Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Малахової Н.М.

суддів: Матюшенка І.В., Жизневської A.B.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Богунського районнрго суду м. Житомира від 5 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4, КВЖРЕП № 8 м. Житомира про встановлення порядку користування жилими приміщеннями та про розподіл особового рахунку,

встановила:

У квітні 2010 року позивач звернувся.до суду з вказаним позовом. Посилався на те, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Вказував, що спірна квартира є трьохкімнатною, кожному з них належить по 1/2 частині спірної квартири, разом з ними в квартирі проживає його батько. Між сторонами виник спір щодо оплати комунальних послуг, але відповідачка не дає згоди на розподіл особового рахунку. Оскільки він, у зв'язку з захворюванням потребує для проживання окремої кімнати, батько його також є інвалідом, то просив виділити йому у користування кімнату площею 10,2 кв.м., його батьку кімнату площею 16,5 кв.м., а відповідачці - площею 13,8 кв.м.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.10.2010 року позов задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою №20, будинку № 69 по вул. Київській в м. Житомирі, згідно якого виділено в користування ОСОБА_3 жилі кімнати площею 10,2 кв.м. та 16,5 кв.м., а ОСОБА_2- жилу кімнату площею 13,8 кв.м. Кухню, ванну, туалет та коридор залишено у спільному користуванні сторін. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 8 грн. 50 коп. та на користь ОСОБА_3 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 37 грн. У решті позову відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову за безпідставністю. Зазначає, що рішенням суду порушені її права, як власника Vz частини спірної квартири.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2, а саме позивачу належить У2 частина квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.02.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.04.2007 року. ОСОБА_2 належить Уі частина цієї квартири, відповідно до договору дарування квартири від 07.08.2007 року. Квартира складається з трьох жилих кімнат площею 10,2 кв.м., 13,8 кв.м. та 16,5 кв.м., а також кухні, ванної кімнати, туалету та коридору.

Задовольняючи частково позов, суд дійшов висновків, що розподіл квартири згідно часток сторін неможливий, тому суд зобов'язаний встановити порядок користування квартирою між сторонами, враховуючи, що батько позивача не є власником квартири. При цьому, суд зазначив, що приймає до уваги порядок користування квартирою, що склався між сторонами, стан здоров'я позивача, стан здоров'я його батька, який має право на користування спірною квартирою.

Проте, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції не можливо.

У відповідності до положень ст. 358 ЦК України співвласники майна, що є у спільній частковій власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно роз'яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку.

З вище наведеного слідує, що встановлення порядку користування жилою площею між співвласниками житлового будинку, квартири при заявлені відповідного позову та при наявності підстав є правом, а не обов'язком суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що кімнати площею 16,5 та 13.8 кв.м. є суміжними, що виділена відповідачці у користування кімната площею 13,8 кв.м. значно менше її частки у спірній квартирі, вхід в цю кімнату здійснюється через кімнату площею 16,5 кв.м., яку виділено у користування позивачу. Встановлений судом порядок користування спірною квартирою порушує права відповідачки, оскільки вона позбавлена можливості користуватися жилою площею, яка відповідає її частці у спільній власності.

Відповідно до ст. 312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки рішення в частині встановлення порядку користування квартирою між сторонами ухвалено з порушенням норм матеріального права, то воно підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволені позову. У решті рішення підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЩІК України, колегія судців,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 5 жовтня 2010 року в частині встановлення порядку користування квартирою № 20, будинку № 69 по вул. Київській в м. Житомирі, стягнення з ОСОБА_2 8 грн. 50 коп. судового збору на користь держави та на користь ОСОБА_3 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову за безпідставністю.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.