Справа №22-ц-4451/10 Суддя-доповідач - Ведмедь
УХВАЛА

іменем України

09 листопада 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Гагіна М.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Федини Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниця

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниця, третя особа: ОСОБА_2

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановила:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом № 780 о/с від 06 жовтня 2008 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду начальника Головного управління матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» за переведенням з ДП «Укрзалізничпостач». Наказом № 1065/ос від 30 листопада 2009 року, виданим Генеральним директором Укрзалізниці позивача було звільнено з роботи згідно п. З ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання трудових обов'язків, підставою для звільнення послужив наказ №111 від 30 листопада 12009 року «Про звільнення ОСОБА_1А.».

Трудову книжку та копію наказу про своє звільнення з роботи позивач отримав 24 грудня 2009 року. Позивач вважає звільнення незаконним, безпідставним, таким, що проведене з грубим порушенням норм трудового права, оскільки позивач не був ознайомлений з наказом, а звільнення здійснено в період його тимчасової непрацездатності.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Скасовано накази генерального директора Держаної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» № 111 від 30 листопада 2009 р. та № 1065/ос від 30 листопада 2009 року як незаконні.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління матеріально-технічних ресурсів Держаної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця».

Стягнуто з Держаної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці» на користь ОСОБА_1 17 224 грн. 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 500 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з Держаної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниці 180 грн. 75 коп. судового збору в дохід держави та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідач з рішенням суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням вимог чинного законодавства, а тому поросить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в зв'язку з неповним з'ясуванням обставин справи.

При цьому апелянт зазначає, що судом не враховано факту перебування ОСОБА_1 на роботі під час лікарняного, вважає посилання суду на тимчасову непрацездатність позивача безпідставною, не погоджується з рішенням суду про залишення без задоволення клопотання щодо залучення до участі у справі медичної установи, яка видавала лікарняний, про витребування журналу реєстрації лікарняних листів та історію хвороби ОСОБА_1

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвалення рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом №780о/с від 06 жовтня 2008 року був прийнятий на роботу на посаду начальника Головного управління матеріально-технічних ресурсів Державної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» за переведенням з Дії «Укрзалізничиостач». Наказом № 1065/ос від 30 листопада 2009 року, виданим Генеральним директором Укрзалізниці ОСОБА_2, позивача було звільнено з роботи згідно п. З ст. 40 КЗпП України - за систематичне невиконання трудових обов'язків. Підставою для видання наказу №1065/ос від 30 листопада 2009 року став наказ № 111 від 30 листопада 2009 року «Про звільнення ОСОБА_1А.».

Згідно фотокопій листків непрацездатності позивач з 26 листопада 2009 року по 04 грудня 2009 року та з 07 грудня 2009 року по 17 грудня 2009 року знаходився на амбулаторному та стаціонарному лікуванні відповідно та був тимчасово непрацездатний.

Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються Кодексом законів про працю України.

Колегія суддів вважає, що суд вірно з'ясував правовідносини, встановив обставині справи, дослідив всі наявні докази в справі, а тому дійшов вірного висновку про порушення прав позивача і ухвалив обгрунтоване рішення про скасування наказів генерального директора Держаної адміністрації залізничного транспорту України «Укрзалізниця» № 111 від 30 листопада 2009 року та № 1065/ос від 30 листопада 2009 року як незаконних, з тих підстав, що позивач був звільнений з роботи в період тимчасової непрацездатності.

Доводи апелянта в тій частині, що суд не задовольнив його клопотання гір залучення до участі у справі медичної установи, яка видала позивачу лікарняні листи колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Спір між сторонами виник з приводу звільнення позивача з роботи відшкодування шкоди за незаконне звільнення. Медична установа до предмету спору даній справі жодного відношення не має, самостійних вимог не заявляє, а тому не суб'єктом спірних правовідносин. Рішення суду у справі права медичної установи порушує і не зачіпає, тому суд не мав підстав для залучення медичної установи третьої особи. Слід зауважити, що письмові клопотання про залучення медичної установи до участі у справі в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в разі незгоди з документом, що виданий медичною установою, відповідач має право його оскаржити в установленому порядку проте він не звернувся до відповідних правоохоронних органів або до медичної установ вищого рівня, а тому не надав належних допустимих доказів на підтвердження ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження для підтвердження своїх вимог зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання. Згідно ухвали суду від 01 лютого 2010 року судом було проведено попереднє судове засідання, де доказів на підтвердження своїх вимог відповідач не надав, а тому йому було запропоновано надати письмове заперечення з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Відповідачем було надано заперечення, але належних допустимих доказів, що підтверджують правомірність звільнення ОСОБА_3, він не надав.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідача.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач був звільнений з роботи за ч. З ст. 40 КЗпП України за ініціативою роботодавця в період його тимчасової непрацездатності, так як він перебував на амбулаторному лікуванні з 26 листопада 2009 року по 04 грудня 2009 року (а.с. 15. 16).

Згідно зі п. 8 ч. З ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності.

Колегія суддів погоджується з тим. що незаконне звільнення ОСОБА_1 призвело до моральних страждань, оскільки був порушений його життєвий уклад, відсутність роботи вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому суд вірно керуючись вимогами ст. 237 КЗпП України стягнув з відповідача на користь позивача 500 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Виходячи з зазначеного колегія суддів вважає, що апелянт не довів порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно з вимогами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З врахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені всі обставини справи, виконано вимоги матеріального та процесуального права, а тому згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308. 312. 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України Укрзалізниця відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 травня 2010 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -