Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-924/10 Головуючий у 1-й інст. Ольшевська
Категорія 54 Доповідач Миніч Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Миніч Т.І.,

суддів Трояновської Г.С., Забродського М.І.,

при секретарі засідання ОСОБА_1 з участю сторін, розглянувши у

м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду від 6 серпня 2010 року

у справі за позовом Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,

встановив:

У листопаді 2009 року Коростенське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих (в подальшому УВП УТОС) звернулося до суду з позовом. Позивач просив стягнути з відповідача 25987 грн.95 коп. шкоди, заподіяної внаслідок недостачі матеріалів та матеріальних цінностей, що використовуються в процесі виробництва і знаходились на збереженні відповідача. При цьому позивач посилався на те, що відповідач з березня 2006 року обіймав посаду майстра інструментально-ремонтної дільниці, з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність. При передаванні матеріальних цінностей у зв"язку з черговою відпусткою відповідача було виявлено нестачу на вказану суму.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду від 6 серпня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих 25987,95 грн. матеріальної шкоди та на користь держави 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з направленням справи на новий розгляд, посилаючись на неповне з"ясування судом обставин справи, неправильну оцінку зібраних доказів. Зокрема, вважає, що при визначенні розміру шкоди не була врахована виявлена в ході інвентаризації пересортиця матеріальних цінностей на суму 10027 грн. та проведення відрахування із належної йому до виплати заробітної плати за вересень-листопад 2008 року в загальній сумі 2500 грн. На думку апелянта, суд не звернув уваги на те, що ціни на матеріальні цінності позивачем завищені.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що з 10 лютого 2005 року відповідач ОСОБА_2 працював в Коростенському УВП УТОС в якості контролера верстатних і слюсарних робіт інструментально- ремонтної дільниці (а.с.2).

Наказом по УВП УТОС № 26-к від 31 березня 2006 року відповідач переведений на посаду майстра інструментально- ремонтної дільниці (а.с.3).

На підставі інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, проведеної згідно з наказом № 48 від 6 листопада 2008 року станом на 1листопада 2008 року виявлена нестача в сумі 25987,95

грн. (а.с.7-12). Акт інвентаризації підписаний комісією 24 листопада 2008 року (а.с.76).

Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що відповідач має відповідати за заподіяну матеріальну шкоду у повному розмірі, оскільки з ним укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Саме із таких підстав виходив суд першої інстанції, задовольняючи позов.

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

Згідно з п.1 ч.1 ст.134 КЗпП відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником (що досяг вісімнадцятирічного віку), який займає посаду або виконує роботи, безпосередньо зв"язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст.135-1 КЗпП).

Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС 28 грудня 1977 року за №447/24, який діє на території України і по цей час.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" №14 від 29 грудня 1992 року (в подальшому - Постанова) суд у кожному випадку, що стосується такої шкоди зобов"язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об"єктивного з"ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130,135-3,137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з"ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов"язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд

зобов"язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно Зі ст.135-1 КЗпП може бути укладено договір, та чи був він укладений.

За відсутності цих умов на працівника За заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди (п.8 Постанови).

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував та не звернув уваги на те, що посада майстра інструментально-ремонтної дільниці, яку обіймав відповідач, не входить до переліку посад працівників, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність.

Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів про можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності з інших підстав, передбачених ст.134 КЗпП.

Акт інвентаризації, на який посилається представник позивача, таких обставин не підтверджує, а лише встановлює факт нестачі матеріальних цінностей.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач був керівником структурного підрозділу УВП УТОС та згідно з п.2.2.21 посадової інструкції забезпечував зберігання матеріалів, запасних частин, деталей, інструментів та пристроїв (а.с.69-75).

Тому відповідно до п.2 ч.1 ст.133 КЗпП на відповідача може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність у розмірі, що не перевищує його середньомісячний заробіток.

Розмір середньомісячного заробітку відповідача за два останні повні місяці роботи перед виявленням нестачі становить 1007 грн.43 коп. (2014,86:2) (а.с.88).

На підставі наказу № 51 від 18 листопада 2008 року з відповідача вже проведено утримання заробітної плати в розмірі 604,33 грн. в рахунок відшкодування недостачі (а.с.29,87).

У зв"язку з цим, стягненню з відповідача підлягає 403 грн.10 коп. (1007,43 - 604, 33) .

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні із зменшенням стягнутого з відповідача відшкодування матеріальної шкоди до 403 грн.10 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.130,134,135-1 КЗпП України, ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду від 6 серпня 2010 року змінити. Зменшити розмір матеріальної шкоди, стягнутої на користь Коростенського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих з ОСОБА_2 з 25987,95 грн. до 403 грн.10 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: