Апеляційний суд Тернопільської області
Справа №22ц 2273 Головуючий у І інст. Дудяк С.В.
Категорія - 34 Доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2010 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - Парандюк Т.С.

Суддів ОСОБА_2,ОСОБА_3

При секретарі Прус Л.С.

за участі апелянта ОСОБА_4,

відповідачки ОСОБА_5 та адвокатів

ОСОБА_6 і ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заліщицького районного суду від 18 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12 про визнання права власності на спадкове майно, та зустрічним позовом ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_12 до ОСОБА_4 та Дуплиської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

25 грудня 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно. Вказала, що 9 квітня 2009 року помер її чоловік ОСОБА_13, який успадкував за заповітом по смерті своєї матері ОСОБА_14 (померла 10.07.1994р.) жилий будинок, розташований по вул.Підлісна під №24 в с.Душшська Заліщицького району, вступив в управління та володіння спадковим майном, проте оформити відповідні документи на спадщину не встиг. Вона є спадкоємицею першої черги по смерті чоловіка, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з мотивів відсутності правовстановлюючих

документів на будинок, тому просила визнати за нею право на спірне спадкове майно.

В той же день з уточненим в процесі розгляду справи позовом про визнання права власності на зазначений вище спадковий будинок до ОСОБА_4 звернулись ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_12 Посилались на те, що по смерті матері ОСОБА_14 (померла 10.07.94 р.) були спадкоємцями першої черги разом з померлим 09.04.09 р. братом ОСОБА_13, вступили фактично в управління спадковим будинком, проте із-за відсутності правовстановлюючих документів оформити право кожного з них на 1/5 частину спадкового будинку не можуть, тому просили їх позов задоволити.

Рішенням Заліщицького районного суду від 18 серпня 2010 року вирішено:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителькою м.Заліщики вул.С.Бандери 114А/21 Тернопільської області, право власності на спадкове майно, яке складається з 1/5 частини будинковолодіння, вартістю 6879 ( шість тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) гривень 40 коп., що знаходиться в с.Дуплиська по вул.Підлісна 24 Заліщицького району Тернопільської області, після смерті 10.07.1994 року ОСОБА_14 та 09.04.2009 року ОСОБА_13.

Зустрічний позов ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволити.

Визнати за ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5, жителями с.Дуплиська Заліщицького району Тернопільської області, право власності на спадкове майно за кожним, яке складається з 1/5 частини будинковолодіння, вартістю 6879 ( шість тисяч вісімсот сімдесят дев'ять) 40 коп., що знаходиться в с.Дуплиська по вул.Підлісна 24 Заліщицького району Тернопільської області, після смерті 10.07.1994 року ОСОБА_14.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов задоволити повністю, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення апелянта ОСОБА_4 та адвоката ОСОБА_6, які підтримують доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідача-позивача ОСОБА_5, розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до СТ.213 ЦПК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в н.2 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають, встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

При постановленні рішення по даному спору суд зазначених вимог закону не дотримався, повно і всебічно не з'ясував дійсних обставин справи, належним чином не перевірив доводи і заперечення сторін, окремим доказам не дав належну правову оцінку, не обгрунтував мотиви, з яких одні докази взяті до уваги, інші - проігноровані.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4 та повністю - позов ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_12, і визнаючи за кожним з них право власності на 1/5 частину спірного жилого будинку, суд виходив з того, що всі позивачі-відповідачі (а також чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_13, який помер 09.04.09р., і його частку в порядку спадкової трансмісії успадковує дружина) на час відкриття спадщини по смерті ОСОБА_14І (10.07.94 р.) зі спадкодавцем не проживали, спадщини у встановленому законом порядку не прийняли, тому мають рівні права щодо спадкового майна. При цьому керувався нормами чинного цивільного Кодексу України, та взяв до уваги факт визнання позову Дуплиською сільською радою, на території якої спірний будинок знаходиться.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що спірний жилий будинок з надвірними спорудами, розташований під №24 по вул.Підлісна в селі Дуплиська Заліщицького району, належав ОСОБА_14. За даними довідки Дунлиської сільської ради №124 від 01.09.09р.(а.с. 16) будинок належав до майна колгоспного двору, головою і єдиним членом якого була ОСОБА_14

24 липня 1991 року ОСОБА_14 склала заповіт, за яким належний їй на праві особистої власності жилий будинок з приналежними до іпюго господарськими приміщеннями і спорудами, що знаходиться в с.Дуплиська Заліщицького району заповіла своєму сину ОСОБА_13. Заповіт у встановленому порядку зареєстрований у Спадковому реєстрі (а.с.15). Ні на день смерті ОСОБА_14Г, ні на даний час заповіт не змінений і не скасований, ніхто його не оспорював і не оспорює. 10 липня 1994 року ОСОБА_14 померла.

ОСОБА_13 в нотаріальну контору з приводу оформлення своїх спадкових прав за вказаним вище заповітом не звертався. Проте, як свідчить запис в погосподарській книзі села Дуплиська (а.с.25), станом на 1 січня 1996 року жилий будинок і 0,40 га землі (в т.ч.0,02 га під будівлями, 0,38 га під ріллею) перебував у приватній власності та користуванні ОСОБА_13.

Ці обставини підтверджені також квитанціями про сплату податку за землю (а.с.152,153), виписаних на ім'я ОСОБА_13

Вказане свідчить, що ОСОБА_13 прийняв спадщину після смерті матері і цього факту ніхто протягом 15 років не оспорював.

9 квітня 2009 року ОСОБА_13 помер. Спадщину по його смерті (в т.ч. і спірний жилий будинок в с.Дуплиська) у встановленому законом порядку прийняла дружина покійного - позивачка ОСОБА_4, яка є спадкоємицею першої черги.

З листа Заліщицької державної нотаріальної контори від 17 листопада 2009 року (а.с.4) видно, що спадкова справа після померлого 09.04.09 р. ОСОБА_13 та після померлої 10.07.94 р. ОСОБА_14Г заведена у 2009 році. Спадкоємцями померлих визнані ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_8 та Л.Я.

На всі ці обставини і докази покликалась ОСОБА_4 як у позовній заяві, так і в судовому засіданні, проте суд безпідставно не взяв їх до уваги. В рішенні зазначив, що не заслуговує на увагу довідка сільської ради щодо прийняття спадщини ОСОБА_13 після смерті ОСОБА_14, та ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_13, тільки тому, що довідка видана секретарем сільської ради ОСОБА_15Г, яка є двоюрідною сестрою ОСОБА_4 Але ж дані, викладені у довідці, узгоджуються з іншими безспірними доказами, що є у справі, і сумнівів не викликають. Іншим, вказаним вище, доказам суд правової оцінки взагалі не дав.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_4 підставний, в судовому засіданні доведений і підлягає до задоволення, але частково, з огляду на наступне.

В обгрунтування зустрічного позову, та заперечуючи первинний, позивачі-відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_10 вказали, що про наявність маминого заповіту на користь брата ОСОБА_13, та про те, що садиба після смерті матері ОСОБА_14Г була на нього переписана в погосподарських книгах села Дуплиська, всі вони знали, в т.ч. ОСОБА_11 і ОСОБА_12 Ніколи ні заповіт, ні запис в погосподарських книгах села не оспорювали, оскільки знали, що ОСОБА_13 хворів і в будь-який час міг повернутись до батьківської садиби.

Крім того вказали, що останні 10 років свого життя їх мати ОСОБА_14 прожила у ОСОБА_10, яка її доглядала і після смерті поховала. Всі вони прийняли спадщину, оскільки опікувались жилим будинком та присадибною ділянкою, сплачували податки і страхові платежі, обробляли город, вирощеним урожаєм ділились між собою, в т.ч. і брату ОСОБА_13. Ключі від спірного будинку весь час знаходились у ОСОБА_11 і всі, кому було потрібно, брали їх, а по закінченні потреби їй же повертали. Після смерті брата ОСОБА_13 у 2009 році, його вдова ОСОБА_4М.(нозивач за первинним позовом) взяла ключі у ОСОБА_11 і не повернула.

Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки та представник Дуплиської сільської ради. Не спростовувала їх і позивачка ОСОБА_4 Отже у суду не було підстав вважати, що позивачі за зустрічним позовом не прийняли спадщини по смерті ОСОБА_14Г Проте і їх позов підлягає до часткового задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 на час смерті матері ОСОБА_14Г (1994 Р.) були непрацездатні у зв'язку з досягненням пенсійного віку, а ОСОБА_5 з 1988 року по даний час є інвалідом другої групи і на час відкриття спадщини також була непрацездатна.

У П.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються за правилами ЦК 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

За правилами ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно зі СТ.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1)якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2)якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

За правилами ст. 535 ЦК УРСР 1963 р., (який був чинним на час виникнення правовідносин) непрацездатні діти спадкодавця мали право спадкувати, незалежно від змісту заповіту, 2/3 частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

У спадкодавця ОСОБА_14Г було п'ять спадкоємців, син ОСОБА_13

-спадкував за заповітом, син ОСОБА_12 та дочки ОСОБА_10, ОСОБА_5 і ОСОБА_11 - за законом. Таким чином, спадкове майно підлягає поділу між п'ятьма спадкоємцями, четверо з яких мають право на спадщину за законом, ідеально це 2/15 частини спірного будинковолодіння кожному; один - ОСОБА_13, мав право на спадщину за заповітом, а це 7/15 частин спірного будинковолодіння, в даний час право на цю частку має ОСОБА_4, яка у встановленому порядку прийняла спадщину по смерті ОСОБА_13

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати, оскільки його ухвалено з порушенням норм чинного цивільного законодавства, і ухвалити нове, яким позовні вимоги, за первинним і зустрічним позовами, теж задоволити частково, тільки в інших розмірах.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення догляду за ОСОБА_14 апелянтом ОСОБА_4 і її чоловіком ОСОБА_13 з 1984 року (від року смерті батька ОСОБА_16) до її смерті (1994 рік.), спростувала в судовому засідання сама апелянт, яка пояснила, що останні 10 років за ОСОБА_14 доглядала її дочка ОСОБА_10, оскільки між ними існувала така домовленість, тому що апелянт була змушена працювати, а ОСОБА_10 - не працювала.

Доводи, що судом не усунені розбіжності у вартості спірного будинку (за різними документами вартість різниться), правового значення не мають для вирішення питання визначення права власності на ідеальні частки будинку, тому на увагу не заслуговують.

Посилання апелянта на порушення судом норм процесуального права, зокрема, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_10 та інших не були прийняті судом до провадження, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд, повернувши 23.03.10 р. зустрічну позовну заяву ОСОБА_10 для уточнення позовних вимог, провадження у справі не закривав, у зв'язку з чим при прийнятті уточнених вимог 8 квітня 2010 року не було необхідності відкривати його заново. Крім того, у справі відкрито апеляційне провадження, і всі позовні вимоги досліджувались апеляційним судом в повному обсязі.

Керуючись СТ.СТ.535, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст.1261, 1268 ЦК України, СТ.307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково. Рішення Заліщицького районного суду від 18 серпня 2010 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позови первинний і зустрічний задоволити частково. Визнати за ОСОБА_4 право власності на 7/15 частин будинковолодіння, розташованого по вул. Підлісна №24 в с.Дуплиська Заліщицького району, Тернопільської області.

Визнати за ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 право власності кожного з них на 2/15 частини цього ж, зазначеного вище, спірного будинковолодіння.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді два підписи

з оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Тернопільської області ОСОБА_3