Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2010 р. м.Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Вакарук В.М.

з участю секретаря Кіндрата В.П.

сторін: представників апелянта ОСОБА_1- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, Старокутської сільської ради про визнання незаконними рішень Старокутської сільської ради та Державного акту на право приватної власності на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 2 березня 2010 року ,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 оскаржує рішення Косівського районного суду від 2 березня 2010 року, яким їй відмовлено в позові до ОСОБА_4, Старокутської сільської ради про визнання незаконними рішень Старокутської сільської ради від 24 вересня 1997 року в частині закріплення за ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,093 га та рішення від 26.12.1997 року про передачу у приватну власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,092 га по вул. О.Кобилянської в с. Ст. Кути та Державного акту на право приватної власності на зазначену земельну ділянку, що виданий 29 грудня 1997 року ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає , що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, в матеріалах справи є дані про те, що у 1990 році спірна

земельна ділянка було надана їй для індивідуального житлового будівництва колгоспом ім.

______________________________________________________________________________

Справа №22-ц-986/2010 р. Суддя-доповідач ОСОБА_6

Категорія 45 Головуючий у І інстанції Крилюк М.І.

Шевченка. У 1996 році ця ж земельна ділянка була узаконена рішенням Старокутської сільської ради та відведена в натурі, а органом архітектури було виготовлено технічну документацію для будівництва і таке було розпочато. У звязку з цим висновок суду про те, що вона не вважалася законним користувачем земельної ділянки вважає помилковим. ОСОБА_1 також вказує на те, що Старокутською сільською ради зроблено фіктивні записи про реєстрацію заяв- її та ОСОБА_4 та порушено порядок надання та вилучення земельної ділянки, оскільки це питання повинна була вирішувати сесія сільської ради, а не виконавчий комітет. Просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 вимоги підтримали з тих же мотивів, що зазначені в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнав, рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим.

Вислухавши доводи апелянта та її представника, заперечення щодо них позивача ОСОБА_7, представника сільської ради, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається що спір між сторонами виник з приводу надання у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,092 га по вул. О.Кобилянської в с. Ст. Кути та правомірності користування ОСОБА_4 цією ділянкою.

За змістом ст. 3, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановив суд першої інстанції, спірна ділянка дійсно була надана позивачу рішенням Старокутської сільської ради від 24.07.1996 року для індивідуального житлового будівництва ( а.с. 15). На підставі зазначеного рішення у 1996 році позивач виготовила технічну документацію на забудову земельної ділянки ( а.с. 7), однак дозволу на початок проведення будівельних робіт не отримала, як і не вчиняла жодних дій для одержання документа, що посвідчує право користування землею, тобто не виконала вимоги ст.ст. 19, 22, 23 діючого на той час Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 у 1997 році звернулася в сільську раду з заявою, в якій просила передати безоплатно виділену їй земельну ділянку ОСОБА_8, і таке рішення виконкомом Старокутської сільської ради було прийнято 24.09.1997 року ( а.с. 40). Після отримання правовстановлюючого документу- Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 29 грудня 1997 року ОСОБА_8 відкрито та безперешкодно користувалася земельною ділянкою до 2009 року, про що ствердили суду свідки та сплачувала земельний податок.

Зважаючи на це, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивач на момент виникнення спірних правовідносин не була належним землекористувачем, а отже доводи ОСОБА_1 про порушення процедури вилучення у неї земельної ділянки на увагу не заслуговують.

Не заслуговують на увагу й доводи ОСОБА_1 щодо прийняття оскаржуваного нею рішення органом, який не мав відповідних повноважень, оскільки за змістом ст. 3 Земельного Кодексу України, що діяв на той час повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів могли передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази і їх не надано суду апеляційної інстанції, що давало б підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 2 березня 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з часу її проголошення.

Головуючий: Меленко О.Є.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_9