10.11.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Справа №22ц-6858 2010 р. Головуючий в 1-й інстанції Шкіндер O.A.
Категорія: 37 Доповідач - Прокопчук Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2010 року листопада місяця «10» дня колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого: Прокопчук Л.ҐГ.

суддів: Лісової Г.Є., Лободзінського С.В.

при секретарі: Ващенко A.A.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за

апеляційними скаргами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 27 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першої сімферопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2, треті особи - Генічеська державна нотаріальна контора, Генічеське державне бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та заповіту, а також за зустрічним позовом, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИЛА:

26 березня 2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину та заповіту, посилаючись на те, що йому та його батькові ОСОБА_3, належали в рівних долях 779/10000 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по вул.Суворова, 14 у місті Генічеську.

12 лютого 1994 року його батько помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, яку він прийняв.

Незважаючи на це, 31 вересня 1994 року першою сімферопольською державною нотаріальною конторою після смерті батька було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем визнано його тітку ОСОБА_4, яка успадкувала не належну його батькові частину домоволодіння, а 779/10000 частини, тобто і ту частину, яка на праві власності належить позивачу. При цьому госнотконторою не враховано, що спадкоємцем першої черги є він, син, а ОСОБА_5 є спадкоємцем лише другої черги.

В липні 2009 року він дізнався про смерть ОСОБА_6, яка за життя заповіла спірні 779/10000 частини домобудівлі відповідачу ОСОБА_2

Просив визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане першою сімферопольською держнотконторою 31 серпня 1994 року та заповіт, посвідчений Генічеською держнотконторою.

12 травня 2010 року з зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_2 про визнання права власності на 779/10000 частини домобудівлі по вул.Суворова, 14 в м.Генічеську.

Вважає, що ОСОБА_6 на законних підставах стала власницею спірного домоволодіння, користувалася ним з 31 серпня 1994 року, він також відкритого користується цією домобудівлею з вказаного часу, а тому відповідно до ст.344 ЦК набув право власності на неї.

Рішенням Генічеського районного суду від 27 серпня 2010 року та додатковим рішенням від 30 серпня 2010 року позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом на 779/20000 частин житлового будинку з господарськими спорудами, які розташовані в м.Генічеську по вул.Суворова, 14, яке видане 31 серпня 1994 року Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою ОСОБА_4, померлої 15 липня 2009 року, недійсним.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено.

Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, ОСОБА_1, у поданій апеляційній скарзі, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному об'ємі.

Вважаючи рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову незаконним, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі, просить його скасувати і ухвалити нове про задоволення його зустрічного позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав з підстав, викладених у ній та просив рішення суду в частині відмови йому у задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його позов в повному об'ємі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 не визнав та просив її

відхилити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія судців вважає, що скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що 08 вересня 1990 року позивач ОСОБА_1 та його батько ОСОБА_3 отримали в дар 779/10000 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в м.Генічеську, вул.Суворова, 14 на земельній ділянці 676 кв.м, тобто кожен із обдарованих став власником 779/20000 частини.

Після смерті, 12 лютого 1994 року, ОСОБА_3 у спадкових правах оформилася ОСОБА_6, якій згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 31 серпня 1994 року Першою сімферопольською державною нотаріальною конторою, перейшла не належна спадкодавцю частина житлового будинку, а 779/10000 частини.

Тому, визнаючи частково недійсним вищезазначене свідоцтво про право на спадщину за законом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_6 набула права власності на 779/20000 частини спірної домобудівні не на підставах передбачених законом, чим були порушені права іншого співвласника цього майна - ОСОБА_1

Доказів того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька, у спосіб, визначений заповітом, позивач не надав.

Посилання його в апеляційній скарзі та клопотання про допит свідків, які можуть підтвердити відправлення ним заяви до державної контори про прийняття спадщини, є безпідставним, оскільки такі докази не є допустимими.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності для звернення до суду з такими вимогами, то вони також підставно не прийняті судом т.я. не спростовано твердження позивача ОСОБА_1 про те, що про порушення свого права власності він дізнався лише в липні 2009 року.

Неприйнятними на думку колегії є і посилання ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, як на підставу визнання недійсним заповіту на ч.1 ст.1257 ЦК України, яка передбачає, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від ЗО травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що до осіб, які не мають права складати заповіт відносяться недієздатні, малолітні, неповнолітні особи, особи з обмеженою цивільною дієздатністю, представники від імені заповідача».

Щодо порушення вимог про його форму та посвідчення, то про такі порушення позивачем не зазначалось ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У пункті 8 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК зазначено, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня

2004 року норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою.

Отже, відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічних позовних вимог, про визнання права власності на нерухоме майно з підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, суд прийшов до правильного висновку про його безпідставність і тому постановив і в цій частині законне рішення.

Оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то підстав дня їх задоволення і скасування рішення суду першої інстанції колегія судців не вбачає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Генічеського районного суду від 27 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: