Справа №2-359/10 26.05.2010 26.05.2010 26.05.2010
Провадження №22ц-2609/10 Справа №22ц-2609/10 Суддя 1-ї інстанції: Богатирчук Г.А.
Категорія 52 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року колегія судді судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Славгородської Н.П.,

суддів Мурлигіної О.Я., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участі позивачки та її представника ОСОБА_2 і представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2010 р., ухвалене за її позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Миколаєва про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на отримання страхових виплат по відшкодуванню шкоди, спричиненої смертю сина при виконанні трудових обовязків,

в с т а н о в и л а :

В липні 2009 р. ОСОБА_4 звернулася з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Ленінському районі м. Миколаєва (далі-відділення Фонду) про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на отримання страхових виплат по відшкодуванню шкоди, спричиненої смертю сина при виконанні трудових обовязків.

Позивачка свої вимоги обгрунтовувала тим, що 14 серпня 2009 р. при виконанні трудових обовязків слюсаря-монтажника Мостозагону - 23 (м.Одеса) загинув її син ОСОБА_5 , про що було складено акт форми Н-1. На день смерті сина вона знаходилася на його утриманні та була непрацездатною за станом здоровя.

Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила визнати її такою, що знаходилася на утриманні сина ОСОБА_5 та зобовязати відділення Фонду відповідно до положень «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатність» (далі Закон) призначити їй щомісячну страхову виплату в сумі 788 грн. з наступним перерахунком у звязку із зростанням середньої заробітної плати в галузях національної економіки України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2010 р. в позові ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Позивачка посилається на те, що висновок суду не відповідає матеріалам справи і положенням Закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 серпня 1985 р. при виконанні трудових обовязків у «Мостозагоні-23» (м. Одеса) загинув ОСОБА_5 син позивачки. За результатами розслідування цим підприємством було складено акт форми Н-1, відповідно до якого вказаний нещасний випадок було визнано повязаним із виробництвом.

Із матеріалів справи також видно, що на день смерті сина ОСОБА_5 позивачка була працездатна за віком і інвалідом не являлася.

Статтею 33 Закону передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Даною нормою Закону визначено вичерпний перелік осіб, які являються непрацездатними, в тому числі такими особами визнані жінки, які досягли 55 років, а також інваліди члени сімї потерпілого на час інвалідності.

Судом встановлено, на день смерті ОСОБА_5, з яким позивачка проживала однією сімєю, їй виповнилося 46 років, тобто вона не досягла непрацездатного віку, і інвалідом не являлася.

Страхові виплати у рахунок відшкодування шкоди підприємством, на якому стався нещасний випадок з ОСОБА_6, позивачці не призначалися.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про відсутність підстав для визнання за позивачкою права на отримання страхових виплат від відділення Фонду.

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення не спростовують висновків суду і є наслідком помилкового тлумачення положень Закону.

Оскільки рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, то підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий Судді