Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

"3" березня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання Никончук 0.0.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3

на рішення Овруцького районного суду від 16 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини,

встановив:

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила встановити факт, що вона є донькою ОСОБА_5, померлого 3 червня 2008 року. При цьому посилалася на те, що померлий за життя визнавав її своєю донькою, оскільки передав їй в подарунок на весілля 200 долларів США та цікавився її життям. У зв"язку з тим, що у свідоцтві про народження запис про батька зроблено зі слів матері, вона позбавлена можливості оформити спадщину після смерті батька. Тому просила також визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Овруцького районного суду від 16 грудня 2009 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства та визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за безпідставністю вимог.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з направленням справи на новий розгляд до того ж суду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема вважає, що факт визнання померлим ОСОБА_5 свого батьківства по відношенню до неї підтвердили в суді свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та брати і сестра померлого: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_11) народилася 21 грудня 1981 року.

В свідоцтві про її народження запис про батька зроблено зі слів матері і батьком значиться ОСОБА_11 (а.с.6).

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалася на те, що

ОСОБА_5, померлий 3 червня 2008 року, за життя

визнавав себе її батьком.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.З постанови

Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року „Про

практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу

України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та

стягнення аліментів" при розгляді справ про встановлення

батьківства відносно дитини, яка народилася до 1 січня 2004

року, суд повинен керуватися відповідними нормами КпШС, беручи

до уваги всі докази в сукупності, а саме: спільне проживання й

ведення спільного господарства матір"ю дитини та відповідача до

народження дитини або спільне виховання, або утримання дитини як

матір"ю, так і відповідачем, та інші докази, які достовірно

підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Сама позивачка визнавала в суді, що її мати та померлий

ОСОБА_5 як до її народження, так і після спільно не

проживали, спільне господарство не вели та спільним вихованням і

утриманням після її народження не займалися.

Судом також встановлено, що будь-які письмові докази, які б

свідчили про визнання померлим свого батьківства по відношенню

до позивачки, відсутні. Позивачкою також не надано доказів на

підтвердження вчинення самим померлим будь-яких активних дій,

направлених на визнання свого батьківства: написання листів, зазначення в документах, побачення з дитиною і т.ін.

Крім того, вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано

вважав, що покази свідків, на які послалась позивачка як на

підставу своїх вимог, таких обставин достовірно не підтвердили.

Цим показам судом дана об"єктивна та правильна оцінка.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і

їх правильність не впливають.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану через представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Овруцького районного суду від 16 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: