Справа №22ц-1112/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Гулид Р.М.
Категорія: 45 Доповідач:ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Шандри М.М., Курій Н.М.,

при секретарі: Глинський О.А.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4,

та адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 травня 2009 року та додаткове рішення того ж суду від 14 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ОСОБА_6, третьої особи Романівської сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 22.05.2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки ОСОБА_4 -знести металеві стовпці, привести межі земельної ділянки суміжного користування до будівельних норм та правил і абрису суміжного землекористування сторін.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 - 500грн. понесених витрат при наданні правової допомоги і 500 грн. заподіяної моральної шкоди внаслідок самовільного неправомірного втручання на територію сусіднього землекористування.

Додатковим рішенням від 14.12.2009 р. доповнено рішення суду від 22.05.2009 р. наступним змістом:

Постановлено вважати, що межі присадибної земельної ділянки ОСОБА_4, по абрису №153 від 19.05.2009р., по лінії між літерами «Б»-«В» довжиною становить 38,2м., між літерами «В»-«Г» - 35м. та між літерами «Г»-«Б» - 23м., загальною площею 0,0426га.;

а присадибна земельна ділянка ОСОБА_6, по абрису №153 від 19.05.2009р., між літерами «А»-«Б», довжиною 11,25м., між літерами «А»-«Д», довжиною 30,75м., між літерами «Д»-«Г», довжиною 14,25м., загальною площею 0,03га.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_6 звільнити самовільно захоплену частину земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,0016га. (23х0,7м), яка знаходиться на межі суміжного землекористування сторін за абрисом №153 від 19.05.2009р. по лінії між літерами «Б»-«Г» та відновити там демонтовану межову огорожу.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3

В апеляційні скарзі вказує, що не відповідає дійсності твердження суду про те, що він чинив перешкоди позивачці в користуванні земельною ділянкою.

Оскільки виник спір в користуванні суміжними земельними ділянками ОСОБА_4 і ОСОБА_6, суду слід було призначити по справі судову землевпорядну експертизу з питанням чи було з його сторони захоплення частини земельної ділянки позивачки. В залежності від висновків експертизи вирішувати судовий спір.

В матеріалах справи відсутні докази про завдання позивачці матеріальної і моральної шкоди. Немає підтвердження, що за надання юридичної допомоги позивачка сплатила адвокату 500 гривень (угода, квитанція).

В апеляційні скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги,пояснення ОСОБА_4 на заперечення апеляційної скарги,перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна не підлягає задовленню з таких підстав.

Встановлено, що в квітні 2008 року позивач звернулася з позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної та моральної шкоди з посиланням на те, що відповідачі вийшли за межі відведеної їм земельної ділянки, незаконно самовільно захопили частину її присадибної ділянки площею 0,0032га, зламали дерев'яну огорожу, викопали кущі малини та смородини, зрізали плодове дерево, встановили два металеві стовпці, викопали рів вздовж спільної межі на її земельній ділянці. Неодноразові звернення до відповідачів та сільської ради звільнити ділянку результату не дали. Просила суд постановити рішення, яким зобов'язати відповідачів звільнити самовільно захоплену присадибну ділянку площею 0,0032га, демонтувати металеві стовпці, відновити огорожу та загорнути рів. Просила стягнути з відповідачів спричинену матеріальну шкоду у сумі 1003грн. 60 коп., 1500грн. моральної шкоди та 500грн. витрат на правову допомогу.

З оглянутих в судовому засіданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом АВР№523726, реєстраційного посвідчення та технічного паспорта від 22.06.2001р. встановлено, що позивач є власником житлового будинку по вул. Зелена, 10 в с. Селиська Перемишлянського району є ОСОБА_4

Відповідно до абрису земельних ділянок сторін складеного Романівською сільською радою №153 від 19.05.2009р., за житловим будинком ОСОБА_4 рахується земельна ділянка загальною площею 0,0426га та відповідно за житловим будинком ОСОБА_6 - земельна ділянка загальною площею 0,03га. Це ж встановив суд при огляді на місці земельних ділянок.

За змістом ч.2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Таким чином, зібрані і досліджені в судовому засіданні докази дали суду підстави прийти до висновку, що відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 чинились перешкоди ОСОБА_4 у користуванні належною їй частиною земельної ділянки, а саме: було зламано дерев"яну огорожу, викопано з її присадиби кущі малини та смородини, зрізано плодове дерево, встановлено два металеві стовпці, викопано стічний рів вздовж спільної межі на земельній ділянці позивачки, на що згоди остання не давала.

В судовому засіданні факт знесення огорожі позивачки та встановлення стовпців відповідачами спростований не був. Під час розгляду справи, самовільно викопаний земляний рів відповідачем був засипаний через визнання неправомірності своїх дій.

В той же час, позивачка не представила і не подала на розгляд суду жодних документальних доказів чи квитанцій, щодо вартості кущів та дерев знищених на її ділянці відповідачами, тому суд відмовив у відшкодуванні цієї шкоди.

За таких обставин, суд прийшов до вірного висновку, що позов слід задоволити частково та зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою позивачці, шляхом звільнення самовільно захопленої частини земельної ділянки ОСОБА_4 площею 0,0016га. (23х0,7м), яка знаходиться на межі суміжного землекористування сторін за абрисом №153 від 19.05.2009р. по лінії між літерами «Б»-«Г» та відновити там демонтовану межову огорожу.

В додатковому рішенні суд вказав межі цих присадибних земельних ділянок.

Покликання апелянта на те, що він шкоди не вчинив та межі встановив у відповідності до рішення Романівської сільської ради про розмежування земельних ділянок, не заслуговують на увагу, як голослівні та спростовані вищевказаними доказами.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачами витрат на правову допомогу, суд вірно виходив з того, що позивач такі понесла, т.я. в справі приймав участь її захисник ОСОБА_7і були понесені витрат на правову допомогу.

Покликання апелянта про безпідставність висновків суду в цій частині не заслуговують на увагу, т.я. витрати на правову допомогу доведені договором про надання правових послуг від 19.05. 2008 року (а.с. 69).

При вирішенні питання про відшкодування заподіяної ОСОБА_4 моральної шкоди відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6, суд прийшов до висновку, що такий підлягає до часткового задоволення, однак в межах дійсно доведених вимог за матеріалами справи.

Проте суд не врахував, що ОСОБА_6 не ламала дерев"яну огорожу позивачки, не викопувала з її присадиби кущі малини та смородини, не зрізала плодове дерево, та не встановлювала два металеві стовпці, а тому не було підстав на стягнення з неї моральної шкоди.

ОСОБА_4 в засіданні судової колегії ствердила, що немає претензій до ОСОБА_6 щодо стягнення моральної шкоди.

Таким чином рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди слід скасувати та постановити нове рішення та в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

В той же час слід стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

В іншій частині рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст.15, 373, 1166,1167 ЦК України, 103-105 Земельного кодексу України,ст.ст. 10, 60, 212, п.1 п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 314 ст. 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 травня 2009 року в частині відшкодування моральної шкоди скасувати та постановити нове рішення .

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь» ОСОБА_4 - 500 грн. заподіяної моральної шкоди.

В решті частині рішення суду та додаткове рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді: