Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1009/10 Головуючий у 1-й інст. Кондратюк
Категорія 27 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді Миніч Т.І.,

суддів : Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання

ОСОБА_2,

з участю сторін

відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк"

на рішення Овруцького районного суду від 19 липня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" про зобов'язання відновити процентну ставку та зробити перерахунок за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив відновити з 1 серпня 2008 року відсоткову ставку в розмірі 15% річних за користування кредитом згідно з договором від 29 лютого 2008 року та зобов"язати відповідача зробити перерахунок за вказаним кредитом, зарахувавши одержані відповідачем надлишкові кошти, починаючи з 1 серпня 2008 року в рахунок сплати основного боргу за кредитним договором. При цьому посилався на те, що 2 9 лютого 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно з яким він взяв позику в сумі 151000 грн. терміном до 28 січня 2018 року із сплатою 15% річних за користування кредитом. У червні 2008 року він одержав повідомлення про збільшення з 1 серпня 2008 року відсоткової ставки за користування кредитом до 25,08% річних. Листом від 25 грудня 2008 року відповідач повідомив його про підвищення з 1 лютого 2 00 9 року відсоткової ставки за користування кредитом до 30%. Такі дії відповідача вважав неправомірними, оскільки підвищення відсоткової ставки в односторонньому порядку ні умовами договору, ні законом не передбачено.

Рішенням Овруцького районного суду від 19 липня 2010 року позов задоволено. Зобов"язано публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" відновити з 1 серпня 2008 року процентну ставку в розмірі 15% річних відповідно до умов кредитного договору від 29 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк". Зобов"язано публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" з 1 серпня 2008 року зробити перерахунок по кредитному договору від 29 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством комерційний банк „Приватбанк" і зарахувати отриману відповідачем суму різниці по відсотках від одностороннього збільшення місячного платежу в рахунок погашення заборгованості за основною сумою кредиту. З відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 8,5 грн.

У поданій апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" (надалі Банк) порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Зокрема, зазначає, що підвищення відсоткової ставки з 1 серпня 2008 року обумовлене невиконанням Державною Іпотечною Установою договору про співпрацю в частині рефінансування іпотечних кредитів, виданих Банком. Підвищення відсоткової ставки з 1 лютого 2009 року передбачене умовами договору та обумовлене зміною облікової ставки НБУ та зміною курсу доллара США. Проте суд на це уваги не звернув. Вважає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що діючим на час підвищення відсоткових ставок законодавством не обмежувалось право Банку на вчинення таких дій.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до договору про іпотечний кредит від 29 лютого 2008 року Банк надав позивачеві кредит в сумі 151000 грн. терміном до 28 лютого 2018 року із сплатою 15% річних за

користування кредитом (а.с.7-14).

Тобто, сторони досягли домовленості згідно з положеннями ст. ст. 207,640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови підвищення процентної ставки, які повинні виконуватися.

Згідно з повідомленням від 26 червня 2008 року з 1 серпня 2008 року Банком підвищено відсоткову ставку за користування позивачем кредитом до 2,09% на місяць або до 25,08% річних (а.с.5). При цьому Банк посилався на п.8.9 Договору, а також на те, що Державною іпотечною установою не виконуються зобов'язання про співпрацю з Банком в частині фінансування кредитів на придбання нерухомості.

Листом від 25 грудня 2008 року позивачеві повідомлено про збільшення з 1 лютого 2009 року відсоткової ставки за користування кредитом до 30% річних (а.с.6).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов Правильного висновку про обгрунтованість вимог, позивача, зважаючи на наступне.

Зокрема судом враховано, що дії з боку кредитора щодо підвищення процентної ставки підлягають оцінці в кожному конкретному випадку в контексті положення ст. 652 ЦК України та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 про те, що банки мають право ініціювати зміну процентної ставки за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку та банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом в зв'язку з волевиявленням однієї зі сторін. Тобто зміна процентної ставки, виходячи з цього, можлива лише у разі істотної зміни обставин, проте не кожна обставина, передбачена договором може вважатися такою, оскільки сама по собі істотність передбачає зміну обставин настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Із змісту ст.47 Закону України „Про банки і банківську діяльність" випливає, що комерційним банкам надано право .самостійно визначати процентні ставки як складову частину кредитної політики банку, але не як підставу для їх зміни в укладеному кредитному договорі. Тобто, банки самостійно визначають процентні ставки для надання послуг клієнтам. Проте зазначена в договорі процентна ставка може бути змінена лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до листа Національного банку України від 4 грудня 2008 року № 47-112/3204-17164 „Про дотримання банками вимог чинного законодавства" стосовно необгрунтованого підвищення банками відсоткової ставки за споживчими кредитами, передбачено, що банком відповідно до ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів" та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 мають надаватися вичерпні для позичальників обгрунтування стосовно підстав для підвищення відсоткової ставки.

В даному випадку, повідомлення відповідача про підвищення процентної ставки такого обгрунтування не містять.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано вважав, що перелік обставин, за яких можливе збільшення відсоткової ставки за користування кредитом, визначений п.8.9 Договору, не передбачає таку можливість у разі невиконання зобов'язань Державною іпотечною установою про співпрацю з Банком.

Тобто, при укладенні договору домовленості між сторонами угоди про зміну відсоткової ставки у такому випадку не було досягнуто.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не. встановлено договором або законом.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання (ч.1 ст.652 ЦК).

При цьому зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається (ст.654 ЦК).

Аналогічні положення закріплені і в укладеному сторонами Договорі. Зокрема, згідно з п.п.10.2-10.5 Договору цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою Сторін. Всі зміни та доповнення до цього Договору викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх підписання уповноваженими на те представниками сторін. Додаткові угоди до цього Договору, які можуть бути укладені в майбутньому, є його невідємною частиною. У випадках, не передбачених Договором, сторони керуються чинним законодавством України.

Проте Банком не надані докази, які б свідчили про укладення з ОСОБА_3 додаткової угоди з визначенням умов щодо можливої зміни відсоткової ставки в інших випадках, ніж передбачені Договором.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неправомірність дій відповідача щодо підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки, визначеної договором, та щодо незарахування сплачених позивачем коштів в рахунок погашення кредиту.

Крім того, відповідно до ст.1056-1 ЦК, яка набрала чинності з 9 січня 2009 року, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Фактично в період дії зазначеної норми закону відповідачем було підвищено відсоткову ставку, встановлену договором. Тому обгрунтованими є посилання суду на неправомірність дій відповідача також і з урахуванням положень ст.1056-1 ЦК.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" відхилити.

Рішення Овруцького районного суду від 19 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судці: