Червоноградський міський суд Львівської області
Справа № 2-2360/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Червоноградський міський суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Рака Л.C.

при секретарі Вороняку A.C.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Червонограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_1 про звернення стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що згідно договору № E|N388 від 19.02.2008 року про надання кредиту ОСОБА_1 позичила у позивача 75 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 12.02.2012 року з виплатою банку винагороди за користування кредитом в розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Суму кредиту зобовязана була повернути згідно умов договору. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання , згідно зазначеного договору , не виконала.

В забезпечення виконання кредитного договору був укладений договір іпотеки від 12.02.2008 року, згідно якому банку в іпотеку був переданий обєкт нерухомості, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка належить відповідачу - ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Умови кредитного договору відповідачем систематично порушувалися. Станом на 02.06.2010 року сума заборгованості за кредитом складає 47 980,73 доларів США. У звязку з порушенням умов кредитного договору, просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на квартиру , яка розташована вул.Набережна.25/55, в м.Червонограді Львівської області шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Також виселити відповідачів зі зняттям їх з реєстрації в вищезазначеній квартирі, та стягнути з останніх понесені ними судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що згідно графіку погашення кредиту ОСОБА_1 щомісячно повинна була сплачувати по 844,50 доларів США. Однак з 15.10.2009 року відповідач неналежно виконує свої зобовязання по кредитному договорі.

Оскільки позичальник допустив порушення грошових зобовязань більш як на 120 днів, на підставі п.6.6. кредитного договору їй був нарахований штраф, який становить 2283,29 доларів США, що і стало підставою для звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих штрафних санкцій.

На даний час відповідач виконує взяті на себе фінансові зобовязання. Штраф уже частково сплачений.

Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовних вимог не визнала та пояснила, що заборгованість виникла через тимчасові фінансові труднощі. На даний

час вона повністю погасила заборгованість , яка утворилася, і щомісячно вносить платежі згідно графіку погашення кредиту. Також нею частково сплачений нарахований їй штраф та повністю сплачені понесені банком судові витрати по даній справі.

Тому вважає, що немає підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі письмові документи суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено , що згідно договору № Е|№88 від 12.02.2008 року про надання кредиту ОСОБА_1 позичила у позивача 75 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 12.02.2012 року з виплатою банку винагороди за користування кредитом в розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом..

В забезпечення повернення кредитних коштів згідно договору іпотеки від 12.02.2008 року ОСОБА_1 (іпотекодавцем) в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» (іпотекодержателю) було передано квартира АДРЕСА_1.

Окрім того 12.02.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 були укладені договори поруки, згідно яких поручителі (ОСОБА_1

Я.В.,ОСОБА_3, ОСОБА_1Я.) зобовязалися відповідати із боржником солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в результаті неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту виникла заборгованість, яка на даний час частково погашена, та підтверджується оглянутими в судовому засіданні роздруківками. Невиплаченим залишається нарахований штраф в розмірі 2283,29 доларів США.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його і строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Як на підставу позову представник позивача послався на ст..33 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно п.21 договору іпотеки вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.15.7.1, 15.7.2, 15.9 цього договору відповідно до розділу V ЗУ «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог , Іпотекодержателя , що міститься в цьому договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах , Іпотекодержатель відповідно до ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмету іпотеки у порядку, передбаченому Постановою КМУ від 22.12.1997р., якщо інше не передбачено законодавством на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони домовились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 100% від його вартості. ( а вартість, зазначена у п.10 і складає 265 125,00 грн.). Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вищезазначеною в цьому пункті.

Відповідно до ст.ЗЗ ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки такрж виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Зі змісту ст.12 цього Закону вбачається, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов»язання, а лише в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Такої вимоги (лист, попередження тощо) щодо виконання основного зобов»язанняпредставником позивача не надано, і в матеріалах справи відсутня. А тому позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно згідно ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку» безпідставні.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, на даний час відповідач виплачує кредит згідно графіку, однак залишається невиплаченим нарахований їй штраф в розмірі 2283,29 доларів США. Крім того, відповідач підтвердив, що йому відомо про суму заборгованості, проти стягнення якої вона не заперечує, а проти звернення стягнення на предмет іпотеки заперечуває.

Більше того, вартість зазначеної квартири не встановлена, а договірна ціна між сторонами щодо вартості предмету іпотеки може враховуватись при зверненні стягнення в позасудовому порядку, про що зазначено в п.21 договору іпотеки.

Крім цього, вимоги з посиланням на ст.39 ЗУ «Про іпотеку» щодо звернення стягнення шляхом продажу будь-яким іншим способом з іншою особою-покупцем не доведені.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки передчасні і задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відтак безпідставні вимоги позивача щодо виселення відповідачів із спірного жилого приміщення.

Також як передбачено, п.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Аналогічна норма передбачена в договорі поруки від 12.02.2008 року.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід стягнути солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 2283,29 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 18 174,98 грн.

Керуючись ст.ст.10, 60.212, 215, 224 - 226 ЦПК України, 526, 527, 530, 589, 590, 591,1050, 1054 ЦК України , Закон України «Про іпотеку», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк" суму штрафу від суми заборгованості по кредитному договору станом 02 червня 2010 року 2283 (дві тисячі двісті вісімдесят три) долари США 29 центів, що еквівалентно 18174 ( вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 98 коп. зо офіційним курсом КБУ станом на дату розрахунку.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

СУДДЯ Л.С.Рак