Старобільський районний суд Луганської області
Справа № 2-2270/2010 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

06 вересня 2010 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого - судді Олійник С. В.,

при секретарі Гирявої І. М.,

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання дії неправомірними, зобовязання нарахувати і виплатити недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації (далі УПСЗН) про визнання дії неправомірними, зобовязання нарахувати і виплатити недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення, у якому просить суд визнати дії відповідача щодо не нарахування і невиплати йому щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2009 рік неправомірними; та зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2009 рік з урахуванням фактично виплаченої суми.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ої категорії і інвалідом Ш групи від захворювання, яке повязане з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Він користується правами і пільгами, встановленими Законом України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідно до ст.48 вказаного Закону він має право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат. Проте за 2009 рік щорічну допомогу на оздоровлення йому сплатили розмірі не 4 мінімальних заробітних плат, а у сумі 90 грн. Він повинен був отримати 2410 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Представник відповідача УПСЗН ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в запереченнях, які приєднані до матеріалів справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідношення:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом війни третьої групи від захворювання, яке повязане з виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. З 01.04.2002 року, що підтверджується довідкою МСЕК від 10.04.2002 року. (а.с.7). Позивач віднесений до першої категорії як особа, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.5). Він знаходиться на обліку в УПСЗН Старобільської РДА і отримує щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 90 гривень.

Позивач звертався до відповідача з заявою щодо правильності призначення вказаної виплати та 2010 року отримав відмову у задоволенні його вимог (а.с.9).

Ці обставини мали місце, підтверджуються наявними доказами і не заперечуються сторонами.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоровя довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частина третя статті 46 Конституції України передбачає, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином у судовому засіданні було достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1, який є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесений до 1 категорії постраждалих, має право на отримання за 2009 рок щорічної допомоги на оздоровлення згідно абзацу 2 частини 4 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме - у розмірі 4 мінімальних заробітних плат.

Згідно частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги, що відповідачем УПСЗН Старобільської РДА позивачу ОСОБА_1 було нараховано щорічну допомогу на оздоровлення: в 2009 році у розмірі 90 гривень, та приймаючи до уваги положення частини 7 статті 48 розділу VІІІ Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» суд вважає, що при розрахуванні позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, слід виходити з розміру заробітної плати, який був законодавчо встановлений на момент їх виплати позивачу.

Статтею 55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року №835-VI, що набрав чинності з 1 січня 2009 року, встановлено з 1 січня 2009 року розмір мінімальної заробітної плати 605 гривень, з 1 квітня 2009 року 625 гривень, з 1 липня 2009 року 630 гривень, з 1 жовтня 2009 року 650 гривень та з 1 грудня 2009 року 669 гривень на місяць.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивач ОСОБА_1, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом ІІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення виходячи з наступних розрахунків:

за 2009 рік- у сумі 2 905 гривень: 625 гривень/розмір мінімальної заробітної плати на червень 2009 року як на дату виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік х 4 мінімальних заробітних плат 90 гривень/розмір щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік, отриманої позивачем = 2410 гривень.

За таких обставин позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про зобовязання УПСЗН Старобільської РДА підлягають повному задоволенню.

До заперечень відповідача УПСЗН в Старобільському районі про те, що пенсія позивачу сплачується відповідно до постанови КМУ «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005р. №562, про те, що рішення про відновлення дії законодавчих актів України у редакції, чинній до внесення змін до них, Верховною Радою України не приймалось, суд відноситься критично, оскільки ці заперечення відповідача суперечать положенням ст.ст.46, 92 Конституції України, ст.ст.49,50,54,71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», положенням Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», абзацу 2 преамбули, частини 3 статті 4, пункту 2 частини 1 статті 8, пунктам 13,16 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», якими передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення. Крім того, суд враховує, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру наведених пенсій застосуванню підлягають стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не постанова Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему (про що зокрема зазначено у рішенні №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року по справі №1-21/2005) повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1,3, частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2 статті 19, статтями 22,23, частиною 1 статті 24 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене. Правовою гарантією забезпечення державою даного права є виконання прийнятих на себе зобовязань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як статтею 8 Конституції України, так і статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

У звязку з вищевикладеним суд вважає дії УПСЗН Старобільської РДА щодо призначення та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі, меншому ніж 5 мінімальних заробітних плат, є неправомірними, оскільки ці дії УПСЗН не відповідають вимогам ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до вимог ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито» від 30.04.1993 року № 43-93 від 30.04.1993 року № 43-93 позивач, як інвалід другої групи звільнений від сплати судових витрат.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 37 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст.8,22,46,92 Конституції України, ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.55 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» від 26.12.2008 року, керуючись ст.ст. 8,10-11, 209-210, 212-215 ЦПК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвідомчості справ, повязаних із соціальними виплатами» № 1691-VI від 18.02.2010 року, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації про визнання дії неправомірними, зобовязання нарахувати і виплатити недоплачену щорічну допомогу на оздоровлення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2009 рік неправомірними.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 4 мінімальних заробітних плат за 2009 рік з урахуванням фактично виплаченої суми.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 37 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Олійник