Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
УХВАЛА Іменем України

«08» грудня 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді:- ОСОБА_1.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3 при секретарі: - ОСОБА_4

за участю: представника відповідача ВАТ «Кривбасзалізорудком» - ОСОБА_5

представника позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2010 року у оправі за позовом ОСОБА_6 до відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», відкритого акціонерного товариства»Кривбасрудоремонт» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2007 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі - ВАТ «КЗРК»), відкритого акціонерного товариства»Кривбасрудоремонт» про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що працюючи на підприємствах відповідачів у шкідливих умовах праці отримав професійне захворювання.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання - пиловий бронхіт 1ст., емфізема легенів 1-2 ст.

Висновком МСЕК від 19.05.2006 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20%. При переогляді у 2007 році відсоток втрати працездатності не змінився.

Посилаючись на ці обставини просив стягнути з відповідачів по 84 000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2010 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. На його користь з ВАТ «Кривбасзалізорудком» і ВАТ «Кривбасрудоремонт» у відшкодування моральної шкоди стягнуто по 10 тис. грн. та судові витрати.

В апеляційній скарзі ВАТ «КЗРК» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові у зв'язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального і порушенням вимог процесуального права.

Зокрема відповідач вважає, що факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обов'язок встановлення факту

заподіяння моральної шкоди; позивач не надав доказів спричинення йому моральної шкоди; не звернув уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності

Також, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України та не враховано положення п.п 4.2 п. 4 рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 року, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди не застосовується до осіб, які підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ «Кривбасзалізрудком» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 працював на ВАТ «Кривбасрудоремонт», ВАТ «Кривбасзалізорудком» у шкідливих умовах праці.

11 квітня 2006 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини йому було встановлено професійне захворювання - пиловий бронхіт 1ст., емфізема легенів 1-2 ст.

Висновком МСЕК від 19.05.2006 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20%. При переогляді у 2007 році відсоток втрати працездатності не змінився.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №7 розслідування хронічного професійного захворювання від 03.07.2007 року (а.с. 9-Ю) причиною професійного захворювання позивача є - робота впродовж 23 років 11 міс. В умовах запиленості повітря робочої зони і шуму, рівні яких перевищували нормативи, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України.

Виходячи з викладеного, доводи ВАТ «Кривбасзалізорудком» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від

нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності у зв'язку із професійним захворюванням позивачу було встановлено 19.05.2006 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 21), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_8 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв'язку з профзахворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач у зв'язку із захворюванням змушений був звільнитися з роботи, тривалий час не міг знайти роботу, відчуває невпевненість у собі, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія судців погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає в залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновленню тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»» - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 травня 2010 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді