РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-332/10

пр. № -

12 березня 2010 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:

головуючої судді : Т.О. Величко

при секретарі: І.М. Коробій,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру

ВСТАНОВИВ:

У липні 2009 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, посилаючись на те, що 13.03.2008 року померла його двоюрідна сестра ОСОБА_4, яка була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначав, що на випадок своєї смерті сестра заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідачі ОСОБА_2, мати померлої та ОСОБА_3, син померлої.

Зазначав, що йому стало відомо, що до спадкового майна після померлої включено квартиру за адресою АДРЕСА_1, але зазначав, що з цим не погоджується, оскільки він вказану квартиру придбав у померлої сестри ОСОБА_4, але у зв»язку із трагічною передчасною смертю сестри не зміг належно оформити договір купівлі-продажу квартири. Зазначав, що будівництво спірної двокімнатної квартири загальною площею 54,94 кв.м згідно інвестиційного договору № 10-50 від 02.03.2000 року було профінансовано ОСОБА_4, яка діяла від свого імені та імені неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, і останній був інвалідом дитинства та помер у 2007 році.

Зазначав, що на початку 2001 року між ним та померлою ОСОБА_4 ( з якою у нього були родинні довірливі стосунки) відбулась домовленість про придбання спірної квартири за 25 000 доларів США в розстрочку на 7 років, що на той час було еквівалентно 135 750 грн. і було вигідно для продавця, оскільки це вдвічі дорожче внесених його сестрою коштів за інвестиційним договором. Зазначав, що його сестра повідомляла, що вона та її діти були забезпечені житлом АДРЕСА_2, де були зареєстровані, тому продає спірну квартиру.

Позивач зазначав, що його сестрі були потрібні гроші для накопичення, а йому потрібна була спірна квартира,оскільки він збирався одружитись. Зазначав, що його сестра ОСОБА_4 погодилась продати спірну квартиру із розстрочкою платежу. Зазначав, що першу суму 2000 доларів США він сплатив сестрі одразу у присутності свідків, інші платежі він повинен був платити сестрі кожен рік починаючи із 2002 року по 3000 доларів США, щорічно, а останній платіж знову 2000 доларів США. Зазначав, що сестра одразу після отримання першого платежу передала ключі від квартири та надала дозвіл на реєстрацію у спірній квартирі, куди він переселився одразу та відсвяткував весілля. Зазначав, що у березні 2001 року він переселився до квартири, встановив телефон, купив меблі, поставив сантехніку. З часу вселення у квартиру сплачує комунальні послуги. Однак оформити договір у нотаріуса своєчасно він та його померла сестра не могли, оскільки у померлої сестри хворів син ОСОБА_5, не було виготовлено свідоцтво протраво власності на квартиру, та у зв»язку з тим, що згідно домовленості про нотаріальне оформлення після його останнього платежу за квартиру. Зазначав, що на протязі 2002-2008 рр він сплатив вказану суму, а останній платіж 2000 доларів США було сплачено у присутності її матері відповідачки ОСОБА_2. Зазначав, що він працював разом із дружиною за кордоном, мав заощадження, а тому гроші по оплаті договору купівлі-продажу завжди мав.

Зазначав, що з 2001 по 2009 рік проживає разом із дружиною у спірній квартирі, несуть витрати по ній, на зазначену адресу отримують кореспонденцію, приймають родичів та друзів, викликають лікарів, влаштовують родинні свята всі знають, що це їх квартира. Будь-яких претензії щодо права власності на цю квартиру ні у кого не було.

Зазначав, що у зв»язку із смертю ОСОБА_4 відповідачка наполягає на звільненні квартири АДРЕСА_3, а тому виник спір про право, у зв»язку з чим просить суд позов задовольнити.

Згідно уточненої заяви (а.с.36) представник позивача просив суд вважати померлу ОСОБА_4 ОСОБА_6, та уточнили дату смерті 13.03.2009 року.

В судовому засіданні представники позивача підтвердили суду позовні вимоги, обґрунтування викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити, додатково пояснюючи, що позивач також стверджує, що померла ОСОБА_6 писала розписки про отримання грошей за продаж спірної квартири позивачу у справі, але на жаль у позивача у справі було викладено особисті документи, в тому числі, і розписки написані ОСОБА_6, а тому не має можливості подати такі докази.

Представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з того, що згідно вимог Цивільного кодексу України, що набув чинності 01.01.2004 року, та його Прикінцевих та перехідних положень, договори купівлі продажу мають укладатися у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню, а також зазначав, що ніяких домовленостей між померлою дочкою відповідачки ОСОБА_6 та позивачем у справі у природі бути не могло, оскільки спірна квартира №210, будинку №3 б по вул. Тулузи у м. Києві, була надана ОСОБА_6, яка діяла в інтересах свого неповнолітнього сина, як пільговику, кошти за цю квартиру померла ОСОБА_6 не сплачувала, наміру продавати не мала, оскільки мала двох синів, один з яких був інвалідом дитинства і помер у 2007 році, а також має іншого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Представник відповідачів також зазначав, що померла ОСОБА_6, з 2007 року почала серйозно хворіти, перенесла декілька операцій, кошти на ці операції та подальше лікування збирали всі родичі, а також на лікування її померлого сина ОСОБА_5. Зазначав, що ОСОБА_6 була доброю та чуйною людиною, до останнього часу коли могла пересуватися працювала, у грошах на побутові потреби не потребувала. Зазначав, що позивач будучи родичем попрохав ОСОБА_6 тимчасово проживати у спірній квартирі, попрохав зареєструватися у цій квартирі, святкувати весілля та проживати разом із дружиною тимчасово. Зазначав, що ОСОБА_6 погодилася, оскільки розуміла, що молодій сім»ї краще буди проживати окремо від батьків. Дала згоду на тимчасове проживання позивача, погодилась на його реєстрацію у спірній квартирі для проведення телефонного зв»язку. Зазначав, що інших домовленостей щодо купівлі продажу на умовах зазначених позивачем домовленостей мід позивачем та ОСОБА_6 не було та її мати відповідачка ОСОБА_2 ніяких грошей від позивача не отримувала.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_7П, та ОСОБА_8 які повідомила суду, що перебували у спірній квартирі АДРЕСА_4, і були свідками приходу до квартири ОСОБА_6, яка отримувала кошти від позивача у справі, на фото та витяг із інформаційної мережі Інтернет ( а.с.70,71) зазначили що зображена жінка схожа на ОСОБА_6. У подальшому з»ясовано було у судовому засіданні, що на фото зображена стороння жінка.

У судовому засіданні були також допитані свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які повідомили, що були шоковані поведінкою позивача, що перебувати у близьких та тісних стосунках із сім»єю відповідачки та її померлою донькою ОСОБА_6, ще жодного разу не чули від останніх про намір продажу квартири АДРЕСА_3, зазначали, що померла ОСОБА_6 останнім часом хворіла разом із своїм сином, який теж помер, що всі родичі збирали гроші на лікування. Зазначали, що позивач у справі перебував деякий час за кордоном, матеріальної допомоги померлій ОСОБА_6 та її померлому сину ОСОБА_5 не надавав, окрім пошуку донара, у похованні померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 участі не приймав. Зазначали, що позивач у справі сам позичав гроші у своїх родичів для купівлі не дорого авто, а тому не мав грошей для оплати начебто купленої спірної квартири.

Суд заслухавши пояснення представників сторін у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2008 року( а.с.54) ОСОБА_6 визнано недієздатною.

Судом встановлено, що згідно довідки ф.3 (а.с.9), відомостей паспорта позивача ОСОБА_1 ( а.с.7), останній зареєстрований у квартирі №210, будинку №3 б по вул. Тулузи у м. Києві.

Судом встановлено, згідно письмових доказів (а.с.13,14,15,18) позивачу у справі ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 надходила поштова кореспонденція.

Судом встановлено, що згідно письмового доказу наданого позивачем (а.с.16,17) проекту договору про надання послуг електрозв»язку, позивач ОСОБА_1,зазначений стороною договору із зазначенням місця проживання у спірній квартирі АДРЕСА_3, але договір з його сторони не підписаний.

Судом встановлено, що згідно Інвестиційного договору №10-50 від 02.03.2000 року (а.с.8) померла ОСОБА_6, що діяла від свого імені та імені ОСОБА_5 виступала інвестором у фінансування будівництва спірної квартири АДРЕСА_3, та отримали свідоцтво про право власності на квартиру від 27.03.2000 року, майже через 25 днів ( а.с.63).

Судом встановлено, що з боку адвоката ОСОБА_13 було здійснено низку запитів до державних органів про витребування інформації щодо отримання відомостей про смерть ОСОБА_6 та відомостей щодо належності останній на праві власності майна (а.с. 61,62,64) у чому їй було відмовлено, такі докази були надані до суду представником відповідачів.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про смерть (а.с.73,74) ОСОБА_6, померла 13.03.2009 року, її син ОСОБА_5, помер 18.06.2007 року.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Правовідносини що виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України ( редакції 01.01.2004 року).

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельних ділянок, цілісних (єдиних) майнових комплексів, житлового будинку (квартири) та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається із матеріалів справі, встановлених обставин справи, позивачем у справі ОСОБА_1 та його представниками не надано суду жодного належного письмового доказу домовленості між ним та ОСОБА_6, щодо істотних умов усного договору купівлі продажу спірної квартири АДРЕСА_3.

Позивач у справі ОСОБА_1 та його представники не надали суду жодного належного доказу наявності між позивачем та ОСОБА_6, повного або часткового виконання договору купівлі-продажу спірної квартири.

Позивач у справі ОСОБА_1 та його представники не надали суду жодного належного доказу ухилення однієї із сторін договору з 2001 по 2009 рік щодо його нотаріального посвідчення.

А тому на думку суду із вищевказаних підстав, у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 206,208, 220,657 ЦК України, ст.ст. 3,10, 11, 57-61, 88,208-209, 212-215, 294,295 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі заяви на апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня його проголошення та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня подачі заяви на апеляційне оскарження, або у порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: Т.О. Величко