ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-1455/10
провадження № Б/Н 1079
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" березня 2010 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Цимбал І.К.

при секретарі - Барвіцькій М.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовами до відповідача, про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, які були обєднані в одне провадження, посилаючись на те, що під час зареєстрованого шлюбу з відповідачем у них народився син, на утримання якого за рішенням суду на відповідача було покладено аліментні зобовязання. У звязку з неналежним виконанням відповідачем вказаного обовязку утворилась заборгованість і враховуючи підстави передбачені законодавством, позивач бажаючи скористатися своїм правом просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в період з 01.09.2005 року по 31.08.2006 рік в сумі 24415 грн. 52 коп., а також з 01.03.2009 року по 30.09.2009 рік в сумі 20970 грн. 09 коп.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовах з урахуванням змін та надали письмові пояснення /а.с. 2, 90, 91, 233 - 237/, а також пояснили, що відповідач був обізнаний з наявністю у нього заборгованості, оскільки до цього часу з його заробітної плати вираховувались аліменти у належному розмірі, а після звільнення відповідача з роботи останній особисто почав сплачувати аліменти скільки міг, а не скільки зобовязаний, що останній особисто підтвердив у судовому засіданні, а отже в даному випадку має місце умисна вина відповідача по неналежному виконанню аліментних зобовязань наслідком чого стало утворення заборгованості.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали у повному обсязі та просили відмовити у їх задоволенні, про що надали письмові пояснення /а.с. 222 - 228, 238 - 240/, посилаючись на те, що пеня яку просить стягнути позивач за період з 01.09.2005 року по 31.08.2006 рік не підлягає стягненню, оскільки у зазначений період відповідачу не було відомо про наявність заборгованості, державний виконавець не ознайомлював відповідача з такою заборгованістю та не повідомляв про її існування а враховуючи, що це є обовязковими підставами для вирішення питання про стягнення пені у даному випадку останні місця не мають. Відповідач також пояснив, що він сплачував аліменти, проте після звільнення з роботи сплачував аліменти скільки міг, до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не звертався. Крім того, відповідач та його представник зазначили про те, що вимоги про стягнення пені за період з 01.03.2009 рік по 30.09.2009 рік також не підлягають задоволенню, оскільки нарахована позивачем пеня мала місце після досягнення сином сторін повноліття і враховуючи те, що у даних правовідносинах позивач представляє інтереси сина, за умови досягнення дитиною повноліття підстави для стягнення з відповідача пені у даному випадку відсутні. Крім того, представник відповідача зазначила, що у жовтні 2010 року заборгованість по аліментам відповідачем сплачена у повному обсязі, а посилання позивача на те, що сплата заборгованості відповідно до вимог цивільного законодавства має погашатися після погашення санкцій, не мають під собою юридичного підґрунтя.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Під час зареєстрованого шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання якого рішенням Харківського районного суду м. Києва від 23.10.1995 року з відповідача на користь позивача на утримання сина стягнуто аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно та відкрито виконавче провадження /а.с. 110 113/.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем покладених на нього аліментних зобовязань з вересня 2003 року по квітень 2007 рік утворилась заборгованість в сумі 11632 грн. 37 коп., яка була визнана та сплачена відповідачем 02.10.2009 року /а.с. 174 - 176, 180/.

З розрахунку заборгованості № 87/7 (09) вбачається, що за період з 01.09.2005 року по 31.08.2006 рік у відповідача мала місце заборгованість по сплаті аліментів в сумі 4474 грн. 30 коп. /а.с. 176/, що не оспорювалось учасниками судового процесу та відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України), при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За загальним правилом умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобовязаної сплачувати аліменти. Враховуючи те, що відповідач своїми діями, а саме сплатою заборгованості, визнав свою винну поведінку, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення пені за вказаний період, коли дитина сторін була неповнолітньою є цілком законними та обгрунтованими. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що відповідачу не було відомо про наявність заборгованості, оскільки з початку стягнення аліментів, останні відраховувалися з його заробітної плати, крім того до початку дії нового сімейного законодавства у відповідача вже мала місце відповідна заборгованість, про що останньому було відомо, оскільки 16.02.2005 року відповідач особисто писав заяву до державної виконавчої служби про відсутність необхідності у його розшуку, поновлення проживання за адресою реєстрації, де проживає стягував та зобовязався стати на облік до центру зайнятості про що надати відповідну довідку/а.с. 118,125, 130/.

Таким чином, суд вважає, що відповідач був обізнаний із наявністю заборгованості навіть раніше ніж почала діяти норма ст. 196 СК України і саме через свою недобросовісну поведінку продовжував сплачувати аліменти не в тому розмірі який був встановлений рішенням суду, не цікавився у державного виконавця про /і виконавчого провадження, не звертався до суду з позовом про зменшення розмір аліментів, отже у даному випадку беззаперечно має місце вина відповідача, що є підставою для стягнення пені за вказаний період.

Разом з тим, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені в період з 01.09.2005

року по 31.08.2006 рік в сумі 24415 грн. 52 коп. підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Позивачем та її представником був наданий розрахунок пені (неустойки) /а.с. 93,94/, проте даний розрахунок неустойки (пені) визначений не вірно, оскільки остання була вирахувана виходячи із загальної суми боргу, який збільшувалась кожного місяця, що призвело до невиправданого збільшення розміру неустойки. Суд вважає, що при визначенні розміру неустойки сума боргу за попередній час до заборгованості за наступний час не додається, оскільки при щомісячній сплаті аліментів сума неустойки рахується за кожний окремий місяць. Крім того, необхідно зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 550 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), відсотки на неустойку не нараховуються.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про те, що пеня 1% за прострочення сплати аліментів в період з 01.09.2005 року по 31.08.2006 рік в сумі 4474 грн. 30 коп. становить 1368 грн., яка підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Крім того, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів в період з 01.03.2009 року по 30.09.2009 рік в сумі 20970 грн. 09 коп. необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки як вбачається з вище наведеного, син сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття 22.04.2007 року. На відповідача рішенням суду було покладено обовязок сплачувати аліменти на користі, позивача щомісячними платежами до повноліття сина сторін. Відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів згідно ст. 196 СК України є похідною від обовязку по сплаті аліментів. Заборгованість по аліментам була сплачена відповідачем 02.10.2009 року на час досягнення сином сторін повноліття. Таким чином суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача пені за вказаний вище період на користь позивача, яка фактично виступає у даних правовідносинах в інтересах сина сторін, за умови досягнення ним повноліття відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 80, 88, 208, 209, 212 218 ЦПК України та ст. 196 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм електронавантажувача - транспортувальника у закритому акціонерному товаристві «Імперіал Тобако Подакшн Україна», проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_2 проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_5 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 в період з 01.09.2005 року по 31.08.2006 рік у розмірі 1368 /одна тисяча триста шістдесят вісім/ грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм електронавантажувача - транспортувальника у закритому акціонерному товаристві «Імперіал Тобако Подакшн Україна», проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь держави судовий збір в сумі 51/пятдесят одну/ грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, працюючого водієм електронавантажувача - транспортувальника у закритому акціонерному товаристві «Імперіал Тобако Подакшн Україна», проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь Територіального управління державної судової адміністрації в м. Києві, , р/р 0064, банк УДК м. Києва, МФО: 820019, 02, Дарницький районний суд м. Києва, витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 /сто двадцять/ грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або протягом десяти днів з моменту проголошення рішення.

Головуючий