АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-9514/10 Головуючий у 1-й інстанції Заколодяжна О.А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: судді Буленка О.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.

При секретарі: Буряк С.М.

З участю позивача ОСОБА_2

Відповідача Г оркун Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2010

> року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ОСОБА_1

Л.М.,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи виконавчий комітет Гадяцької міської ради, інспекція ДАБК у Полтавській області, Управління з контролю за використанням земель у Полтавській області, відділ земельних ресурсів у Полтавській області, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди.

Посилався на те, що він разом із сім»єю проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ОСОБА_3, яка проживає навпроти його домоволодіння АДРЕСА_1, самовільно побудувала на власній земельній ділянці гараж, який розташований на відстані 6 м від його-позивача будинку, що є грубим порушенням ДБН-360-92. Крім того, ОСОБА_3 порушила межові знаки земельної ділянки, захопивши близько 1 м земель міської ради з боку вул.Калініна та побудувала двохметровий шиферний паркан, штучно звузивши проїжджу частину цієї вулиці, внаслідок чого транспортні засоби

рухаються досить близько до входу у хвіртку позивача, створюючи загрозу життю його неповнолітнім дітям та членам родини.

Просив зобов»язати ОСОБА_3 перенести гараж на відстань 8 м від його будинку і встановити межові знаки приватизованої нею земельної ділянки згідно Державного акта на землю, звільнивши землі міської ради від шиферного паркану та розширивши проїжджу частину вулиці, а також стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В ході розгляду справи судом ОСОБА_2 подав позовну заяву про зміну своїх позовних вимог.

Просив зобов»язати ОСОБА_3 знести гараж АДРЕСА_2, збудований нею з порушеннями будівельних норм та проектної документації і стягнути з неї моральну шкоду в розмірі 800 грн., а також судові витрати.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи виконавчий комітет Гадяцької міської ради, Інспекція ДАБК у Полтавській області, Управління з контролю за використанням земель у Полтавській області, Відділ земельних ресурсів у Полтавській області, ОСОБА_5,- про усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення моральної шкоди залишено без задоволення.

Рішення місцевого суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.309 ч.І п.п.З, 4 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Постановляючи рішення про відмову позивачу в задоволенні його вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України з позовом про знесення самовільного будівництва може звертатися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування.

Однак, з таким висновком суду погодитися не можна.

Згідно ст.З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить будинковолодіння в м.Гадячі по вул.Калініна, 5 Полтавської області (а.с.5).

Будинковолодіння відповідачів знаходиться по вул.Калініна, 4/2 в м.Гадячі Полтавської області навпроти господарства позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в даному будинковолодінні не проживає з 1997 року.

Також правильно з»ясовано, що рішенням виконкому Гадяцької міської ради № 54-1 від 15.02.1996 року ОСОБА_3 було надано дозвіл на будівництво сараю розмірами 6,0 х 4,0 метри, гаража з майстарнею розмірами 6,0 х 6,0 м, тамбура розмірами 2,0 х 2,0 м, добудови до житлового будинку розмірами 4,0 х 6,80 м по вул.Калініна, 4/2 в м.Гадячі .

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2-09 від 3.03.2009 року гараж, який побудувала відповідач ОСОБА_3 на своїй земельній ділянці, не відповідає нормам ДБН, є самовільним будівництвом і мінімальна відстань від гаража до житлового будинку позивача становить 6,3 м (а.с.89-99).

Разом з тим, позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів про порушення відповідачами даним об»єктом будівництва його права на користування своєю власністю. Позивачем також не надано переконливих доказів про реальну загрозу його життю чи життю його сім»ї у зв»язку з побудовою ОСОБА_3 на належній їй земельній ділянці гаража і заподіяння даними діями моральної шкоди.

Тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні влсністю за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.І п.2, 309 ч.І п.п.З, 4, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія

суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 червня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у киристуванні власністю та стягнення моральної шкоди відмовити за недоведеністю.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду України.

Судді