АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7584/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Приходченко А.П.

суддів Лаченкової О.В., Кузнецова В.О.

при секретарі Лещинській О.В.

*

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку, визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до УПФУ в Солонянському районі Дніпропетровської області про поновлення пропущеного строку, визнання дій незаконними, зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного підвищення до пенсії як дитині війни.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2010 року позов задоволено частково та визнано незаконними дії відповідача щодо нездійснення перерахунку та виплати позивачу підвищення пенсії за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком; зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу підвищення до пенсії згідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням виплат, які були здійснені у цей період. В іншої частині позову відмовлено.

Відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нову, якою відмовити позивачу в його вимогах в повному обсязі, посилаючись на те, що судом були допущені порушення норм процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

Перевіривши законність та обгрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а постанову суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та відноситься до категорії громадян, яким встановлено статус дитини війни.

Відповідно до ч.І ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-1У - мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18 листопада 2004 року № 2195-1У передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком.

Оскільки Кабінет Міністрів України у 2006 році не визначив порядку виплати 30 % надбавки до пенсії дітям війни, то ці пільги фактично запровадженні не були, а тому суд правильно відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення недоплаченої щомісячної державної допомоги у 2006 році.

Пунктом 12 статті 71 Закону України від 19 грудня 2006 року N 489-V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію статті 6 Закону N 2195-IV зупинено на 2007 рік із урахуванням статті 111 цього Закону. Проте Рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 року N 6-рп/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 12 статті 71 та статті 111 Закону N 489-V.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відносно підвищення пенсії дітям війни у 2008 році, то відповідно до п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» було викладено в такій редакції: «Дітям війни ( крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дане підвищення проводиться за їх вибором згідно з одним із законів».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнані такими, що не відповідають Конституції України, зокрема, положення п. 41 розділу 2 Закону України «Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Зазначені рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскарженими, крім того, вони мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» встановлено, що в даному році прожитковий мінімум на одну особу для тих. хто відноситься до основних соціальних і демографіческих груп населення, діє в розмірах, що діяли в 2008 році.

У період з 2009 року по лютий 2010 року вищевказані положення Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мали законну силу та призупинені не були.

Таким чином, позовні вимоги позивача за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 28 лютого 2010 року є обґрунтованими.

Вирішуючи спір і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що відповідач, повинен був діяти у відповідності з вимогами статті 6 Закону N 2195-IV і здійснити позивачу відповідні нарахування (за той періоду часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але у порушення вимог указаної статті таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправні дії.

Крім того, судом було вірно зазначено, що оскільки позивач про порушення своїх прав дізналась після отримання 11 березня 2010 року від відповідача листа з роз'ясненнями, а з позовом звернулась 22 березня 2010 року, то строк звернення до суду позивачем пропущено не було.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи та дав їм належну правову оцінку, ухвалив постанову, яка відповідає вимогам закону.

При розгляді даної справи порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування постанови судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та

встановлені обставини.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Солонянському районі Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді: