Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-447/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

головуючого судді Мазниці А.А.

при секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2

Відповідача ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської обл., третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину та державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у липні 2008 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником 6/10 частин домоволодіння № 40 по вул. Остапа Вишні у м. Дніпропетровську, решта якого належала його брату ОСОБА_5, за життя якого земельна ділянка під домоволодінням була передана їм у спільну сумісну власність. У подальшому зясувалося, що після смерті співвласника ОСОБА_5 його син, відповідач у справі ОСОБА_3, отримав свідоцтво про право на спадщину та відповідний державний акт на ? частину вищезазначеної земельної ділянки, що позивач вважає неправомірним, оскільки це не відповідає розміру часток сторін у домоволодінні, порядку користування земельною ділянкою, що склався на протязі всього часу перебування її у володінні сімї ОСОБА_3, а також видача свідоцтва про право на спадщину на частку у спільній власності відбулася без перетворення спільної сумісної власності у спільну часткову та визначення у встановленому порядку часток співвласників.

На підставі викладеного, з урахуванням неодноразового уточнення заявлених вимог (а.с. 27, 28, 37, 38, 68, 69), позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2005 р., видане відповідачеві на ? частину земельної ділянки по вул. Остапа Вишні, 40 у м. Дніпропетровську, визнати недійсним державний акт на право приватної власності, виданий відповідачеві на ? частину тої ж земельної ділянки, визнати за позивачем право власності на 6/10 частин тої ж земельної ділянки.

Ухвалою суду від 08.02.2009 р. позовні вимоги в частині визнання права власності були виділені у самостійне провадження.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги в уточненій редакції підтримали, на їх задоволенні наполягали з викладених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на правомірність набуття ним ? частини земельної ділянки по вул. Остапа Вишні, 40 у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом.

Відповідач ОСОБА_4 Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської обл. явку свого представника для участі у справі не забезпечило, про день та час її розгляду повідомлялося належним чином (а.с. 67)

Третьою особою надана заява про розгляд справи за відсутності представника (а.с. 59).

Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 належить на праві власності 6/10 частин домоволодіння № 40 по вул. О. Вишні у м. Дніпропетровську, в тому числі 3/10 частини на підставі свідоцтва про право власності від 15.12.1967 р. (а.с. 6) та 3/10 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.06.1980 р. (а.с. 7). Решта зазначеного домоволодіння, а саме 4/10 його частини, належала брату позивача ОСОБА_5 Земельна ділянка під зазначеним домоволодінням була передана його співвласникам у спільну сумісну власність з видачею відповідного державного акту від 10.01.2005 р. серії ЯА № 167333 (а.с. 8).

13.04.2005 р. ОСОБА_5 помер. Відповідачеві у справі ОСОБА_3 як його сину та спадкоємцю за законом першої черги 16.11.2005 р. було видане оспорюване у справі свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину земельної ділянки по вул. Остапа Вишні, 40 у м. Дніпропетровську (а.с. 50), на підставі якого 25.07.2006 р. йому був виданий оспорюваний у справі державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 557196 (а.с. 33).

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Так, згідно ст. ст. 1296, 1297 ЦК України право на спадщину підтверджується шляхом видачі відповідного свідоцтва, звернення за отриманням якого є обовязковим якщо до складу спадщини входить нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним у судовому порядку.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з матеріалів справи, нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину на частку спадкодавця у праві спільної часткової власності, втім з обґрунтованістю цього не можна погодитися, оскільки з матеріалів справи вбачається, що така частка спадкодавцю не належала і за ним зареєстрована не була. Фактично земельна ділянка по вул. О. Вишні, 40 у м. Дніпропетровську перебувала у спільній сумісній власності, питання про перетворення її у спільну часткову власність та визначення розміру часток співвласників останніми у встановленому законом порядку не вирішувалося та є спірним.

Крім того, згідно ст. 372 ЦК України частки співвласників при поділі спільного сумісного майна залежно від обставин, що мають істотне значення, можуть бути як рівними, так і різновеликими, на чому у спірних правовідносинах наполягає позивач. Видавши оспорюване у справі свідоцтво про право на спадщину, нотаріус за власною ініціативою здійснив перетворення для одного з співвласників права спільної сумісної власності у спільну часткову та одночасно вирішив спір між сторонами щодо розміру їх часток у спільній власності, що суд вважає необгрунтованим і таким, що явно виходить за межі його компетенції.

Крім того, у звязку з видачею оспорюваного у справі свідоцтва про право на спадщину утворилася неможлива у сенсі цивільного права ситуація, у якій те саме майно одночасно перебуває у спільній частковій власності, оскільки за відповідачем зареєстроване право на ? частину відповідної земельної ділянки, та у спільній сумісній власності, оскільки право позивача та його правовстановлюючі документи на ту ж земельну ділянку ніяким чином не змінювалися і залишилися у межах попереднього правового режиму.

За викладених обставин суд вважає позовні вимоги в частині визнання недійсним оспорюваного свідоцтва про право на спадщину обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У звзку з цим підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання недійсним виданого на його підставі свідоцтва на право власності на земельну ділянку.

Згідно ст. 88 ЦПК України позовні вимоги у справі присуджуються стороні, на користь якої ухвалене рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 372, 1218, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.11.2005 р., видане Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_3 на ? частину земельної ділянки площею 0,0815 га по вул. Остапа Вишні, 40 у м. Дніпропетровську, - визнати недійсним.

Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ № 557196 від 25.07.2006 р., виданий ОСОБА_3 на ? частину земельної ділянки площею 0,0815 га по вул. Остапа Вишні, 40 у м. Дніпропетровську, - визнати недійсним.

В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської обл.16, 00 грн. у рівних частках по 8,00 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.А. Мазниця