Бориспільський міськрайонний суд Київської області
Справа № 2-340/2010р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„08 липня 2010 року.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Криворучка І.В.

при секретарі Бердник О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа Бориспільська міська рада Київської області про визнання втративши ми право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшов зазначений позов, обґрунтовуючи і підтримуючи який в судовому засіданні представник позивача зазначив, що відповідачі починаючи з 1993 року в квартирі № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15 не проживали, оскільки відповідачка одружилась та виїхала на постійне місце проживання до свого чоловіка в квартиру № 32, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Привокзальна, 2-А і проживала в ній до кінця серпня 2009 року. Однак, 24.08.2009 року, відповідачі самовільно, без згоди на те позивача, вселилися до квартири позивача, який в свою чергу категорично заперечував проти проживання відповідачів у спірній квартирі, та їх вселення на постійне проживання, а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою з підстав передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє від свого імені та в інтересах свого неповнолітнього сина, ОСОБА_3, який також є відповідачем по справі, то їх представник в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі та пояснили, що дійсно починаючи з 1993 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 та виїхала на постійне місце проживання до його квартири № 32, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Привокзальна, 2-А та проживала там до кінця серпня 2009 року, після чого відносини з її чоловіком погіршились в результаті чого вона вирішила повернутися зі своїм сином, ОСОБА_3 до квартири № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15, де вона проживала до 1993 року. При цьому, вона пояснила, що позивач не заперечував проти вселення її в квартиру, а тому саме за її згодою вона почала проживати та проживає по сьогоднішній день. Письмових заперечень проти позову вони суду не надавали.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Представник третьої особи органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Бориспільської міської ради в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що внаслідок визнання відповідача, ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірною квартирою, будуть порушені його права на користування нею, оскільки він зареєстрований за адресою місця знаходження квартири, а тому згідно із Законом має право користування цією квартирою.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що проживає в одному підїзді житлового будинку і дуже добре знає родину ОСОБА_1, оскільки виховував з малку неповнолітню дочку позивача, ОСОБА_6, неодноразово заходив до квартири позивача та постійно спілкується з нею і підтримує тісні дружні стосунки. Також він повідомив, що протягом часу починаючи з 90-х років по кінець серпня 2009 року жодного разу не бачив відповідачів у квартирі № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15, які б проживали в ній постійно чи тимчасово. Однак, з кінця серпня місця 2009 року неодноразово мав можливість чути сварку в квартирі позивача, яка відбувалась між позивачем та як виявилось в подальшому відповідачкою. В кінці вересня - на початку жовтня місця при зустрічі його та позивача, остання повідомила йому, що до неї в квартиру вселилася її сестра зі своїм сином, які в супереч її волі та незгоди почали постійно проживати в квартирі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що проживає в одному підїзді житлового будинку і дуже добре знає родину ОСОБА_6, оскільки постійно спілкується з позивачем і є подругами. При цьому показала суду, що починаючи з кінця 90-х років, після того як вона придбала квартиру в цьому ж багатоповерховому будинку, і до кінця серпня місця 2009 року жодного разу не бачила відповідачів у квартирі № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15, які б проживали в ній постійно чи тимчасово, хоча при цьому, неодноразово була в квартирі позивача. Починаючи з вересня місця 2009 року позивач та вона неодноразово спілкувалися з приводу того, що до квартири позивача самовільно та без згоди і дозволу останнього вселилася сестра позивача та її син. Крім того, як показав свідок, що саме з кінця серпня місця 2009 року, періодично бачила відповідачів по справі в підїзді житлового будинку.

Суд дослідив, проаналізував та оцінив зібрані по справі докази у їх сукупності з поясненнями сторін і свідків та представника третьої особи і дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі ордеру, виданого 06.02.1980р. Виконавчим комітетом Бориспільської міської ради депутатів трудящих, ОСОБА_8 була надана в користування квартира №5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15 на сімю в складі двох осіб, позивача та відповідача, які були дочками ОСОБА_8.

Однак, в звязку з тим, що ОСОБА_8 померла, позивачці на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 14.11.1989 року за № 142/2 була надана в користування квартира № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15, шляхом переведення на неї особового рахунку цієї квартири, в звязку з чим до неї перейшли всі права та обовязки наймача квартири.

На даний час квартира не приватизована, а тому належить до державного житлового фонду (житлового фонду Бориспільської міської ради).

У відповідності до даних Довідки Ф-3, виданої КП «ЖРЕУ» ЖЕД № 1, за адресою місця знаходження спірної квартири зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою місця знаходження спірної квартири з 06.05.1983 року. З цього ж часу позивач постійно проживав та проживає за вказаною вище адресою.

В даній квартирі разом з позивачкою постійно проживає її неповнолітня дочка, ОСОБА_6, яка не зареєстрована за адресою місця знаходження цієї квартири, однак постійно проживає разом з позивачем однією сімєю, починаючи з її народження, а саме з 04.09.1994 року, чого сторони не заперечують.

Відповідачка, починаючи з 1983 року, постійно проживала в спірній квартирі та була зареєстрована за вказаною вище адресою з 11.04.1990 року.

Крім того, судом встановлено, що 24.04.1993 року, відповідачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, внаслідок чого виїхала на постійне місце проживання в квартиру № 32, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Привокзальна, 2-А, що підтверджується наданими під час розгляду справи поясненнями представника позивача та самої відповідачки.

Під час перебування в шлюбі відповідачки та ОСОБА_4 у них народився син, ОСОБА_3, який також постійно проживав у квартирі № 32, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Привокзальна, 2-А зі своїм батьком та матерю, що підтверджується поясненнями самої відповідачки. Але, на її прохання, син був зареєстрований в спірній квартирі, однак не проживав в ній з моменту свого народження.

За таких обставинах, як слідує з пояснень відповідача, вона та її син на початку 1990-х років були зареєстровані за адресою місця знаходження спірної квартири, проте, з 1993 року не проживали за цією адресою, оскільки постійно мешкали однією сімєю разом з ОСОБА_4 в квартирі № 32, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Привокзальна, 2-А.

Судом встановлено, що 24.08.2009 року, відповідачі зайшли до квартири позивача та повідомили його, що будуть проживати в ній, на що позивач категорично заперечив проти проживання їх в квартирі № 5, яка знаходиться в м. Бориспіль, по вул. Фурманова, 15, в звязку з чим, між позивачем та відповідачем виник конфлікт, під час якого відповідачі в супереч волі та незгоди позивача, вселилися на житлову площу спірної квартири і почали там проживати.

Пояснення відповідача щодо вселення в спірну квартиру за згодою позивача спростовується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які вони дали в судовому засіданні.

Крім того, як пояснив представник позивача в судовому засіданні, на початку вересня місця 2009 року до нього звернулася позивачка з приводу надання юридичних послуг повязаних із вирішенням питання щодо самовільного вселення в квартиру позивачки відповідачів.

В свою чергу, відповідачі не надали суду жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив, що вони вселились в спірну квартиру з дозволу позивача по справі як наймача цієї квартири, оскільки були відсутні понад встановлені строки, передбачені Законом.

Також, відповідачі не зверталися до наймодавця чи до суду з приводу продовження шестимісячного строку, пропущеного ними з поважних причин в порядку передбаченому ч.2 ст. 71 ЖК України.

До посилань відповідачів на ту обставину, що вони зареєстровані за адресою місця знаходження спірної квартири, як на підставу для вселення в неї, та наявність у них права на проживання в ній суд ставиться критично.

П. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за № 9, передбачено, що необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність реєстрації самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

За таких обставин, у відповідності до вимог ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Положенням вказаної вище норми статті також передбачено випадки коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Однак, вказані вище випадки збереження права користування жилим приміщенням не стосуються відповідача, яка не підпадає під жодне із них.

Тому, згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, тобто понад шестимісячний строк, встановлений ст. 71 ЖК України, проводиться в судовому порядку.

Отже, у відповідності до вимог п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сімї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сімї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки відповідачі були відсутні, не проживали та жодного разу не скористалися своїм правом на проживання в спірній квартирі починаючи з 1993 року, тобто більш ніж протягом шести місяців, яким є час в період якого зберігається за ними жиле приміщення, а натомість всупереч волі та без згоди позивача самовільно вселилися до вказаної квартири 16 років потому - відповідачів, з підстав передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України, необхідно визнати такими, що втратили право користування спірною квартирою з 24.08.2009 року. При цьому суд дійшов висновку, що права неповнолітнього відповідача порушені не будуть.

Крім того, відповідачем під час розгляду справи по суті було декілька разів заявлено клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків, які нібито повинні підтвердити, що відповідачі вселилися до спірної квартири позивача з його дозволу. Однак, судом на підставі ст. 131 ЦПК України, було відмовлено в заявленому клопотанні, виходячи з того, що сторони зобовязані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі, а тому докази, які не були подані у встановленому порядку та строки не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Відповідач, заявляючи дане клопотання повідомив суд, що не подав його на попередньому судовому засіданні з тих підстав, що йому не було відомо такої норми Закону та йому не були відомі обставини, що позивач ґрунтує позов на самовільному вселенні у квартиру. Проте, суд вважає такі доводи відповідача необґрунтованими, оскільки під час попереднього судового засідання відповідач приймав участь в розгляду справи за участі свого представника (адвоката), відповідачам були розяснені права і обовязки у повному обсязі, а вимоги позивача ґрунтувалися саме на тому, що відповідачі самовільно та без його згоди вселилися до спірної квартири. Тому, відповідач не довів, що заявлене клопотання про виклик і допит свідків подано несвоєчасно з поважних причин.

Також, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути суму судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, сплачених останнім при подачі позову до суду, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст..10, 60, 210, 212, 213, 215, ЦПК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, п. 14 Постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року за № 2, п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за № 9, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №5, яка знаходиться в м.Бориспіль Київської області по вул..Фурманова,15.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 попередньо сплачені судові витрати у розмірі 45 (сорок п*ять) грн.. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І.В.Криворучко