Справа № 2-2542/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області в особі :судді Діонісьєвій Н.М.

при секретарі Корницькій М.О.

з участю позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Рівнеазот» про визнання незаконним звільнення, зміну дати та формулювання причин звільнення, стягнення розрахункових коштів, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум та несвоєчасну видачу трудової книжки та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У письмовому запереченні на позов відповідач вказує, що факти, на які послалася ОСОБА_3 як на причину неможливості продовжувати роботу, в заяві від 02.11.2009 року про звільнення за власним бажанням , були надуманими і не мали місце, а тому, не заперечуючи проти її звільнення за власним бажанням, уповноважений власником орган запропонував ОСОБА_3 уточнити причини та підстави звільнення за власним бажанням. Проте, вказавши у заяві про звільнення дату 04.11.2009 року позивачка на роботу після цієї дати не з'явилася, а тому наказом від 17.11.2009 року була звільнена з роботи за прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП України.

Всі належні при звільненні ОСОБА_3 грошові суми їй було перераховано своєчасно, але не отримано нею , оскільки, незважаючи на неодноразові запрошення уповноваженого власником органу, позивачка за їх отриманням не з'явилась. Трудову книжку позивачці було направлено 05.02.2010 року згідно з її заявою від 02.02.2010 року.

Трудові права позивачки та трудове законодавство порушені не були, а тому позовні вимоги позивачки є безпідставними.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила , що працювала у відповідача на посаді начальника бюро загально правової роботи юридичного відділу. У зв'язку з невиконанням уповноваженим власником органом законодавства про працю, умов колективного та трудового договору 02.11.2009 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням, вказавши ці причини. Проте, її було незаконно звільнено з роботи 17.11.2009 року за прогул без поважних причин. Просить змінити дату та формулювання причин її звільнення. Вважати її звільненою з 04 листопада 2009 року за власним бажанням, тобто за ч.З ст.38 КЗпП України. При звільненні з роботи їй не була видана належна заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку в сумі 2 468 грн. 40 коп., вихідна допомога в сумі 7 393 грн. 80 коп., які вона просить стягнути з відповідача на її користь.

Крім того, відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку та видачу трудової книжки , всього 15 799 грн. 05 коп. , а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 10 000 гривень. Оскільки зробити це відповідач відмовляється, просить стягнути з відповідача вказані грошові суми.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що після подання 02.11.2009 року заяви про звільнення за власним бажанням з 04.11.2009 року, позивачка після 04.11.2009 року на роботу не з'явилась, хоча уповноваженим власником органом їй був направлений лист, що він не погоджується з причинами неможливості продовження роботи, вказаними позивачкою у заяві, а тому вона запрошується для вирішення питання про причини звільнення із вказаної нею підстави - за власним бажанням.

Проте, позивачка на роботу не з'явилась, а тому була звільнена за прогул без поважних причин.

Належні позивачці суми не були виплачені, оскільки вона в день звільнення була відсутня на роботі. Пізніше за отриманням нарахованих їй при звільненні сум позивачка не зверталася. Трудова книжка позивачці вислана поштою згідно з її письмовою заявою. Законні права позивачки уповноваженим власником органом не були порушені, моральна шкода їй не була завдана.

Просить у позові Стасюк JI.B. відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши їх, суд приходить до висновку , що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.З ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

Таким чином, причиною неможливості продовження працівником роботи, тобто підставою для звернення його із заявою про звільнення за власним бажанням, є протиправні дії власника чи уповноваженого ним органу, якими порушуються трудові права працівника.

Як видно із заяви Стасюк J1.B. від 02.11.2009 року про звільнення з роботи за власним бажанням з 04.11.2009 року , причиною звільнення вказано невиконання уповноваженим власником органом ст.115 КЗпП України та п.8.20 Колективного договору, тобто порушень строків виплати заробітної плати, з чим останній не погодився і листом від 04.11.2009 року запросив Стасюк JI.B. вирішити питання щодо причини звільнення за власним бажанням.

Проте, ОСОБА_3 J1.B. цю пропозицію відхилила і після 04.11.2009 року на роботу не з'явилась. За загальним правилом звільнення працівника за власним бажанням оформляється наказом уповноваженого власником органу. Копія наказу про звільнення видається працівникові в день звільнення. При звільненні працівника за власним бажанням працівник має право залишити роботу до видачі наказу про звільнення в разі збігу двох тижнів з дня попередження ним власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору за власним бажанням. В інших випадках, передбачених ст.38 КЗпПУ розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, тобто без дотримання двох тижнів попередження, може мати місце лише за умов підтвердження працівником неможливості продовжувати роботу по збігу двотижневого строку.

Позивачка , не вирішивши питання, щодо наявності причин, які вона вказала у заяві, залишила роботу після дати, визначеною нею особисто, як строк розірвання договору.

Між тим, позивачкою не було надано уповноваженому власником органу документів, які б підтверджували порушення ним строків виплати їй заробітної плати, не подано позивачкою на підтвердження цієї обставини доказів і в суді.

З акту перевірки № 17-01-003/0001 Територіальної державної інспекції праці у Рівненській області від 22 січня 2010 року, щодо додержання строків виплати заробітної плати, наявності заборгованості із заробітної плати, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, на ВАТ «Рівнеазот» вбачається, що порушень вимог законодавства з цих питань не виявлено.

З листа первинної профспілкової організації ВАТ «Рівнеазот» від 22.03.2010 року № 20 видно, що за періоди з 2004 по 2009 роки уповноваженими представниками первинної профспілкової організації власник чи уповноваженому ним органу подання , щодо грубого порушення термінів виплати заробітної плати на ВАТ «Рівнеазот» не вносилися, заяви від членів трудового колективу з цих питань в профспілці не реєструвалися.

Таким чином , позивачкою не доведено, що відповідачем допускалися порушення у вигляді затримки виплати заробітної плати та порушення строків її виплати, що давало б їй право на звільнення з роботи за власним бажанням у визначений нею строк.

Що стосується таких порушень відповідачем, як не проведення оплати праці позивачки за суміщення професій і виконання нею трудових обов'язків юрисконсульта бюро загально правової роботи юридичного відділу під час перебування його у відпустках та неповідомлення її про дату початку відпустки відповідно до встановленого графіку відпусток, то на ці порушення, як причину звільнення за власним бажанням, Стасюк JI.B. у заяві про звільнення від 02.09.2009 року не посилалася.

Крім того, суміщення професій оформляється наказом. Такий наказ відповідачем про суміщення позивачкою своїх трудових обов'язків з виконанням трудових обов'язків інших працівників не видавався. Будь-яких вимог про оплату за суміщення професій позивачка до звільнення до відповідача не заявляла.

За таких обставин, оскільки позивачка, звернувшись 02.11.2009 року із заявою про звільнення з роботи до уповноваженого власником органу з підстав, передбачених ч.З ст.38 КЗП України не надала документів, які б підтвердили причини, що дають їй право на звільнення у визначений нею строк і не відпрацювала двох тижнів з дня подання заяви про звільнення, після

04.11.2009 року на роботу не з'явилася без поважних причин, уповноважений власником орган обґрунтовано розірвав з нею трудовий договір з підстав, передбачених п.4 ст.40 КЗпП України - прогул без поважних причин.

З довідки від 17.11.2009 року бухгалтерії ВАТ «Рівнеазот» видно, що позивачці на день звільнення було нараховано належні до виплати кошти в сумі 2 468 грн. 40 коп. Ці кошти не були виплачені позивачці, так як в день звільнення позивачка не працювала. З цієї ж причини позивачці в день звільнення не було видано трудову книжку. За письмовою заявою позивачки від 29.01.2010 року трудова книжка їй була надіслана поштою.

Отже, вимоги позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку та видачі трудової книжки є безпідставними, так як вини відповідача у цьому немає.

Законом не передбачено виплати працівникові вихідної допомоги у разі звільнення його з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України.

Необгрунтованою є вимога позивачки про відшкодування моральної шкоди, так як відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо мало місце порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань.

Відповідачем права позивачки, передбачені законом, не порушувалися, а тому підстав для виникнення правовідносин по відшкодуванню позивачці моральної шкоди уповноваженим власником органом немає.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.З, 10, 15, 60, 158 ч. 1 , 209, 214, 215 ЦПК України, ст.38, ч.І ст.40, ст.47, ст.116, ст.117, ст.237-1 КЗпП України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства «Рівнеазот» про визнання незаконним звільнення, зміну дати та формулювання причин звільнення, стягнення розрахункових коштів, вихідної допомоги, середньої заробітної плати за час затримки виплати розрахункових сум та несвоєчасну видачу трудової книжки та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 120 (сто двадцять тисяч) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва