Деснянський районний суд міста Києва
Справа №2-3078
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

09 серпня 2010 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.

при секретарі Бузоверя А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянського району м.Києва, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та проведення перерахунку й виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вимогою про визнання дій субєктів владних повноважень неправомірними та проведення перерахунку й виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю. Свої вимоги мотивував тим, що він є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, III групи інвалідності і перебуває на обліку в Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації. У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі по тексту Закон) йому передбачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю (надалі по тексту компенсація) в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати. 14.05.2007 року йому було встановлено II групу інвалідності та проведено виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 189 грн. 60 коп., що становило значно менший розмір, ніж це передбачено Законом, вважаючи такі дії відповідачів неправомірними, позивач просив зобовязати відповідачів здійснити перерахунок та забезпечити виплату йому одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 12.410 грн. 40 коп. та стягнути понесені ним судові витрати.

В судове засідання позивач та його представник - ОСОБА_3 не зявились, про розгляд справи повідомлені належним чином, про що свідчить розписка (а.с.55).

Представник ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника управління (а.с.56).

Представник Київського міського центру по нарахуванню та виплаті соціальних виплат в судове засідання не зявився, про розгляд справи представник центру повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.21).

За таких обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру по нарахуванню та виплаті соціальних виплат.

Представником ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації (надалі по тексту ОСОБА_2) надані суду заперечення проти позову, які містять посилання на наступне: у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836 „Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи встановлюється розмір одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам III групи - 189 грн. 60 коп., тому позивачу нараховано та виплачено одноразову допомогу за шкоду, заподіяну здоров'ю у вказаному розмірі. У відповідності до ст.101 Закону України „Про державний бюджет на 2007 рік".

Дослідивши письмову докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є частково доведеними та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідом III групи та перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації.

У відповідності до ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам III групи передбачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю (надалі по тексту компенсація) в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати

Позивачу ОСОБА_2 нараховувалось та була виплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоровю в інших розмірах, ніж це встановлено Законом, а саме: у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року, а саме - 189 гри. 60 коп..

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, годувальника. Відповідно до п.1 та п. 6 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються свободи громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основи соціального захисту.

Розмір одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю (надалі по тексту компенсація) в розмірі ЗО мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплати для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам 111 групи встановлено ст. 48 Закону в редакції від 06.06.1996 року, яка чинна на теперішній час. Дія вказаної статті зупинялась відповідними Законами України Про державний бюджет..." на 2006 та 2007 роки. Зупинення дії вказаної статті на 2007 рік визнано неконституційним у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 року. З 01.01.2008 року діяла нова редакція статті 48, яка визнана неконституційною Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року.

Отже, норма Закону, яка передбачає виплату одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, інвалідам III групи, в розмірі 30 мінімальних заробітних плат в період, за який позивач висуває вимоги, діяла з 09.07.2007 року по 01.01.2008 року та з 22.05.2008 року до тепер ( з 01.01.2008 року по 22.05.2008 року діяла інша редакція).

В цей же період Кабінетом Міністрів України приймались постанови, які також регламентували питання розміру щорічної допомоги на оздоровлення, а саме: Постанова Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року № 836.

Стаття 62 Закону, яка має назву: «Розяснення порядку застосування цього Закону», містить положення, згідно якого розяснення порядку застосування Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зміст зазначеної норми не дає підстав для висновку, що Кабінету Міністрів України надано право змінювати норми Закону, тим більше, що це б суперечили принципу розподілу повноважень між гілками влади, оскільки єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент, тому ст. 85 Конституції України прийняття законів віднесено до повноважень Верховної Ради України, а не Кабінету Міністрів України, який згідно ст. 113 Конституції у своїй діяльності керується в тому числі і законами.

Зміст Постанов свідчить, що Кабінет Міністрів України не встановлював порядок, в якому повинно проводитись розяснення порядку застосування Закону, а фактично встановлював нові розміри соціальних виплат, зменшивши їх в порівнянні з розмірами, визначеними Законом.

Оскільки норми підзаконних нормативних актів не можуть суперечити нормам законів, а тим більше змінювати їх, тому при вирішенні питання щодо розміру щорічного допомоги на оздоровлення, яка підлягає виплаті позивачу, суд дійшов висновку, що підлягають застосуванню норми Закону, а саме ст. 48, а не Постанов Кабінету Міністрів.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, з 01.01.2007 року набула чинності нова стаття 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у відповідності до якої дія положень цього Закону не може призупинитися іншими законами, крім законів, про внесення змін до цього Закону.

Відповідно до положень статті 21 Конституції України права і свободи людини є не- відчужуваними та непорушними.

Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Керуючись вимогами частини 1 статті 8 ЦПК України, суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 8 ЦПК України на суди покладено обовязок, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договор, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовом акт суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Керуючись вищевикладеним, суд, встановивши невідповідність положень нормативно-правового акту Конституції України застосовує положення Конституції України як норми прямої дії. При цьому, суд може лише не застосовувати закон, який не відповідає Конституції України.

Разом з тим вимога позивача про стягнення з відповідача суми допомоги у визначеному ним конкретному розмірі задоволенню не підлягає, оскільки суд не може перебирати на себе функцію органу, на якого законодавством покладено такі повноваження.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обгрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Право на допомогу також закріплено і статтею 27 ЦПК України.

Згідно вимог ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать і витрати на правову допомогу (п.2 ч.З ст.79 ЦПК України).

Статтею 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В обгрунтування вимог про відшкодування витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, позивач надав суду копію договору від 15.01.2010 року про надання юридичних послуг. укладеного між ним та ФОП ОСОБА_3 та квитанцію про сплату послуг (а.с.Ю. 11).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 ..Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави затверджені граничні розміри компенсації таких витрат.

Згідно з додатком до зазначеної постанови КМУ №590 від 27 квітня 2006 року, граничний розмір витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не може перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Як вбачається з копії вищевказаного договору Послуги надаються виконавцем замов-

нику шляхом: консультування; складання необхідних процесуальних документів, уточненої

позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг; надання консультаційних послуг з приводу

захисту інтересів Замовника в суді. Загалом по зазначеному договору позивачем перерахова-

ні кошти у розмірі 1.000 грн..

Виходячи з того, що позивачем не надано суду підписаного сторонами акту викона-

них робіт, в судовому засіданні особистої участі ФОП ОСОБА_3 не приймала, а тому суд

приходить до висновку, що вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем по

оплаті правової допомоги не знайшли обгрунтування у судовому засіданні, та не підлягають

задоволенню судом.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, компенсування витрат по сплаті судового

збору віднести на рахунок державного бюджету України у порядку, визначеному Кабінетом

Міністрів України.

Підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на інформаційно-

технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., по 60 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 81, 84, 88, 212-215 ЦПК України.

ст.8, 22, 46, 55, 56, 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст. 48 Закону

України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобиль-

ської катастрофи», рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року N 10-

рп/2008, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної

у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахунок ОСОБА_1 Миколайо-

вичу одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності до положень ст.

48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат з урахуванням проведених виплат.

Зобовязати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних ви-

плат здійснити виплату ОСОБА_1 за розпорядженням ОСОБА_2

праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адмініст-

рації одноразової компенсації за шкоду, заподіяну здоровю у відповідності до положень

ст.48 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи в розмірі 30 мінімальних заробітних плат з урахуванням прове-

дених виплат.

Стягнути з ОСОБА_2 праці та соціального захисту населення Деснянської районної

у м. Києві державної адміністрації, Київського міського центру по нарахуванню та здійснен-

ню соціальних виплат витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в су-

мі 120 грн., по 60 грн. з кожного з відповідачів.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Компенсування витрат по сплаті судового збору віднести на рахунок державного бю-

джету України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський ра-

йонний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: