Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„16 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі: головуючого судді : Товянської О.В.

суддів : Микитюк О.Ю.,

ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання : Сапінської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 15

квітня 2010 року,

встановила:

У лютому 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що 02 жовтня 2006 року уклала з відповідачем ОСОБА_4 ком В.М. договір позики, відповідно до якого під розписку в присутності двох свідків надала останньому грошові кошти в розмірі 40 650 гривень. Згідно п.7 договору гроші необхідно було повернути до 31 грудня 2006 року. ОСОБА_3 борг не повернув. В подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача 40650грн. боргу, 74186,25грн. - нарахованої відповідно до договору позики пені, 17520,15грн. - інфляційних, 3% річних за користування коштами в сумі 2947,15грн., а всього 135303,55грн.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2010 року позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 135303,55грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Суд підійшов до розгляду справи однобоко (ухвалене по справі рішення ґрунтується лише на позовних вимогах та доводах ОСОБА_2, без дослідження і встановлення всіх обставин, доказів, свідчень, які надавалися відповідачем), не взяв до уваги покази свідків, що борг позивачці він повернув.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст..545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання повністю або частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому випадку настає прострочення кредитора. Зобовязання припинається виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 14 квітня 2004 року між сторонами було укладено договір позики. За цією угодою ОСОБА_3 прийняв на себе зобовязання терміном до 31 грудня 2006 року повернути взяті у борг 40650грн., а у випадку несвоєчасного повернення грошей - сплатити пеню в розмірі 0,5% від суми Договору за кожен день прострочення платежу до моменту виконання зобовязань у повному обсязі (п.12 договору позики). Ці обставини підтверджуються як договором позики, засвідченим нотаріально, так і власноручно написаною відповідачем розпискою (а.с.18,19).

Вказаний договір недійсним не визнаний, позов про це не заявлявся.

Посилання ОСОБА_3 в скарзі на те, що всі гроші були повернуті позивачу не знайшли свого підтвердження. В матеріалах справи такі письмові докази відсутні. Посилання відповідача на те, що борг він повернув іншій особі - ОСОБА_5 - представнику позивача правового значення для вирішення спору не мають. Правочин укладався між сторонами по справі, ніяких даних про те, що позивачка уповноважувала іншу особу отримати від ОСОБА_3 гроші, в справі немає.

Є безпідставним посилання на те, що пеню необхідно нараховувати відповідно до вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань. ОСОБА_6 регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Матеріалами справи доведено, що договір позики укладено між фізичними особами.

За таких обставин, коли постановлене по справі рішення є законним, підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,308,313-317,324,325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 15 квітня 2010 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :