Справа № 2-1666/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2010 року

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючого судді Діонісьєвої Н.М., при секретарі Скобух А.С.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк" про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк" про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що між Комерційним банком „Західінкомбанк, в особі керуючого Рівненською філією КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2 було укладено строковий депозитний договір, який неодноразово продовжувався починаючи з 1998 року.

В останнє вклад у сумі 10 000 грн. було депоновано у Відповідача строком до 30.09.2009 року. В день закінчення строкового вкладу - 30 вересня 2009 року було подано письмову заяву про повернення депозиту в зв'язку із закінченням строку договору. Однак, в отриманні належних грошових коштів Відповідачем було відмовлено з посиланням на Постанову Національного Банку України № 68 від 12 лютого 2009 року про встановлення мораторію для задоволення вимог кредиторів строком до 12.08.2009 року та Постанову Національного Банку України № 450 від 05.08.2009 року про продовження дії мораторію строком до 12.02.2009 року.

Вказує, що така позиція Відповідача істотно порушує її право власності та суперечить нормам чинного законодавства, а тому відповідач зобов'язаний повернути належні грошові кошти.

Вказує, що вимоги за депозитними договорами, строк виконання якими настав після введення тимчасової адміністрації, не підпадають під дію мораторію і мають бути задоволені банками у встановлені договорами строки.

На вказані моменти і неправомірність відмов у виплаті депозитів, строк яких настав, вказав Національний банк України у листі від 24.02.2009р. № 44-020/1357-2796, який адресований всім тимчасовим адміністраторам, в тому числі і тимчасовому адміністратору ТОВ „Західінкомбанк.

Тому, позиція Відповідача щодо неповернення грошових коштів безпосередньо суперечить позиції Національного Банку України.

Ухвалою суду від 10.09.2010 року частину позовних вимог, а саме стягнення з ТзОВ КБ „Західінкрмбанк на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп., З % річних в сумі 173 грн. 42 коп., інфляційних втрат в сумі 773 грн. 00 коп., не отриманих доходів з розрахунку суми заборгованості помноженої на середню кредитну ставку відповідача для фізичних та юридичних осіб, залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 безпідставно збережених коштів в сумі 10 000 грн., депозиту в сумі 4 660 доларів США та 117,97 доларів США відсотків, витрати, повязані із інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з ТзОВ КБ „Західінкомбанк на користь ОСОБА_2 безпідставно збережених коштів в сумі 10 000 грн., депозиту в сумі 4 660 доларів США та 117,97 доларів США відсотків, витрат, понесених на інформаційно-технічним забезпеченням розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.

Представник позивача, покликається також на положення статті 85 Закону України „Про банки і банківську діяльність, згідно якої протягом дії мораторію, неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) - не нараховуються.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між Комерційним банком „Західінкомбанк, в особі керуючого Рівненською філією КБ «Західінкомбанк» та ОСОБА_2 було укладено строковий депозитний договір, який неодноразово продовжувався починаючи з 1998 року, що підтверджується ощадною книжкою відповідає положенням статті 1064 ЦК України про те, що укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою.

В останнє вклад у сумі 10 000 грн. було депоновано у Відповідача строком до 30.09.2009 року. В день закінчення строкового вкладу - 30 вересня 2009 року було подано письмову заяву про повернення депозиту в зв'язку із закінченням строку договору. Однак, в отриманні належних грошових коштів Відповідачем було відмовлено з посиланням на Постанову Національного Банку України № 68 від 12 лютого 2009 року про встановлення мораторію для задоволення вимог кредиторів строком до 12.08.2009 року та Постанову Національного Банку України № 450 від 05.08.2009 року про продовження дії мораторію строком до 12.02.2009 року.

Проте, така позиція ТзОВ КБ „ЗахідінкомБанк істотно порушує право власності позивача та суперечить нормам чинного законодавства, а тому відповідач зобов'язаний повернути належні грошові кошти, з наступних підстав.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 56 Закону України "Про національний банк України" нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку; нормативно-правові Національного банку підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними.

Пунктом 15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 731 за 28.12.1992 року, передбачено, що в разі порушення вимог про направлення для виконання нормативно-правових актів лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування ці нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані.

Постанова Національного Банку України № 68 від 12 лютого 2009 року та Постанова Національного Банку України № 450 від 05.08.2009 року не є зареєстрованими у встановленому законом порядку.

До того ж, згідно статті 8 Конституції України нормативно-правові акти приймаються на підставі Конституції України і повинні відповідати їй, а у відповідності до частини 2 статті 56 Закону України «Про національний банк України» нормативно-правові акти Національного банку не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України.

А вказані Постанови НБУ суперечать наступним нормам Конституції України та інного законодавства, а саме статті 41 Конституції України, де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним); ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України - за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; ст. 629 Цивільного кодексу України - договір є обов'язковим для виконання сторонами; ст. 22 Конституції України - Конституційні права гаарантуються і не можуть бути скасовані новими нормативно правовими актами); ст. 64 Конституції України - Конституційні права не можуть бути обмежені.

За відсутності реєстрації у встановленому законом порядку та наявності невідповідностей Конституції України та Цивільному кодексу України, вказані Постанови НБУ не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

До того ж, така позиція Відповідача не відповідає законодавству України, а саме Закону України „Про банки і банківську діяльність".

Статтею 2 Закону визначено, що мораторій - зупинення виконання банком майнових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно із статтею 85 Закону мораторій не поширюється на обслуговування поточних операцій, здійснюваних тимчасовим адміністратором, на вимоги щодо виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли в звязку із зобовязаннями банку під час здійснення тимчасової адміністрації банку.

Враховуючи вищевикладене, вимоги за депозитними договорами, строк виконання і якими настав після введення тимчасової адміністрації, не підпадають під дію ораторію і мають бути задоволені банками у встановлені договорами строки.

На вказані моменти і неправомірність відмов у виплаті депозитів, строк яких настав, вказав Національний банк України у листі від 24.02.2009р. № 44-020/1357-2796, який адресований всім тимчасовим адміністраторам, в тому числі і тимчасовому адміністратору ТОВ „Західінкомбанк.

Тому, позиція Відповідача щодо неповернення грошових коштів безпосередньо суперечить позиції Національного Банку України.

Ст. 1066 ЦК України встановлено, що Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом обмеження його права розпоряджатися юшовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно статті 631 Цивільного кодексу У країни строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Враховуючи, що строк, на який було депоновано кошти, закінчився та подання заяви про повернення коштів в зв'язку із закінченням строку, то подальше збереження належних коштів здійснюється Відповідачем без достатніх правових підстав, а тому Відповідач зобов'язаний їх повернути в силу положень статті 41 Конституції України, статей 319, 321, 390, 400, 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із заяви від 30.09.2009 року, ОСОБА_2 просила повернути депозитний вклад, однак листом № 542 від 09.10.2009 року йому було відмовлено з посиланням на введення тимчасової адміністрації та тимчасового мораторію на задоволення вимог кредиторів з метою захисту інтересів кредиторів та вкладників, забезпечення схоронності капіталу та активів, стабілізації діяльності, поліпшення фінансового стану банку. Крім того вказували, що по вкладах, строк закінчення яких настав після введення тимчасової адміністрації, кошти можуть бути виплачені за умови достатності коштів на кореспондентському рахунку банку. Наявні кошти, в першу чергу, спрямовуються на забезпечення своєчасної виплати пенсії, грошової допомоги та інших соціальних виплат їх одержувачам.

Відмова Банку у видачі вкладу суперечить вимогам норм Конституції України та Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 3 ст. 22 Конституції України гарантується, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, це також стосується і підзаконних актів, які повинні відповідати Конституції України та законам України.

Разом з тим, ст.ст. 1058, 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Також ст.ст. 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов до висновку про необхідність застосування в даному випадку положеня ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у видачі депозиту є незаконною.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається із квитанцій № 1168.15.1 від 02.11.2009 року, позивачем понесені витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп.

п. 10 ст. 4 Декрету КМУ „Про державне мито, передбачені пільги щодо сплати державного мита - від сплати державного мита звільняються державні й громадські органи, підприємства, установи, організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених чинним законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що повязані з порушенням їх прав. Таким чином, сплачена сума держмита не підлягає до стягнення з відповідача.

Згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 19, 22, 99 Конституції України, ст.ст. 526, 629, 1058, 1060 ЦК України, керуючись ст.ст. 8, 88, 84, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк" про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк" на користь ОСОБА_2 вклад в сумі 10 000 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.), депозиту в сумі 4 660 доларів США (чотири тисячі шістсот шістдесят тисяч доларів США) та відсотків 117,97 доларів США (сто сімнадцять доларів 97 центів).

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "Західінкомбанк" на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн. 00 коп. (сто двадцять грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд, поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Н.М.Діонісьєва