Справа №22-ц-2025/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

Іменем України

12 серпня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної служби охорони при МВС України, Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області,

3-я особа: ОСОБА_2

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

встановила:

23 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом про поновлення на роботі на посаді інспектора 1 категорії відділу кадрового забезпечення Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на надання юридичної допомоги.

Позов мотивувала тим, що перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 28 листопада 1995 року і 19 жовтня 2009 року була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України - за скороченням штату. Позивач зауважує, що реального скорочення штату не планувалось, штатна чисельність працюючих не змінилась, до того ж відповідачем було порушено порядок звільнення, а саме відповідачем не узгоджено розірвання трудового договору з виборним органом первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Також позивачу не було запропоновано вакантної посади відповідно до освіти, фаху, кваліфікації, досвіду роботи.

Незаконні дії відповідача завдали ОСОБА_1 глибоких моральних страждань, тому на думку позивача, згідно з законодавством моральна шкода повинна бути відшкодована в грошовій сумі у розмірі 5000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інспектора 1 категорії відділу кадрового забезпечення Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області.

Стягнуто з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області на користь ОСОБА_1 3788 грн.10 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу та 500 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області на користь держави 46 грн. 38 коп. судового збору та 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

Зазначене рішення суду Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області оскаржило в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, зазначає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції необґрунтовано визнано мотивованими рішення виборного органу профспілкових організацій про відмову у наданні згоди на звільнення позивача та поновлення її з цих підстав на роботі, оскільки наведені в рішенні мотиви є надуманими і роботодавець не вважає рішення обґрунтованим і згідно з вимогами ст. 39 Закону України «Про професійні спілки їх права та гарантії діяльності» відповідач мав право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Також зауважує, що рішення суду не може бути виконане, оскільки у відповідача немає повноважень на зміну штатного розкладу шляхом повернення посади інспектора 1 категорії відділу кадрового забезпечення Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області на якій необхідно поновити ОСОБА_1

Стосовно стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, то апелянт вважає, що сума стягнення, визначена судом, необгрунтована. Сума стягнута судом на відшкодування моральної шкоди, на думку апелянта, також жодними доказами не підтверджуються. В апеляційній скарзі він зазначає, що справа розглянута судом формально, не в повному обсязі, а тому судом зроблено помилкові висновки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді інспектора 1-ї категорії відділу кадрового забезпечення Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області. Ця посада не є атестованою, позивачка працювала за трудовим договором.

Виконуючи вимоги наказу Департаменту, начальник Управління видав наказ №488 від 07.08.09 року про попередження позивача, про наступне скорочення посад і наступне звільнення за ст. 40 п. 1 КЗПП України. З вказаним наказом позивача було ознайомлено. При цьому, позивачу пропонувало7 працевлаштування на посаду охоронника в інших структурних підрозділах Управління, але позивач відмовилася ( а. с. 49-53 ). У зв'язку з цим, наказом начальника Управління № 324о/с від 19.10.2009 року за скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади ( а.с. 99). Начальник Управління звертався до профкому ППО "Солідарність"

працівників Державної служби охорони в Сумській області та СОПО "Солідарність" з поданнями про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п.1 КЗпП України. Вказані подання було розглянуті СОПО "Солідарність " та профком ППО "Солідарність" працівників Державної служби охорони в Сумській області і відмовлено у наданні згоди на звільнення. Про прийняті рішення відповідач був повідомлений в установлений строк і йому були надані обґрунтовані відповіді.

Встановлені судом факти підтверджуються мотивованими відмовами у наданні згоди на звільнення позивача СОПО "Солідарність " та профкому ППО "Солідарність" працівників Державної служби охорони в Сумській області ( а. с. 27-28, ЗО, 34-40, 42-48 ).

З зазначених підстав, доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості відмови профкому не знаходять підтвердження, колегія суддів не може взяти їх до уваги, оскільки з протоколів профспілкових органів (а. с. 34-40, 42-48) вбачається, що вони чітко сформулювали свої позиції, детально обґрунтували причини відмови у наданні згоди на звільнення та діяли в межах наданих законом повноважень. Крім того, суд не може входити в обговорення правильності такого обґрунтування відмови, оскільки це лежить поза межами компетенції суду.

Відповідно до діючого законодавства власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо в рішенні цього виборного органу немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не за обставин неправильного його обґрунтування.

Тому, суд першої інстанції вірно встановив, що звільнення ОСОБА_1 було проведене з порушенням встановленого законодавством про працю порядку, а отже вона підлягає поновленню на роботі.

Доводи апелянта стосовно невірного розрахунку та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи ( а. с. 58) є ухвала суду від 18 березня 2010 року про виправлення помилки в цій частині рішення, в ухвалі суду зазначено про стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідача в сумі 3788 грн. 10 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу та на користь держави 46 грн. 38 коп. судового збору.

Заперечення апелянта про необґрунтованість стягнутої судом моральної шкоди жодними доказами апеляційної скарги не підтверджуються.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без зміни.

Керуючись ст. 308, 313-315, 317, 310 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при ГУМВС України в Сумській області відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 12 лютого 2010 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -