УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.

суддів : Приколоти Т.І., Федоришина A.B.,

при секретарі - Качмар М.Я.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

озглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2010 року,-

встановила:

оскаржуваним рішенням позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено, зобов"язано ОСОБА_1 знести самовільно прибудовані тамбури до квартири АДРЕСА_1 та самовільно споруджений на земельній ділянці за цією ж адресою сарай. У разі невиконання рішення суду в добровільному порядку, виконати демонтаж підрядною будівельною організацією з покладенням витрат на відповідача.

Відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Франківської районної адміністрації про визнання права власності на добудовані приміщення.

Рішення оскаржила ОСОБА_1, просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Франківської РА та задовольнити її позовні вимоги.

Посилається на те, що суд не дав належної оцінки доказам і неправильно встановив фактичні обставини справи, зокрема: добудова тамбурів була проведена в 1960-х роках, здійснена з дотриманням чинних на той час будівельних норм і правил; позивач та третя особа знали про добудови і не заперечували їх існування. Про відповідність добудов будівельним нормам свідчать технічні висновки спеціалістів, листи відповідних органів державної влади. Зазначає апелянт і про те, що висновок судового експерта, взятий судом за основу, не відповідає методичним рекомендаціям для проведення експертиз. Крім цього, вважає неправильно застосованими судом норми матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та її представника на підтримання скарги, представника Франківської районної адміністрації і третьої особи на заперечення скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає апеляційну скаргу безпідставною і тому її слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Зі змісту ст. 105 ЦК України (1963 р.) випливає, що громадянин, який здійснив прибудову до жилого будинку без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Із матеріалів справи убачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.1964 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_6 2/5 ідеальних частин житлового будинку №13 по вул. Толбухіна1 у м. Львові. Згідно цього ж договору в постійне користування ОСОБА_5 перейшли дві житлових кімнати, кладова та коридор до перегородки, яку покупець мав поставити за домовленістю, що знаходяться на першому поверсі цього будинку та позначені на поверховому плані під 1-5, 1-7 та 1-2, а також приміщення в підвалі, позначене в поверховому плані під №11, площею 12,5 м2.

Згідно матеріалів справи, зокрема інвентаризаційної справи на будинок, ОСОБА_5 без встановленого дозволу та без належно затвердженого проекту здійснив прибудову до жилого будинку (два тамбури розмірами 2,63x3,04 м і І 1*3.02 м) та звів господарську будівлю - сарай.

Як випливає із свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1999 року, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_5 2/5 частини житлово- ~з 5.линку по вул. Перемиській, 13, власником яких спадкодавець був на підставі еного вище договору купівлі-продажу з правом постійного користування приміщень на першому поверсі цього будинку та позначені на поверховому плані під №№ 1-4, 1-5, 1-7 та 1-2, а також приміщення в підвалі, позначене в поверховому -_2-і під №11, площею 12,5 м2. Самовільні прибудови і будова до складу спадщини не ввійшли.

Із частин другої та третьої наведеної вище ст. 105 ЦК України убачається, _о за позовом виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів самовільні зибудови та господарські будівлі, у тому числі і ті, які збудовані із порушенням ос- -овних будівельних норм і правил, зносяться громадянином, який провадив самовільне будівництво, або за його рахунок.

Так як ОСОБА_5 збудував самовільно прибудову до жилого будинку та звів господарську споруду, а ОСОБА_1 успадкувала його майно, то колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до норм Цивільного кодексу 1963 року та Цивільного кодексу 2004 року остання є спадкоємцем і за зобов'язаннями особи, яка здійснила самовільне будівництво.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України (2004 року) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Із частини четвертої цієї ж статті убачається, якщо власник (землекористувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно, за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що самовільне будівництво здійснено з істотним порушенням будівельних норм і правил, на земельній ділянці спільного користування без згоди співвласника будинку та землемлекористувача ОСОБА_7, таке будівництво порушує її права, то відповідно до зазначеної вище норми суд прийшов до вірного висновку про відмову у визнанні права власності ОСОБА_1 на самочинне будівництво і задовольнив позов районної адміністрації про його знесення.

Посилання апелянта про здійснення будівництва з додержанням будівельних норм і правил, чинних на час його проведення, є голослівним і не підтверджується матеріалами справи. До того ж, позов ОСОБА_1 про визнання права на самочинне будівництво поданий на час чинності будівельних норм і правил, які зазначають, що це будівництво не відповідає їх вимогам.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків судового експерта методичним рекомендаціям для проведення експертиз не можуть бути прийняті, оскільки суперечать матеріалам справи.

Так, експерт застосовувала будівельні норми і правила, чинні на час проведення дослідження і давала відповіді на поставлені судом питання. Експерт належним чином була попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від надання висновку чи за дачу завідомо неправдивого висновку, використовувала надані матеріали справи та інвентаризаційну справу на будинок.

Суд дав належну оцінку цьому висновку у сукупності із проведеними по справі технічними дослідженнями. Висновок суду відповідає матеріалам справи і є правильним.

Не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, до того ж, апелянт не зазначив конкретно, у чому полягає неправильність застосування і яких норм права.

На підставі наведеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без змін.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: