показам та визнає факт того, що після смерті ОСОБА_8 позивачі фактично прийняли спадщину шляхом часткового розпорядження майном померлої.

Однак, відмовляючи в задоволенні позову суд бере до уваги наступне:

- згідно ст. 267, 256, 257 ЦК України 2004 р. позовною давністю є строк протягом якого особа дізналася, чи повинна була дізнатися про порушення свого права чи інтересу і за захистом може звернутися до суду. За даною вимогою строк позовної давності визначений в 3 роки.

Якщо особа без поважних причин пропустила строк позовної давності суд відмовляє у задоволенні позову за заявою сторони, при відсутності поважних причин.

З матеріалів справи - письмових доказів, показів свідків вбачається, що 30.07.1985 р. ОСОБА_9 отримав свідоцтво на право власності (а.с.31). Хоча ОСОБА_1 і показала суду про те, що наявність такого документа їй та її довірителям стала відома тільки в липні 2007 р., однак зазначене спростовується слідуючими доказами, дослідженими судом:

- Показами свідка ОСОБА_22, який показав, що оформивши на себе власність на будинок після смерті матері, ОСОБА_9 спочатку поселив туди племінника, що той доглядав за його хатою, поки він буде в Америці. Племінник погано виконував доручення дядька, а тому ОСОБА_22 упросив ОСОБА_1 там пожити. Вислав їй гроші. Тобто ОСОБА_9 розпоряджався хатою, як власністю і проти цього ніхто не заперечував.

- показами свідка ОСОБА_21, яка показала, що ще при житі баба наполягала на тому, що хата залишиться сину. Він одинокий та не має де жити. У дочок вже хати були. Після смерті матері ОСОБА_23 сам показував всім, в тому числі і їй, свідоцтво на право власності. Це не було ні для кого таємницею і проти цього ніхто не заперечував. Це було через пару років після смерті ОСОБА_8.

- Показами свідка ОСОБА_24, яка показала, що всім було відомо про те, що через рік три після смерті бабусі дядько ОСОБА_22 оформив хату на себе. Про це також знала і її мати, яка також є спадкоємицею після смерті матері. Знали і всі сестри матері. Ніхто проти цього не заперечував. Памятає той факт, що дядько ОСОБА_22 просив у матері гроші на памятник бабусі. Мати відмовила з тих підстав, що вказала на те, що він оформив хату на себе, не заперечивши проти цього, то хай сам знайде кошти на памятник. Мати свідка є сестрою позивачів, а тому мало вірогідна та обставина, що інші сестри - позивачі по справі не знали про те, що брат оформив хату на себе.

Свідок зазначила, що вищевказана розмова дядька з матірю відбулась через рік після смерті її бабусі в її присутності.

Суд звертає увагу і на ту обставину, що про відсутність претензій до того, що брат оформив хату на себе була до того часу, як хату почали оформляти на сина брата після смерті останнього.

- Суд також бере до уваги і письмовий доказ заяву позивачки ОСОБА_1 написану від себе та інших позивачів від 11.03.08 р. до нотаріальної контори про те, що вони не заперечують проти того та навіть просять оформити спадщину після смерті брата на його сина.

Хоча позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і надіслали до суду заяви про те, що не уповноважували ОСОБА_1 робити від їх імені такі заяви, однак зазначений доказ свідчить про те, що позивачам було відомо, що власником хати є їх брат і ОСОБА_1 не заперечила проти того, щоб хату успадкував син після смерті батька.

Зазначене також вказує і на те, що позивачі байдуже ставились до спадкової хати після смерті матері.

В судовому засіданні та в позові зазначено, що про наявність свідоцтва на право власності на хату їм стало відомо в липні 2007 р.

Однак, позивачами не надано до суду жодного доказу на підтвердження даної обставини.

Доказом тому, що ОСОБА_9 був власником хати з 1985 р. є і той письмовий доказ, що з 1985 р. по 2003 р. він мав на руках будинкову книгу та будинок по вул.. Пролетарська, 19 смт. Черняхова і за вказаний період, з його дозволу, було там зареєстровано та знято з реєстрації пять осіб. Тобто про це знали ОСОБА_25, ОСОБА_26 86-87 роки, ОСОБА_9 -1999 рік, ОСОБА_16 та ОСОБА_27 2003 рік. Знали сторонні люди і звертались до нього як до власника. Як власник він давав згоду на певні дії (а.с.47-49).

Виїжджаючи за кордон ОСОБА_9 дійсно передав ОСОБА_1 домову книгу і вона не могла не бачити, що він реєстрував та виписував певних осіб з будинку, діючи як власник.

Суд також бере до уваги зміст позовної заяви, поданої до суду позивачем та судове рішення по ній про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

По-перше в зазначеному позову позивачі взагалі не зазначають те, що фактично прийняли спадщину.

По-друге зазначають причину неприйняття спадщини - незнання закону.

Суд бере до уваги і 25-річний термін, який пройшов після смерті спадкодавця.

Представник відповідача в судовому засіданні категорично заперечив проти поновлення строків позовної давності щодо захисту своїх прав та інтересів позивачами в суді, звернувшись з відповідною заявою до суду.

З вищенаведених підстав суд знаходить, що позивачами не доведено в судовому засіданні те, що ними пропущено строк позовної давності з поважних причин, а тому суд не знаходить підстав до їх відновлення.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 549, 71 ЦК України 1963 р., ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України 2004 р., керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_28 про встановлення факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, яка померла 08.09.1984 р., її доньками ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 по 1/5 частині житлового будинку з надвірними будівлями, що в смт. Черняхові, Житомирської області, вул. Пролетарська, 19, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Черняхівською держнотконторою 30.07.1985 р. на імя ОСОБА_9 на житловий будинок № 19 по вул. Пролетарській в смт. Черняхові, після померлої ОСОБА_8 в частині розміру його спадкової частки, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Черняхівською держнотконторою 24.10.2008 р. на імя ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_9 на вказаний будинок в частині розміру його спадкової частки, зобовязання Черняхівську держнотконтору внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Черняхівською держнотконторою 30.07.1985 р. та імя ОСОБА_9 після померлої ОСОБА_8 в частині розміру його спадкової частки шляхом видачі нового свідоцтва на 1/5 частину вказаного будинку, зобовязання Черняхівську держнотконтору внести зміни в свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Черняхівською держнотконторою 24.10.2008 р. на імя ОСОБА_7 після померлого ОСОБА_9 в частині розміру його спадкової частки шляхом видачі нового свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частину вказаного будинку після смерті батька ОСОБА_9, поновлення процесуального строку, подачі позову до суду, як пропущеного з поважних причин, стягнення судових витрат відмовити за пропуском строку позовної давності без поважних причин.

Після вступу рішення в законну силу ухвала суду від 05 лютого 2010 р. про заборону ОСОБА_7 вчиняти дії на відчуження будинку, що на вул. Пролетарській, 19 в смт. Черняхові Житомирської області та накладення арешту втрачає силу. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський райсуд шляхом подачі протягом 10 днів з дня його проголошення заяви про апеляцію та апеляції протягом 20 днів після подачі заяви.

При відсутності заяви та апеляції рішення вступає в законну силу через 10 днів після проголошення.

Головуючий- суддя: С.Ф. Васильчук

Копія: вірно

Суддя: