Справа № 2-5840/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2010 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді - Харечка С.П.

при секретарі - Хіміч З.В.

з участю: позивача ОСОБА_1 представника позивача - адвоката ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду за місцем свого проживання з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

В судовому засіданні сама ОСОБА_1 та її представник підтримали позов і суду пояснили, що ОСОБА_1 працювала регіональним менеджером з продажу в ТОВ «Дана-Інжинерінг» з 01 березня 2007 року. На початку трудової діяльності її робоче місце було визначене відповідачем у м. Рівне по вулиці Олексинській, № 15-а в приміщенні приватного підприємства «Агро-Ст», а з весни 2008 року - в м. Києві по вулиці Автозаводській, 2, оф. 3. Наказом № 18/11/2008-1 від 18 листопада 2008 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України з 18 листопада 2008 року на підставі актів № 1 від 03.11.2008 року, № 2 від 10.11.2008 року, № 3 від 17.11.2008 року. Наказ вважає незаконним, копію каказу та трудову книжку позивачка не отримала, розрахунок при звільненні також не втримала. Лише з листа Управління праці та соціального захисту від 11 лютого 2010 року їй стало що відомо про звільнення за прогули. В Управління праці та соціального захисту вона звернулась у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати відповідачем.

Вважає, що відповідачем порушений порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений ст. 149 КЗпП України. Відповідач не витребував від ОСОБА_1 письмові пояснення. Акти, складені відповідачем 03, 10, 17 листопада 2008 року, не є належними доказами її відсутності на роботі.

Посадової інструкції у позивачки не було. Робоче місце при прийнятті на роботу наказом за нею закріплене не було. У позивачки була візитна картка з адресою її роботи у м. Києві по вулиці Автозаводській, 2. Переписка позивачки через наданий їй ноутбук з Товариством вафіксована за 2008-2009 роки. Станом на 18 листопада 2008 року у штатному розкладі Товариства місячний фонд заробітної плати регіонального менеджера з продаж становить 590 гривень. Будь-які кошти від відповідача після звільнення з роботи вона не отримувала. Влаштуватись на роботу не могла у зв'язку з відсутністю трудової книжки.

Позивачка просить поновити її на роботі в ТОВ «Дана-Інжинерінг» на посаді регіонального менеджера, визнати незаконним наказ № 18/11/2008-1 від 18 листопада 2008 року, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за 24 місяці в сумі 4160 гривень, а також 10000 гривень моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за порушення законних прав позивачки, які призвели до моральних страждань, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Дана- Інжинерінг» ОСОБА_3 козов не визнав і пояснив суду, що має інформацію по справі зі слів директора товариства ОСОБА_4 про те, що позивачка прийнята на роботу регіональним менеджером за місцем ^находження офісу. В 2008 році вона перестала виходити на зв'язок. Посадової інструкції у неї не було. Обов'язком ОСОБА_1 був пошук контрагентів для збуту продукції Товариства: давати оголошення в пресі, телефонувати, спілкуватись з покупцями.

Представнику відповідача не відомо, чи були філії їх Товариства в регіонах України і чи працювала позивачка в інших містах, оскільки офіс Товариства знаходиться в м. Дніпропетровську, то вважає, що робота позивачки була в м. Дніпропетровську. Однак доказів цьому надати не може.

Повідомлення позивачці направлялись за місцем її проживання в м. Рівне, однак чи отримала вона їх йому не відомо. Просить в позові відмовити.

В судове засідання 29 листопада 2010 року представник відповідача не з'явився, подав заяву про розгляд справи без нього.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно письмової заяви від 01 березня 2007 року ОСОБА_1 була прийняла на роботу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» з 01 березня 2007 року на посаду регіонального менеджера з окладом згідно штатного розкладу на підставі наказу № 01/03/07-1 від 01 березня 2007 року.

Позивачкою була надана Товариству трудова книжка АК № 086594, в якій за березень 2007 року зроблено запис про прийом на посаду регіонального менеджера ТОВ «Дана-Інжинерінг» на підставі наказу № 01/03/07-1 від 01 березня 2007 року.

В наказі про прийом на роботу робоче місце ОСОБА_1 визначене не було, посадової інструкції не існувало.

Згідно копій договорів оренди нерухомого майна № 25/7 від 01.11.2006 року, № 26/8 від

01.09.2007року, № 9 від 01.07.2008 року, № 26/9/3 від 01.10.2008 року, який розірваний

30.11.2007року, наданих відповідачем, встановлено, що з 01.11.2006 року по 30.09.2007 року, з 01.10.2007 року по 30.10.2008 року, з 01.10.2008 року по 30.11.2009 року місце знаходження Товариства було в приміщенні по вулиці Фучіка, 18 в м. Дніпропетровську, з 01.07.2008 року по 01.07.2010 року - по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську.

Згідно протоколу загальних зборів учасників Товариства № 31/10 від 31.10.2008 року вбачається місце знаходження Товариства по пр. Петровського, 34 в м. Дніпропетровську.

Згідно наказу № 30/10/08-4 від 31 жовтня 2008 року ОСОБА_4 була переведена на посаду директора з 03 листопада 2008 року.

У зв'язку з припиненням виплати заробітної плати ОСОБА_1 зверталась в прокуратуру м. Дніпропетровська. її звернення було предметом перевірки Управління праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради в м. Дніпропетровську, про що свідчать листи № 1ро9 від 11.12.2009 року, № 7305 від 28.12.2009 року, № 498 від 21.01.2010 року, № М-3 від 11.07.2010 року.

В листі № М-3 від 11.07.2010 року Управління праці та соціального захисту населення повідомило ОСОБА_1 про її звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин згідно наказу № 18/11/2008-1 від 18 листопада 2008 року (лист направлений згідно інформації з конверта 15.02.2010 року).

На підставі отриманої інформації про звільнення ОСОБА_1 звернулась з позовом в Рівненський міський суд за місцем свого проживання - АДРЕСА_1 відповідно до підсудності, визначеної ч. 1 ст. 110 ЦПК України.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з позовом про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отримання позивачем інформації з листа Управління праці та соціального захисту населення про своє звільнення хоч і не є початком строку для звернення до суду, оскільки не вручені копія наказу і трудова книжка, але це дало підставу звернутися в суд за захистом свого права.

В серпні 2009 року позивачка намагалась отримати копії документів від відповідача з допомогою адвоката, про що свідчить адвокатський запит № 26 від 15 серпня 2009 року, відповідь на який не отримана.

Копія наказу про звільнення, копія запису в трудовій книжці про звільнення та інші документи були надані суду Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради в м. Дніпропетровську (лист № 1141 від 14.05.2010 року).

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом нею не був пропущений місячний строк, оскільки з копією наказу про звільнення вона ознайомилась в суді після його витребування (ухвала суду від 21.04.2010 року).

Відповідач не надав суду доказів вручення ОСОБА_1 копії наказу про звільнення чи трудової книжки. Надані суду копії бланків про направлення документів кур'єрською доставкою на адресу ОСОБА_1 в м. Рівне за № 31 та № 9069762 від 18.11.2008 року та 05.11.2008 року не містять доказів про отримання позивачкою будь-яких документів, дату отримання. Суду не надані фіскальні чеки про оплату кур'єрської доставки за вказані дати. Не надані докази, які саме документи були відправлені. Представнику відповідача не відомо, чи отримані позивачкою листи.

Відповідно до ухвали Рівненського міського суду від 02 серпня 2010 року Ленінському районному суду м. Дніпропетровська доручено допитати в якості свідка директора ТОВ «Дана-Інжинерінг» ОСОБА_4.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що в обов'язки ОСОБА_1 входив продаж ліфтів. Порядок її роботи був вільний, свій робочий день вона планувала самостійно на свій розсуд, визначеного робочого місця ОСОБА_1 не мала, оскільки працювала на посаді регіонального менеджера і займалась продажем ліфтів, тобто роботою в офісах потенційних клієнтів. За три місяці до дня звільнення і складання актів перестала приходити в офіс підприємства в м. Дніпропетровську. За час роботи контрактів ОСОБА_1 укладено не було, робота з клієнтами не велась. Свідок заперечує використання Товариством приміщення по вулиці Автозаводській, 2 в м. Києві. ОСОБА_4 пояснила, що могла дзвонити ОСОБА_1 з особистого номера телефону і, відповідно, ніяких роздруківок надати не може. З приводу причини звільнення свідок пояснила, що вимушені були її звільнити у зв'язку з тривалою відсутністю зв'язку з працівником, про що ОСОБА_1 була повідомлена у письмовому вигляді, однак за трудовою книжкою не з'явилась.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спростували пояснення директора ТОВ «Дана-Інжинерінг» з приводу робочого місця позивачки.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що під час його роботи керівником відділу приватного підприємства «Агро-Ст» в м. Рівне по вулиці Олексинській, 15-а у ОСОБА_1 там було робоче місце в 2008 році, що він бачив особисто та знав про це від батька директора Товариства ОСОБА_7 Згодом ОСОБА_1 почала працювати в м. Києві. Офіс знаходився по вулиці Автозаводській, 2, де свідок бачив позивачку і знав про цей офіс від засновника підприємства «Агро-Ст», який є батьком директора ТОВ «Дана-Інжинерінг» ОСОБА_8

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працювала в підприємстві «Агро-Ст» по вулиці Олексинській, 15-а в м. Рівне. Там же було робоче місце ОСОБА_1С, яка працювала регіональним менеджером ТОВ «Дана-Інжинерінг» в 2007 році і до осені 2008 року. До кінця лютого 2009 року ОСОБА_1 працювала в м. Києві. ОСОБА_1 повідомила свідку, що її керівники розпорядились повертатись в м. Рівне. Свідок допомагала ОСОБА_1 збирати речі. Позивачка надала суду копію сайту по ліфтам фірми «Сігма», офіційним представником якого в Україні є ТОВ «Дана-Інжинерінг» з регіональними офісами, в тому числі в м. Києві по вулиці Автозаводській, 2, оф. 3.

Наказом № 18/11/2008-1 від 18 листопада 2008 року ОСОБА_1 звільнена з посади регіонального менеджера з 18 листопада 2008 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення є акти від 03.11.2008 року, від 10.11.2008 року та від 17.11.2008 року.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за ч. 4 ст. 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Складені відповідачем акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці не є достатньою підставою для звільнення позивачки з роботи, як і доказом наявності прогулів.

За порушення трудової дисципліни адміністрація підприємства має право застосувати одне із дисциплінарних стягнень, передбачених ст. 147 КЗпП України, з дотриманням порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст. 149 КЗпП України.

Адміністрація ТОВ «Дана-Інжинерінг» не відібрала і не витребувала від ОСОБА_1 письмові пояснення з приводу прогулів, не довела їх наявність, не перевірила причини відсутності телефонного зв'язку.

Акти не підтверджують відсутність ОСОБА_1 на робочому місці з 09 до 18 години, як зазначено в акті № 1 від 03.11.2008 року. Перевірка роботи позивачки проводилась директором Товариства ОСОБА_4 по телефону. Допитана як свідок ОСОБА_4 не могла впевнено назвати номер телефону, з якого робила перевірку, лише сказала, що могла телефонувати з особистого номера, не надала роздруківку телефонних викликів, їх кількість за 03, 10 та 17 листопада 2008 року на підтвердження таких викликів телефонного номера, закріпленого за позивачкою.

Акти не вказують, де саме на момент перевірки було робоче місце ОСОБА_1С, тоді як в судовому засіданні ОСОБА_4, як свідок, вказала, що визначеного робочого місця позивачка не мала, а займалась роботою в офісах потенційних клієнтів.

Яким чином проводилась перевірка відсутності ОСОБА_1 на робочому місці 10 та 17 листопада, ким, з якого телефону та в який час в акті не вказано.

Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 03, 10 та 17 листопада 2008 року відповідачем не доведений.

В табелі обліку робочого часу за листопад 2008 року вказані прогули позивачки з 03 по 17 листопада 2008 року, однак доказів перевірки прогулів та їх наявності за вказані дати відповідач не надав, як і не надав доказів того, що табель обліку робочого часу відповідає дійсності, враховуючи вільний графік роботи ОСОБА_1

Відповідач не надав доказів того, що ОСОБА_1 зобов'язана була раз в тиждень приїжджати в м. Дніпропетровськ в офіс Товариства для звітів про виконану роботу.

Як пояснила в судовому засіданні свідок ОСОБА_4, позивачці був виданий корпоративний мобільний телефон та ноутбук «Самсунг».

Судом оглянуті копії роздруківок з ноутбука позивачки, які свідчать про її роботу та підтримування зв'язків з ТОВ «Дана-Інжинерінг» протягом 2008-2009 років, в тому числі 03, 10 та 17 листопада 2008 року. Так, 17 листопада 2008 року в центральний офіс Товариства позивачкою був надісланий звіт.

17 листопада 2008 року від заступника директора Товариства ОСОБА_9 були надіслані позивачці цінові шаблони, 19 та 20 листопада 2008 року - листи, 26 грудня 2008 року - типові договори, 10 лютого 2009 року - цінові бланки.

07 листопада 2008 року позивачка надіслала ОСОБА_7 звіт та плани роботи на

листопад-грудень 2008 року.

8 той же час ОСОБА_9 підписала акти про прогули, що ставить їх під сумнів.

В результаті перевірки Управлінням праці та соціального захисту населення Ленінської районної ради в м. Дніпропетровську звільнення ОСОБА_1 (лист № М-3 від 11.07.2010 року) встановлено, що ОСОБА_1 була зарахована на посаду регіонального менеджера з 31.03.2007 року з окладом 490 гривень. У зв'язку із зміною мінімальної заробітної плати оклади працівників були переглянуті і станом на 03.11.2008 року оклад менеджера складав 590 гривень. Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 становить 24 місяці, заробітна плата за цей період складає 14160 гривень.

Підлягає задоволенню позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Дана-Інжинерінг» на користь позивачки заробітну плату за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18 листопада 2008 року. З вини відповідача ОСОБА_1 не була повідомлена про звільнення і продовжувала працювати до лютого 2009 року, не мала можливості вчасно ознайомитись з наказом про звільнення та документами, наданими лише на вимогу суду. Трудова книжка відповідачем не повернута ОСОБА_1С, що позбавило її можливості трудовлаштуватись. ОСОБА_1 проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Особистий приїзд в М.Дніпропетровськ для отримання копії наказу пов'язаний з фінансовими витратами. Обов'язок вручення копії наказу та повідомлення про отримання трудової книжки покладається на відповідача.

Таким чином, суд прийшов до висновку про визнання незаконним наказу про звільнення позивачки з роботи та про поновлення її на посаді регіонального менеджера ТОВ «Дана-Інжинерінг».

На підставі п. 4 ст. 40, ст. ст. 147, 149, 237-1, 232, 233, 235 КЗпП України та керуючись ст. ст. 10, 60-64, 88, 208, 209, 213-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 18/11/2008-1 від 18 листопада 2008 року про звільнення ОСОБА_1 з посади регіонального менеджера ТОВ «Дана-Інжинерінг» з 18 листопада 2008 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді регіонального менеджера в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» з 18 листопада 2008 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за 24 місяці в розмірі 14160 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» на користь місцевого бюджету витрати, пов'язані з оплатою судового збору, в розмірі 51 гривня.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дана-Інжинерінг» на користь держави витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі неподання апеляційної скарги у 10-денний строк рішення набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя С.П. Харечко