Справа № 2-6/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

09 лютого 2010 року

Брусилівський районний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді М. В. Грищенко

ри секретарі - Васьковець А.Ю.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представників позивача - ОСОБА_2,- ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, неповнолітньої ОСОБА_6, УМВС України в Житомирській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2008 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 Петровича, ОСОБА_5, неповнолітньої ОСОБА_8, третіх осіб на стороні відповідачів

-Брусилівського ВГІРФО Житомирської області, прокуратури Брусилівського району Житомирської області,Брусилівської районної державної адміністрації Житомирської області про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні нерухомим майном.

1 листопада 2008 року позивач ОСОБА_7 помер.

В серпні 2009 року до участі в справі залучений позивачем ОСОБА_1 як правонаступник померлого ОСОБА_7

За заявою позивача ОСОБА_1 виключені із числа третіх осіб прокуратура Брусилівського району Житомирської області, Брусилівська районна державна адміністрація.

Брусилівське ВГІРФО Житомирської області було залучене до участі в справі як співвідповідач і в подальшому замінене належним співвідповідачем - УМВС України в Житомирській області.

Згідно з уточненнями позовних вимог позивач ОСОБА_7 просив усунути перешкоди в праві володіння, користування та розпорядження майном позивача шляхом зняття з реєстрації та виселення з житлового будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів Житомирської області ОСОБА_4, ОСОБА_9 з неповнолітньою дочкою ОСОБА_6

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачі без письмової згоди позивача, його батька ОСОБА_7 та матері ОСОБА_10, які були співвласниками будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів, зареєструвались в будинку і стали проживати. Після смерті матері 04.07.2007 року батько поставив їх до відома, що вирішив продати будинок, але відповідачі відмовилися звільняти будинок, мотивуючи тим, що їм нема де жити. Відповідачі добровільно відмовляються знятися з реєстрації та звільнити будинок, чим чинять перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні майном. Після вступу в права спадкоємця будинок потрібен для власних потреб.

В письмових доповненнях до позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі не є членами сім"ї позивача. Від повідно до ч.І ст.15 6 Житлового кодексу з урахуванням положень ч.І ст.405 ЦК члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Передбачаючи право власника житлового будинку /квартири/ на відчуження цих об"єктів, закон не передбачив при цьому перехід права користування житлом /житлового сервітуту/ членів сім"ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку /квартири/. Частина 4 ст.15 6 Житлового кодексу передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Факт реєстрації, здійсненої на підставі Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місця проживання чи місця перебування є тільки юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та доповненнях.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що він згоди на вселення і реєстрацію сім"ї відповідачів не надавав, на час їх вселення проживав окремо у цивільному шлюбі в м.Києві. Відповідачі не були членами його сім"ї на час вселення і в даний час. Для проживання в м.Києві вимушений орендувати житло. Проживання відповідачів в будинку перешкоджає його продажу. Кошти від продажу будинку необхідні для придбання житла в м.Києві.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 позов не визнали, підтримали письмові заперечення, в яких зазначили, що в будинок N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів вони вселилися з дозволу ОСОБА_10 як члени сім"ї. Зареєструвалися в будинку відповідно до вимог ст.б Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".

Відповідачі додатково пояснили, що були запрошені сім"єю ОСОБА_7 для проживання як однією сім"єю і для догляду за хворою дружиною ОСОБА_7, яка є сестрою ОСОБА_4 Голова двору ОСОБА_7 дав письмовий дозвіл на реєстрацію проживання. Вели спільне господарство і мали спільний бюджет з сім"єю ОСОБА_7 На час вселення позивач ОСОБА_1 в будинку не проживав, але приїзжав. Визнали, що в даний час не є членами сім"ї позивача ОСОБА_1

Представник відповідача УМВС України в Житомирській області, який був належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з"явився і не повідомив про причини неявки. Суд ухвалив про можливість розгляду справи за відсутності представника УМВС України в Житомирській області.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю.

В судовому засіданні встановлено, що сім"я відповідачів в складі подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_11 та малолітньої дочки ОСОБА_11 ОСОБА_6 вселилася в будинок N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів і зареєстрували місце проживання в будинку в травні 2007 року зі згоди власника ОСОБА_7, що підтверджується як поясненнями сторін, так і змістом заяв про реєстрацію, записів в домовій книзі, договору купівлі-продажу будинку /Т.1 а.с. 7-11, 74-75/.

