Справа №2-11/10 14.10.2010 14.10.2010
Провадження №22ц-6252/10
Справа №22ц-6252/10 Суддя першої інстанції Біцюк А.В.
Категорія 45 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Бобуйок І.Ф.,

за участю

прокурора Круш Т.О.,

відповідачки за позовом прокурора

та позивачки за своїм позовом ОСОБА_2,

її представника ОСОБА_3,

представників відповідачів за позовом

ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_7

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2010 року

за позовом

прокурора Казанківського району Миколаївської області в інтересах Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області до ОСОБА_2 про визнання недійсним сертифікату на земельну частку (пай)

та позовом

ОСОБА_2 до Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, сільськогосподарського виробничого кооперативу ,,Авангард (далі СГВК ,, Авангард), Казанківської районної державної адміністрація (далі Казанківська РДА) та відділу земельних ресурсів Казанківського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай),

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2007 року прокурор звернувся з позовом в інтересах Лагодівської сільради до ОСОБА_7, в теперішній час ОСОБА_2 (далі - відповідачка ОСОБА_2В.) про визнання недійсним сертифікату на земельну частку (пай) розміром 9,33 умовних кадастрових га, виданого 3 липня 1997 року.

Обґрунтовуючи позов прокурор вказував, що вказане свідоцтво видано відповідачці незаконно, оскільки вона під час видачі Акту на право колективної власності на землю КСП «Авангард», перетвореного в СГВК «Авангард», його членом не була.

18 липня 2007 року позивачка також звернулася з позовом до Лагодівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області.

Вона зазначала, що з 15 лютого 1997 року по 17 березня 2000 року була членом КСП ,,Авангард та мала право на земельну ділянку з резервного фонду, як прийнята у вказане підприємство. Не з її вини 07 липня 1997 року їй видано сертифікат про право на земельну частку (пай) розміром 9,33 умовних кадастрових га (далі сертифікат) із земель, які передані в колективну власність КСП ,,Авангард. Після виходу її з кооперативу Лагодівська сільська рада, інтереси якої представляє прокурор, стала оспорювати її право на земельну частку (пай). У звязку чим її незаконно позбавляють як земельної частки (паю), так й права на отримання земельної ділянки з резервного фонду. Неодноразово уточнюючи позовні вимоги вона остаточно просила визнати за нею право власності на земельну ділянку із земель резервного фонду як новоприйнятому члену КСП «Авангард» в розмірі 9,33 умовних кадастрових га.

Справа за позовом ОСОБА_2 розглядалася неодноразово. При розгляді справи за її позовом судом в якості відповідачів притягнуті СГВК ,, Авангард, Казанківська РДА та відділ земельних ресурсів Казанківського району Миколаївської області ( т.1, а.с. 124).

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 лютого 2010 року справи обєднані в одне провадження.

Останнім рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2010 року позов прокурора задоволений, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши її позовні вимоги. На думку апелянта, висновки суду щодо відсутності у неї права на отримання земельної ділянки з резервного фонду суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що КСП «Авангард» (перетворений у лютому 2000 року в СГВК «Авангард»), 5 вересня 1995 року отримало Державний акт на право колективної власності на землю.

Відповідачка, 1 листопада 1996 року була прийнята на роботу в це підприємство, а 15 лютого 1997 року в члени КСП «Авангард». З членів СГВК «Авангард» та з роботи в кооперативу вона звільнена 17 березня 2000 року.

Під час роботи та членстві в колективному сільськогосподарському підприємстві, а саме 27 листопада 1997 року ОСОБА_2 , яка з 2003 року по 2008 рік мала прізвище ОСОБА_7, був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) на 9, 33 умовних кадастрових га у земельній ділянці, яка перебувала у колективній власності КСП «Авангард».

Встановивши, що ОСОБА_2 на час отримання КСП «Авангард» Державного акту на право колективної власності на землю від 5 вересня 1995 року не була членом сільгосппідприємства, суд дійшов висновку про те, що вона не мала права на отримання земельної частки (паю) з підстав передбачених п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95 ( далі Указ).

У звязку з чим, суд задовольнив позовні вимоги прокурора, та визнав свідоцтво про право на земельну частку (пай), яке видане ОСОБА_2 недійсним.

Рішення в цій частині не оскаржено. Колегія суддів також погоджується з рішенням суду в цій частині.

Разом з тим, з висновками суду щодо відсутності у ОСОБА_2 права на земельну ділянку з резервного земельного фонду погодитися не можна.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд спирався на рішення КСП «Авангард» від 19 лютого 1999 року про включення в списки на земельний пай осіб, які вступили в члени КСП, через пять років після їх роботи в підприємстві.

Однак, суд не врахував, що право особи на земельну ділянку з резервного фонду не повязано з рішенням членів колективного сільськогосподарського підприємства.

Так, п.7 Указу встановлено, що створений під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарського підприємства або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Отже за вказаною нормою, в процесі розпаювання землі повинен створюватися резервний фонд. Громадяни, що вступили в колективне сільськогосподарське підприємство, та не були членами такого на час передачі підприємству землі в колективну власність, мали право на отримання земельної ділянки з резервного фонду в розмірах, встановлених у відповідному порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав наявності рішення членів КСП «Авангард» від 19 лютого 1999 року, суд цих положень законодавства до уваги не взяв. Тоді як, резервний фонд залишається у власності держави, у звязку з чим, сільськогосподарське підприємство не може розпоряджатися землями резервного фонду та визначати умови для передачі громадянам земельних ділянок з цього фонду. Більше того, на 1997 рік, вказаного судом рішення КСП «Авангард» не існувало. Колектив підприємства, виходячи зі своїх дій щодо включення ОСОБА_2 в списки на отримання паю, з правом наступного отримання земельної ділянки, навпаки визнавав за нею її законні права.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що посилання суду як на підставу в задоволенні позову ОСОБА_2 на рішення КСП «Авангард» щодо умов видачі особам земельних ділянок із резервного фонду не є обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що згаданий сертифікат на земельну частку (пай) видано ОСОБА_2 в період співпадіння в часті розпаювання земель сільськогосподарського підприємства та передачі земельних ділянок особам, які прийняті в КСП «Авангард» після видачі підприємству Державного акту про право власності на землю.

Оскільки ОСОБА_2 під час паювання землі була прийнята на роботу в КСП «Авангард», вона мала право на отримання земельної ділянки з резервного фонду. Але тому, що вона не зі своєї вини була помилково включена до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) в землі КСП «Авангард», її не було наділено земельною ділянкою з резервного фонду. Тоді як для інших громадян, що вступили в КСП «Авангард», Лагодівська сільська рада передавала землю з резервного фонду.

Виходячи з викладеного колегія суддів вважає, що на підставі п. 7 Указу, за позивачкою необхідно визнати право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, як це виходить з Указу та ст. 48 ЗК України (в редакції 1992 року), з резервного земельного фонду в межах Лагодівської сільської ради, в розмірі, встановленому цією радою.

За вказаного колегія суддів вважає, що рішення у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в частині позову ОСОБА_2 необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову. Задовольняючи позов частково, суд виходить з того, що розмір земельної ділянки в даному випадку визначається не судом.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 25 березня 2010 року в частині позовних вимог ОСОБА_7 ( ОСОБА_2В.) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення з резервного земельного фонду в розмірах, встановлених Лагодівською сільською Радою Казанківського району Миколаївської області, в межах земель цієї сільської ради.

В іншій частині зазначене рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: