Справа № 2-4590/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2010 року м. Кілія

29 грудня 2010 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Масленикова О.А., при секретарі Д'яченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про

визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та вказав, що 29.12.2006 року рішенням Приморської сільської ради йому було погодження місце розташування та надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду під будівництво, експлуатацію та обслуговування торгівельного комплексу. 17.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про створення спільної власності, згідно якого вони зобов'язались спільно діяти з метою створення спільного майна - відповідного торгівельного комплексу, розміщеного навпроти бази відпочинку «Парус» в рекреаційній зоні с. Приморське Кілійського району та на виконання укладеного договору спільно створили відповідне майно. В подальшому ОСОБА_2 запропонувала позивачу укласти додатковий договір, відповідно до якого вона передає ОСОБА_1 свою частку в спільному майні йому у власність за 40 000 гривень. 09.09.2010 року між сторонами було укладено відповідну додаткову угоду та ОСОБА_1 на її виконання передано ОСОБА_2 відповідну суму грошових коштів. Але по теперішній час відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення додаткового договору від 09.09.2010 р., як про те було обумовлено, що робить неможливим оформлення нерухомого майна у повну власність ОСОБА_1 в зв'язку з чим він просить суд визнати додатковий договір /угоду/ до договору про створення спільної власності відповідно від 09.09.2010 р. дійсним та визнати за ним право власності на нежитлові приміщення магазину, розташованого в рекреаційній зоні с. Приморське, Кілійського району. Одеської області.

На призначену дату розгляду справи позивачем було надано заву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач, ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій зазначила, що позов ОСОБА_1 визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі.

Зважаючи на те, що обидві сторони не прибули в судове засідання, розгляд справи проведено без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК

України.

Вивчивши доводи позивача, викладені в позовній заяві та заву відповідача, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

29.12.2006 року рішенням Приморської сільської ради № 92 ОСОБА_1 було погодження місця розташування та надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що перебуває в запасі Приморської сільської ради загальною площе 0,15 га в довгострокову оренду під будівництво, експлуатацію та обслуговування торгівельного комплексу.

Після винесення вказаного рішення ОСОБА_1 протягом 206-2007 років було отримані відповідні погодження від Державної санітарно-епідеміологічної служби Кілійського району, Придунайської регіональної інспекції, Управління охорони об'єктів культурної спадщини, Відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Кілійської РДА та Кілійського районного відділу земельних ресурсів.

19 травня 2010 року між ОСОБА_1 та Приморською сільською радою було укладено попередній договір № 78 резервування земельної ділянки, за яким сторони зобов'язались протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору, укласти договір земельної ділянки загальною площею 1500 кв.м., яка розташована в рекреаційній зоні Приморської сільської ради Кілійського району.

Відповідно до договору, укладеного 17.08.2009 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов'язались спільно діяти з метою створення спільного майна - магазину, розміщеного навпроти бази відпочинку «Парус» в рекреаційній зоні с. приморське Кілійського району Одеської області.

09.09.2010 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до договору про створення спільного майна від 17.08.2009 р., за умовами якого ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_1 належну їй частку у створене ними за договором спільному майні, а ОСОБА_1 сплачує їй в рахунок вартості належної частки спільного майна грошові кошти на загальну суму 40 000 гривень.

За умовами п. 2.6 укладеного Договору, сторони зобов'язались посвідчити його нотаріально.

Відповідно до технічного паспорту, складеного 29.1 1.2010 року КП «Кілійське РБТІ та РОН», нежитлова будівля магазин, збудована ОСОБА_1, розташована в рекреаційній зоні с. Приморське, Кілійського району, Одеської області та складається з будівлі магазину під літерою «А», розташованої на земельній ділянці площею 1500 кв.м.

09.09.2010 р. на виконання додаткової угоди ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 40 000 грн., що підтверджується відповідною розпискою та між ними було підписано акт прийому-передачі в його власність спільного майна, збудованого відповідно до договору про створення спільного майна від 17.08.2009 р.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. ст. 627, 628 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно ст. ст. 36!, 363 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності; частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до етапі 334 цього Кодекс)'.

У відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чіп І ом, беручи до уваги встановлені обставини справи, позицій) відповідача, який не заперечував проти факту виконання укладеного між ним та позивачем договору та проти позову в цілому, суд приходить до висновку, що нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору неможливе в зв"язку з ухиленням відповідача від його нотаріального посвідчення, на підставі чого позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі, а її право захисту згідно ст. 16 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 16, 220, 361, 363, 627, 628 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позо в за до вол ь н йти.

Визнати Додатковий договір /угоду/ до договору про створення спільного майна від 17.08.2009 р., укладений 09.09.2010 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсним.

Визнані за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю - магазин,

розміщений в рекреаційній зоні с. Приморське, Кілійського району, Одеської області, розташованого на земельній

ділянці площею 1500 кв.,м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4