№ 2-1556/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2010 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Подобєд O.K.,

при секретареві Севастьяновій Л.Н.

за участю представника позивача ОСОБА_1. представника відповідача ОСОБА_2,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпродзержинську цивільну справу з позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому проситьсуд визнати за ним право власності в цілому на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. іменіОСОБА_4,25а.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, представник відповідача ОСОБА_2Ю зазначила, що відповідач діяв відповідно до приписів чинного законодавства України.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, виходячи з наступного.

У судовому засіданні було встановлено, що 05.05.2003р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Сервіс» у простій письмовій формібуло укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого у м. Дніпродзержинську по вул. імені ОСОБА_4, 25а, яке в цілому складається з: будівля аптеки літ.А-5. А-2, загальною площею 3286,3 кв.м., ганок, насосна літ.Д-1, щитова літ.Є-1, №1 огорожа, №2 ворота, 1 тротуар.

Вказане вище нерухоме майно було передане позивачу 05.05.2003р.. що підтверджується підписаним між сторонами атом прийому-передачі до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05.05.2003р.

02 лютого 2010 року позивач звернувся до відповідача із замовленнями на проведення поточної інвентаризації належного йому нерухомого майна для подальшої реєстрації свого права власності.

Проте, своїм листом від 30 березня 2010 року за вих. №828 відповідач відмовив позивачу у проведенні поточної інвентаризації, посилаючись на те, що із замовленням на проведення поточної інвентаризації може звернутися лише власник нерухомого майна, а наданий позивачем договір купівлі-продажу, що не посвідчений нотаріально та не зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не підтверджує право власності позивача на нерухоме майно.

Зазначені вище дії відповідача свідчать фактично, про невизнання останнім права власності на спірне нерухоме майно за позивачем.

У відповідності до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України (набрав чинності 1 січня 2001 року)цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

На час укладання між позивачем та ТОВ «Сервіс» угоди купівлі-продажу нерухомого майна у м. Дніпродзержинську по вул. імені ОСОБА_4, 25а діяв Цивільний кодекс Української РСР (в редакції 1963 року).

Приписами статті 128 ЦК УРСР передбачено, що право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей.

Згідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, у відповідності до зазначених вище приписів ЦК УРСР, чинних на час укладання угоди, позивач отримав у власність за актом прийому-передачі нерухоме майно, розташоване у м. Дніпродзержинську по вул. імені ОСОБА_4. 25а. сплативши 05.05.2003р. продавцю визначену угодою грошову суму, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №1 (копія міститься в матеріалах справи).

Узвязку із повним виконанням сторонами за договором своїх обов'язків правовідносини сторін за вказаним вище договором купівлі-продажу були припинені.

На сьогодні, юридичну особу ТОВ «Сервіс», попереднього власника нерухомого майна ліквідовано, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (витяг з реєстру міститься в матеріалах справи).

Згідно даних ліквідаційного балансу ТОВ «Сервіс», станом на 10 грудня 2010 року на балансі підприємства відсутні будь-які активи, у тому рахунку й спірне нерухоме майно.

З довідки, наданої відповідачем вбачається, що засновники ТОВ «Сервіс» та будь-які інші особи не зверталися до ОКП «ДБТІ» із заявами, що свідчили б про їх наміри відчужити спірне нерухоме майно.

Частиною 1 ст.5 ЦК України передбачено, що акти цивільною законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів» визначено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ч.4ст.3 Закону).

На дату виникнення у позивача права власності на спірне нерухоме майно, законодавство України не передбачало обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна та державної реєстрації права власності на нього.

Право власності це врегульовані законом суспільні відносини, щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.З 16-3 19 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право приватної власності набувається в порядку, визначному законом та є непорушним (ст.41 Конституції У країни).

У відповідності до цивільного законодавства України однією з умов виникнення прав та обов'язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того щоб бути доведеним перед іншими особами.

Викладене є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Враховуюче наведене вище, керуючись приписами. ч.4 ст. 3 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів», ст. ст. 128, 224 ЦК Української РСР. ч.1 ст. 5, ст. ст. 16, 316-319, 328, п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 3-5, 10. 15, 60, 1 14, 208, 209, 213-215 ЦПК України, су

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_3 ( ідентифікаційний номер №), право власності в цілому на нерухоме майно, розташоване у м. Дніпродзержинську по вул. імені ОСОБА_4,25а яке в цілому складається з: будівля аптеки літ.А-5, А'-2, загальною площею 3286.3 кв.м., ганок, насосна літ.Д-1. щитова літ.Є-1, №1 огорожа. №2 ворота, І тротуар.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Багліський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя О.К. Подобєд