АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-8020/10* Головуючий у 1-й інстанції Кривчич Ж.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі: Головуючого: Акопян В.І.,

Суддів: Новохатньої В.А., Петренка В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області на постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області про стягнення щомісячної державної соціальної допомоги до пенсії дітям війни.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 5 березня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за війом з розміру, встановленого ч.І ст,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати починаючи з 9 липня по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31 грудня 2008 року та з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням проведених виплат.

В Іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки не враховано, що органи Пенсійного фонду вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню.

У відповідності з ч.іст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що згідно ст. З ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» позивач відноситься до категорії громадян, які мають статус дітей війни. У звязку з цим відповідно до ст.6 цього Закону має право на отримання державної соціальної допомоги у виді підвищення до пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком.

У період 2007-2009 років державна соціальна допомога у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком позивачу не виплачувалася.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив надані сторонами докази, належно їх оцінив і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

При цьому вірно виходив з того, що ненарахування та, відповідно, невиплата позивачу державної соціальної допомоги у розмірі ЗО % мінімальної пенсії за віком у вищевказані періоди є протиправною.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на рішеннях Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 та від 22.05.2008 року № !0-рп/2008, якими визнано неконституційними положення п.12 ст.71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» та п.п.41 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Згідно зі ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на ЗО % від мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Оскільки вище вказаними рішеннями Конституційного Суду України визнавалися неконституційними положення Законів, якими зупинялась дія ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і відповідно, з дня ухвалення рішення, вони втрачали чинність і не піддягали застосуванню.

Таким чином, задовольняючи позов частково, суд правомірно виходив з того, що відповідач як орган, уповноважений призначати та виплачувати пенсії та доплати до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і здійснити позивачу належні нарахування ( за той період часу, коли дія цієї норми не була зупинена), але на порушення зазначеної статті таких нарахувань не провів, чим І допустив протиправну бездіяльність.

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року визнано неконституційними положення п.41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

У пунктах 5,6 резолютивної частини вказаного судового рішення зазначено, що положення п.41 розділу 2 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, яке має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при вирішенні спорів, що виникли дії положень закону, який визнаний неконституційним.

З огляду на наведені вище мотиви, починаючи з 22 травня 2008 року, стаття 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» почала діяти у попередній редакції, отже відповідач з цієї дати повинен був проводити нарахування пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком.

А тому посилання в апеляційній скарзі на положення Постанови КМУ №530 від 28 травня 2008 року безпідставні, оскільки відповідно до ст.З Закону України «Про соціальний захист дітей війни» державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим Законом, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами.

Щодо вимог про нарахування і виплату допомоги у 2009 році, то статтею 71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2009 рік" Кабінету Міністрів України надано право у 2009 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної платй, jj абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Згідно Закону України «Про соціальний захист дітей війни» розрахунок соціальних виплат здійснюється, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком.

Відповідно дія ст,71 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2009 рік" не поширюється на спірні відносини.

Отже, нарахування та виплата у 2009 році дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Не заслуговують уваги доводи апеляційної скарги щодо неправомірності застосування величини мінімальної пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» для нарахування розміру виплат, встановлених ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни».

Оскільки законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 ЗУ "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає, то при розрахунку ЗО % доплати до пенсії дітям війни, відповідач повинен виходити з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.28 ЗУ "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Посилання відповідача на правомірність своїх дій через відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни обґрунтовано не прийнято судом до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не виступає предметом даного спору. Проблеми надання бюджетних коштів органам Пенсійного фонду України для виконання покладених на них обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і судом не розглядалися.

Доводи апеляційної скарги не містять нових доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст.ст. 303,304-1, 307, 308, 314, 3 35 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району в м.Кременчуці Полтавської області - відхилити.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 5 березня 2010року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: В.І.Акопян

Судді: В.А.Новохатня

ОСОБА_3