Справа № 2-773/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2010 року Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого-судді Білінської Г.Б.

при секретарі Руденко Н.М.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м.Львова про поділ майна подружжя

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати квартиру АДРЕСА_1 спільним майном подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частку у цій квартирі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що він з відповідачкою ОСОБА_3 перебував у шлюбі з 25.011.1995 р. по 04.10.2007 р. У цей період часу - а саме 22.12.2005 р. ними була придбана квартира по вул. Студинського 4 / 25 у м.Львові, яка формально була зареєстрована на відповідачку . Деякий період часу він проживав у цій квартирі, сплачував комунальні послуги та квартплату за неї. Однак, на даний час відповідачка не визнає його права на частку у цьому майні, яке він вважає спільним майном подружжя , тому він вимушений звернутись в суд за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та дали посянненя,аналогічні змісту позову.

Представник відповідачки позовні вимоги заперечила і пояснила, що відповідачка ОСОБА_3 являється її донькою. Між позивачем та її донькою ОСОБА_3 на початку 2000-го року стали виникати конфлікти, позивач ніде не працював, не утримував сім»ю, не цікавився дитиною. Через таке ОСОБА_3 вимушена була оформити документи і поїхати на заробітки за кордон. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 залишила у представника відповідачки , оскліьки своєму чоловікові не довіряла. Після її від'їзду позивач почав зустрічатись з іншою жінкою , до доньки майже не навідувався і не давав ніяких коштів на її утримання. Дитина була повністю на утриманні матері ,а вихованням займалась бабця. Фактично з 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинили подружні стосунки і ведення спільного господарства, не переписувались і не спілкувались між собою, сім»ї вже фактично не існувало. ОСОБА_3, працюючи за кордоном, відкладала кошти на придбання квартири, частину коштів позичила у своїх знайомих, які працювали із нею, надіслала кошти їй-своїй матері і попросила свою сестру ОСОБА_5 , щоб та підшукала для неї та дитини квартиру для купівлі. Оскільки донька не могла приїхати на Україну , перший договір купівлі-продажу спірної квартири був оформлений на сестру відповідачки ОСОБА_5, хоча всі кошти на придбання квартири дала ОСОБА_3 Про придбання цієї квартири дружиною ОСОБА_6 знав, ніколи на неї не претендував . Коли вже 22.12.2005 р. приїхала ОСОБА_3 на Україну, вона із ОСОБА_5 пішли до нотаріуса і оформили ще один договір купівлі-продажу ,на підставі якого власником вже стала ОСОБА_3 При цьому оформленні був присутній ОСОБА_2,оскількивін формально ще був чоловікомМарко Л.С. і його присутності вимагала нотаріус. На прохання ОСОБА_2 ОСОБА_3 дозволила кілька місяців пожити йому у спірній квартирі, поки він не вирішить свої житлові проблеми, але всі витрати за квартиру несла ОСОБА_3 Представник відповідачки вважає, що оскільки з 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинили подружні стосунки , сім»ї вже не існувало, спірна квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_3, ця квартира не може бути спільним майном подружжя і не підлягає поділу.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом, самостійних вимог по даній справі не предявляв.

Зясувавши обставини справи, заслухавши доводи сторін,суд вважає ,що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних мотивів.

Відповідно до ст.60 Сімейного Кодексу України вважається ,що кожна річ, набута за час шлюбу ,є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 25.11.1995 р. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Із договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ,посвідченого нотаріально 29.11.2003 р. вбачається, що ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_5 купила спірну квартиру . За договором купівлі-продажу від 22.12.2005 р. ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 купила вказану квартиру.

Як ствердила у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 цю квартиру вона придбала за кошти , які їй надала ОСОБА_3 і на її прохання - для неї та дитини. Оскільки на час придбання квартири ОСОБА_3 перебувала за кордоном, не могла легально оформити належним чином доручення на представництво її інтересів, не могла повернутись на Україну, тому попросила її, ОСОБА_5 купити для неї цю квартиру. За їх домовленістю, при можливості приїзду на Україну ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повинні були переоформити цю квартиру на справжнього власника- Марко ОСОБА_8 і було зроблено 22.12.2005 р. При оформленні договору від 22.12.2005 р. ніякі кошти ОСОБА_3 не передавались, це було просто переоформлення квартири на неї ,як на дійсного власника. При оформленні договору був присутній ОСОБА_2.який без жодних заперечень на питання нотаріуса підписав свою згоду і на частку у праві власності на квартиру не претендував, оскільки на той час у нього вже була інша фактична сімЯ .

Із оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №2-4808/2007 р. вбачається, що ОСОБА_3С, звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу 04.07.2007 р. У позовній заяві, а потім у судовому засіданні покликалась на те. що з 2002 року вона перебувала у Італії, з чоловіком не підтримувала ніяких стосунків, він зустрічався із іншою жінкою, у якої від нього народилась у 2007 році дитина. ОСОБА_2 у судовому засіданні при розгляді справи про розірвання шлюбу ствердив, що з 2002 року вони з дружиною не підтримували жодних стосунків, не вели спільного господарства , він не спілкувався з дитиною і не надавав коштів на її утримання, проживав окремо.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.10.2007 р. шлюб між сторонами розірвано, у рішенні зазначено, що сторони не підтримують подружніх стосунків , проживають окремо і не ведуть спільного господарства з 2002 року. Рівення суду ОСОБА_2 не оскаржував.

Із оглянутої у судовому засіданні цивільної справи №2-6533/2007 р. вбачається, що ОСОБА_9 у вересні 2007 року зверталась до суду із позовом про стягнення із?

відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому у позові зазначила, що із ОСОБА_2 не проживає однією сімєю з березня 2002 року. Такі ж пояснення позивачка дала у судовому засіданні при розгляді справи, відповідач ОСОБА_2 такі покази не спростовував.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що на час придбання спірної квартири сторони фактично у шлюбі не перебували, проживали окремо, не вели спільне господарство, не підтримували між собою жодних стосунків , спірне майно було придбано виключно за кошти ОСОБА_3, ОСОБА_2 у цьому участі не приймав, про існування такої квартири йому було відомо з часу її придбання - ще з 2003 року. Відтак, спірна квартира не може вважатись спільним майном подружжя і поділу не підлягає, оскільки є особистим майном ОСОБА_3 Покликання позивача на те, що квартира придбана до розірвання шлюбу з відповідачкою та що він деякий час проживав у цій квартирі з її відому, не дає підстав суду вважати спірне майно спільним майном подружжя.

Керуючись ст.ст. 10,62,213-215 ЦПК України, ст. ст.57, 60,63 СК України , суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської райадміністрації м.Львова про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через місцевий суд шляхом подачі заяви про оскарження протягом десяти днів після проголошення рішення та шляхом подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви про оскарження.

Суддя ОСОБА_10