На час вселення в будинок сім"ї відповідачів позивач ОСОБА_1 був зареєстрований в будинку, але спільно з батьками не проживав, оскільки фактично проживав в м.Києві однією сім"єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_12, що підтверджується показаннями ОСОБА_12 як свідка, і не оспорюється відповідачами.

Суд вважає, що сім"я відповідачів вселилася в будинок як члени сім"ї ОСОБА_7, який проживав в будинку з дружиною, оскільки позивачем не були спростовані твердження відповідачів щодо їх вселення в будинок з інших підстав. Однією з умов вселення було здійснення догляду за хворою дружиною ОСОБА_7, яка є рідною сестрою відповідача ОСОБА_4

Відповідно до ч.2 ст.З СК України сім"ю складають особи, які спільно проживають, пов"язані спільним побутом, мають взаємні права та обов"язки.

Отже, на час вселення сім"ї ОСОБА_4 в будинок ОСОБА_7' позивач ОСОБА_1 не був членом сім"ї власника будинку ОСОБА_7, оскільки спільно з власником будинку не проживав, не. був пов"язаний спільним побутом

Після смерті дружини власник будинку ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення відповідачів з житлового будинку та зняття їх з реєстрації.

1 листопада 2008 року ОСОБА_7 помирає, що підтверджується копією актового запису про смерть / Т.1 а.с. 187 /.

З 17 липня 2009 року власником будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів став позивач ОСОБА_1 внаслідок спадкування за законом, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

/ Т.1 а.с. 222, 223 /.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону України N 475/97 від 17.07.97 ро ку "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає права особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.іб, 386, 391 ЦК України.

Об"єктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира / ст.ст.37 9 -382 ЦК України /.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім"ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.І ст.156 ЖК України з урахуванням положень ст.405 ЦК України члени сім"ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку /квартирі/, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім"ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім"ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтгк припинення власності особи на будинок припиняє право членів її сім"ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сім"ї власника на об'.'єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлово будинку /квартири/ на відчуження цих об"єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов"язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом /житлового сервітуту/ членів сім"ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку /квартири/, на відміну від договору найму /оренди/ житла.

Частина ж 4 статті 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім"ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Оскільки відповідно до п.11 ч.І ст.346 ЦК України право власності ОСОБА_7 припинилося у зв"язку з його смертю, тому відповідачі, які вселилися в будинок як члени його сім"ї, втратили право користування будинком і підлягають виселенню за позовом нового власника позивача ОСОБА_1

Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду / про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісти відсутньою або померлою/, свідоцтва про смерть.

Оскільки відповідачі втратили право користування житловим будинком після смерті ОСОБА_7 і підлягають виселенню за позовом нового власника, тому позов в частині зняття з реєстрації підлягає задоволенню шляхом покладення зобов"язання на відповідача УМВС України в Житомирській області зняти з реєстрації відповідачів за адресою проживання в будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів Житомирської області.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 підлягають стягненню в рівних частках на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 346, 379, 382, 383, 391 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_13, ОСОБА_5, неповнолітньої ОСОБА_6, УМВС України в Житомирській області про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні нерухомим майном шляхом виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації задовольнити повністю.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виселити з житлового будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів Житомирської області, який належить ОСОБА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Зобов"язати УМВС України в Житомирській області зняти з реєстрації громадян ОСОБА_4 Петровича, ОСОБА_5, ОСОБА_6 за адресою проживання в будинку N 3 по вул.Праці в смт.Брусилів Житомирської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 4,25 гривень на відшкодування витрат по оплаті судового збору, 3,75 гривень . на відшкодування оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 4,25 гривень на відшкодування витрат по оплаті судового збору, 3,7 5 гривень на відшкодування оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання заяви про апеляційне оскарження та' апеляційної скарги.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження або апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через БрусилівськіЛй районний суд протягом двадцяти днів після подання зряви про апеляційне оскарження.

Суддя М. В. Грищенко