Апеляційний суд Тернопільської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2010 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючої - Парандюк Т.С.

Суддів - Стефлюк О.Д. і ОСОБА_1

При секретарі - Прус Л.С.

За участі апелянта ОСОБА_2,

представника відповідача (він же третя особа) ОСОБА_3,

представника Борщівської районної ради ОСОБА_4

та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Борщівського районного суду від 23 березня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Мельнице-Подільського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян (далі Центр), треті особи - Борщівська районна рада, ОСОБА_3 - про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2009 року ОСОБА_2 пред»явив зазначений вище позов, посилаючись на те, що працював у відповідача на посаді заступника директора, жодних зауважень по роботі не мав. Наказом від 26 жовтня 2009 року його звільнено з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України за прогули, яких він не вчиняв. Просив врахувати, що був відсутній на роботі з поважних причин, а також те, що звільнення проведено в період його тимчасової непрацездатності, та задоволити його позовні вимоги.

Рішенням Борщівського районного суду від 23 березня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким його позов задоволити, посилаючись на

Справа № 22ц- 797 Категорія - 1

Головуючий у 1 інстанції - Зушман Г.І. Доповідач - Стефлюк О.Д.

неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_2 та адвоката ОСОБА_5 в його інтересах, які підтримують доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу третьої особи ОСОБА_3 і представника Борщівської районної ради ОСОБА_4, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач без дозволу та відому адміністрації Центру був відсутній на роботі, не надав пояснень та не представив доказів поважності такої відсутності, тому відповідач підставно визнав, що позивачем допущено прогул без поважних причин, і згідно з чинними нормами трудового законодавства звільнив його з роботи.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони відповідають вимогам закону і грунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи, є з»ясування поважності причин його відсутності.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 29 вересня 2009 року він звернувся до директора Центру ОСОБА_3 із заявою про надання відпустки у зв»язку з потребою в лікуванні, проте в задоволенні заяви йому було незаконно відмовлено.29 та ЗО вересня він був на роботі, а з 1 по 17 жовтня перебував на амбулаторному лікуванні в Тернопільській обласній комунальній лікарні. Лікарняного листка не одержував, але йому було видано виписку з медичної карти хворого, з якої вбачається, що він перебував у стаціонарі обласної лікарні з 1 по 17 жовтня 2009 року. 19-23 жовтня 2009 року він був на роботі, а також, як депутат районної ради, приймав участь у роботі сесії, президії та постійних комісій районної ради. 24 жовтня захворів на грип, лікувався до 18 листопада 2009 року, що підтверджено листом непрацездатності.

Суд першої інстанції детально з»ясовував причини відсутності позивача на роботі у вказані вище дні вересня - жовтня 2009 року і було встановлено, що листками непрацездатності підтверджено факт перебування його на лікуванні з 24 жовтня по 6 листопада та з 9 по 18 листопада 2009 року. У зв»язку з цим наказом від 24 лютого 2010 року дату звільнення ОСОБА_2 змінено з 26 жовтня на 19 листопада 2009 року. Підтверджена також участь позивача ОСОБА_2 в заходах, що проводились районною радою 19,21 і 22 жовтня 2009 року.

Будь-яких оправдуючих документів, чи інших доказів, щодо відсутності на роботі 20 і 23 жовтня 2009 року, позивач суду не представив і на них не посилався.

Його доводи в засіданні колегії апеляційного суду про те, що саме в ці дні він перебував на робочому місці, є голослівними і такими, що спростовані матеріали справи, зокрема: актами про відсутність ОСОБА_2 на робочому місці впродовж цілих вказаних робочих днів, актом про його відмову надати пояснення з приводу відсутності на роботі саме в ці дні, табелями, поясненнями свідків, тощо.

Виписка з медкарти, на яку посилався позивач, судом до уваги не взята, оскільки в ній зазначено, що з 1 по 17 жовтня 2009 року позивач перебував у лікарні на стаціонарному лікуванні, а в судовому засіданні сам позивач стверджував, що в цей період лікувався амбулаторно. Крім того, суд вважав, що дана виписка не є документом, який посвідчує тимчасову непрацездатність, не замінює лікарняний лист, не є підставою для звільнення працівника від роботи.

Вказана виписка з медичної карти хворого ОСОБА_2 не заслуговує на увагу ще і тому, що оформлена вона на бланку Тернопільської обласної клінічної лікарні (з 4 січня 2010 року це Тернопільська університетська лікарня), а згідно з листом цього лікувального закладу №917 від 29 квітня 2010 року ОСОБА_2 в період з 1 по 17 жовтня 2009 року за медичною допомогою до них не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8»янчук В.В., ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 пояснили, що позивач був на роботі 29 і 30 вересня 2009 року. Появлявся на роботі і в дні з 19 по 23 жовтня 2009 року, однак відлучався, так як приймав участь у заходах районної ради.

Покази зазначених свідків суд оцінив критично і також не взяв до уваги, оскільки вважав їх суперечливими та такими, що спростовані показами інших, допитаних в судовому засіданні, свідків, які були послідовними, підтвердженими, ніким не спростованими, актами про відсутність позивача на роботі, іншими матеріалами справи.

Якщо навіть допустити можливість взяття до уваги виписки з медкарти ОСОБА_2 про перебування його на лікуванні протягом 1-17 жовтня 2009 року та покази свідків, не взяті судом до уваги, про знаходження його на роботі 29-30 вересня і в другій половині дня 19 жовтня 2009 року, то жодних виправдуючих документів про відсутність на роботі 20 і 23 жовтня 2009 року у справі немає, що не може по іншому кваліфікуватись, як прогул без поважних причин, який давав підставу відповідачу звільнити позивача з роботи за п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП.

У зв»язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо незаконності його звільнення з роботи за прогули.

Не може бути підставою для скасування судового рішення і заява апелянта в засіданні колегії суддів про невиплату йому допомоги з тимчасової непрацездатності за період з 24 жовтня по 18 листопада 2009 року (до фактичної дати його звільнення), оскільки, як пояснив представник відповідача і третя особа ОСОБА_3, проблем з виплатою лікарняних немає, просто ОСОБА_2 слід здати установі лікарняний листок.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги про нелегітимність керівника Центру ОСОБА_3, одночасне складання актів про його відсутність на роботі в різні дні вересня і жовтня 2009 року, незаконну відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, як такі, що не підтверджені жодним доказом і спростовані матеріалами справи. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 (члени комісій, за участі яких були оформлені вказані акти) також спростували зазначені доводи позивача ОСОБА_2 А твердження апелянта, що наказ про призначення директора Центру ОСОБА_3 не затверджений сесією районної ради не грунтується на ст.43 Закону "Про місце самоврядування в Україні".

Рішення суду постановлено у відповідності до чинних норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду від 23 березня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України, протягом двох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_19