АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-7282/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2010 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Лаченкової О.В., Кузнецова В.О.

при секретарі - Журавель Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року про справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння, набуте під час перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу та визнання права приватної власності на 1Л частину домоволодіння, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на домоволодіння, набуте під час перебування в сімейних відносинах без реєстрації шлюбу та визнання права приватної власності на 1А частину домоволодіння.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2009 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що з 2000 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім'єю, як подружжя та вели спільне господарство, мати спільний бюджет. В цей період, 22 грудня 2003 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу придбав жилий будинок розташований за адресою: м. Синельникове, вул.Толстого,50.

27 серпня 2005 року між сторонами було укладено шлюб.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки шлюбні відносини між сторонами виникли у листопада 2000 році та на момент укладання договору купівлі-продажу будинку 22 грудня 2003 року діяв КпШС України від 1969 року, який втратив чинність з моменту набранню законної сили СК України 01 січня 2004 року, а тому дані відносини регулюються нормами КпШС України від 1969 року.

Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки відносини між сторонами виникли до вступу нового СК України 01 січня 2004 року, а саме з листопада 2000 року і продовжувались до 27 серпня 2015 року, тобто сторони проживати однією сімєю, але не перебували у шлюбі, а тому їх правовідносини повинні регулюватись новим СК України 01 січня 2004 року, про що йдеться в заключних та перехідних положеннях ЦК України(2004 року).

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже оскільки спірний будинок було придбано у період, коли сторони знаходилися у фактичних шлюбних відносинах, то колегія суддів приходить до висновку, що житловий будинок розташований за адресою: м. Синельникове, вул. Толстого. 50 є спільною сумісне власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно ч. 1 ст. 69 СК дружина і чоловік мають право на попіл майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у відповідність до ст. 309 ЦПК України повинно бути скасовано, з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити і визнати право приватної власності на ? частину домоволодіння № 50 по вул. Толстого у м. Синельнию Дніпропетровської області за ОСОБА_2 та визнати прова приватної власності на ? частину домоволодіння № 50 по вул. Толстого у м. Синельникі Дніпропетровської області за ОСОБА_3.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від квітня 2009 року - скасувати.

Визнати право за ОСОБА_2 право приватної власності на ? частину домоволодіння № 50 по вул. Толстого у м. Синельникове Дніпропетровської області та право приватної власності на ? частину домоволодіння № 50 по вул. Толстого у м. Синельникове Дніпропетровської області за ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 112,50 грн. (сто дванадцять грн.. п'ятдесят коп.) та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. (тридцять грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може і оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Судді :