Березнівський районний суд Рівненської області
Копія : Справа № 2-158
РІШЕННЯ

ІМЯМ УКРАЇНИ

«21» січня 2010 року Березнівський районний суд Рівненської області

під головуванням судді Мельника В.Я.

при секретареві Середі Л.А.

з участю представника

позивачки ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в м. Березне справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 вказує в заяві від 19 жовтня 2009 року, що 27 грудня 2001 року уклала з відповідачкою договір дарування належного їй на праві приватної власності житлового будинку, що по вул. Жовтневій,37, в с. Зірне Березнівського району.

На момент укладення угоди вважала, що передає домоволодіння відповідачці на тій умові, що вона буде здійснювати довічний догляд за нею та забезпечувати довічне утримання.

Оскільки в подальшому стало зрозуміло, що таких обовязків обдарована на себе не брала, в договорі вони не обумовлені, отже зміст договору не відповідав дійсним намірам сторін.

Вважає, що при укладенні угоди не дотримано вимог ст. 215 ЦК України щодо спрямованості правочину на реальне настання наслідків, відповідність волевиявлення учасника його внутрішній волі, як наслідок мала місце помилка щодо обставин, які мають істотне значення.

Вважає, що виходячи з вимог ч.2 ст. 717 ЦК України укладений договір містив реальні наміри дарувальника встановити обдарованому додаткові обовязки на його користь.

На підставі наведеного просить визнати недійсним договір дарування будинку від 27 грудня 2001 року.

В судовому засіданні вимоги позивачки ОСОБА_1 з підстав наведених в заяві підтримав її представник адвокат ОСОБА_2 Вказує, що позивачка не розуміла змісту укладеної угоди, вона вважала що укладено договір довічного утримання, адже на момент укладення угоди їй виповнилося 68 років, про те, що будинок не є її власністю дізналася наприкінці 2009 року від адвоката. Відразу ж прийняла рішення звернутися з позовом в суд. Вважає, що договір дарування, як односторонній правочин, має бути визнаний недійсним на підставі ст. 229 ЦК України, виходячи з вимог ч.1 ст. 215, ч. 3 ст. 203 ЦК України про те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, тоді як ОСОБА_1 вчинила правочин, помиляючись щодо його природи.

Відповідачка ОСОБА_3 в заяві до суду погодилася з вимогами позивачки. Просить справу слухати в її відсутність.

За таких обставин суд вважає правомірним слухати справу без відповідачки і приймати рішення на стадії попереднього судового засідання відповідно до ст.174 ЦПК України.

Вислухавши представника позивачки адвоката ОСОБА_2, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Суд вважає безспірно встановленим, що ОСОБА_1 при укладенні договору дарування помилялася відносно природи правочину.

Зі змісту договору від 27 грудня 2001 року слідує, що при посвідченні його нотаріусом дарувальнику ОСОБА_1 було чомусь розяснено зміст ст. 243 ЦК України, що регулює поняття комерційного представництва, а не умов договору дарування.

За таких обставин немає підстав вважати, що при укладенні угоди ОСОБА_1С, розуміла зміст правочину і його природу. Зважаючи також на її вік, суд бере за основу покликання позивачки на те, що та вважала укладеним договір довічного утримання.

Також згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За таких обставин суд визнає недійсним договір дарування будинку позивачкою ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_3, що вчинений 27 грудня 2001 року.

Позивачка ОСОБА_1 не просила в заяві вирішити питання судових витрат, що понесені нею.

Керуючись ст. ст. 10-11, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16,203, 215, 229 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Договір дарування житлового будинку по вул. Жовтневій, 37, в с. Зірне Березнівського району Рівненської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 27 грудня 2001 року, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2537, визнати недійсним.

На рішення суду може бути внесена апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області протягом 20 днів після подання заяви про його апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: