АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Бондаревської С.М.

Суддів: Панченка О.О., Триголова В.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави

на постанову Київського районного суду м. Полтави від ЗО березня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави про визнання дій неправомірними та зобовязання здійснити перерахунок і нарахування пенсії відповідно до діючого законодавства України , -

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду ,-

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду м. Полтави від ЗО березня 2010 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано відмову Управління пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві за вих. №21/3-02 від 03.02.2010 р., в здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 та її нарахування в цілому, протиправними.

Зобовязано Управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві з 01.01.2007 р. здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та провести відповідні виплати недотриманої пенсії за результатами даного перерахунку.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, оскільки не враховано, що органи Пенсійного фонду вправі здійснювати виплати лише у межах коштів, отриманих з Державного бюджету України.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Згідно ч.іст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи і встановлено судом, позивач є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інвалід III групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків вказаної аварії і йому призначена пенсія відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включав право на забезпечення їх у разі повної, часткової або шмчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації вказаного конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи закріплені в Законі України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ч. 4 ст. 50 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796 від 28.02.1991 р. розмір пенсії для інвалідів щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчими по III групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком. А згідно ст. 50 цього Закону, даним особам також має бути призначена додаткова пенсія у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Законами України «Про державний бюджет на 2007 р.» та «Про державний бюджет на 2008 р.», були внесенні зміни до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно даних змін, відповідно до зазначеної ст. 54 в новій редакції, у всіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено звязок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими по III групі інвалідності 180 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. А відповідно до вказаної ст. 50, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, у розмірах: інвалідам III групи 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 92 Основного Закону передбачено, що виключно законами встановлюються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. А згідно ст. 21 цього Основного Закону, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

Тому, рішеннями Конституційного суду України № 6-рп від 09.07.2007 р. та № 10-РП від 22.05.2008 р. визнано неконституційними положення Законів України «Про державний бюджет на 2007 р.» та «Про державний бюджет на 2008 р.», якими були внесенні зміни до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, на час призначення пенсії Управлінням пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві, у Позивача існувало право на отримання пенсії у розмірі, не менше, ніж 6 мінімальних пенсій за віком, що передбачено ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії в розмірі, встановленому в ст. 50 цього Закону, зокрема по інвалідам III групи в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Зі змісту ст.ст. 50, 54 вказаного Закону, випливає, що під час визначення розміру пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, за основу її нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

Законом України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не встановлено розміру мінімальної пенсії за віком. Однак розмір мінімальної пенсії за віком встановлений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір, не має.

Відповідно до ч. 7 ст. 11 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Тому, місцевий суд, розглядаючи справу в порядку адміністративного судочинства, обґрунтовано не взяв до уваги положення ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених цим Законом. Оскільки наявність такої норми, за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком, не є підставою для відмови в реалізації Позивачеві конституційної гарантії та права на отримання пенсії за шкоду, заподіяну його здоровю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст.ст. 50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що при нарахуванні пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок із Чорнобильською катастрофою, він правомірно керувався Постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 р. № 654, частиною 1 якої встановлені доплати до пенсій і після їх здійснення, розмір основної пенсії, зокрема по III групі інвалідності має становити не менше 980 грн. Тим самим, дана постанова істотно звужує зміст та обсяг існуючих прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, встановлених законами України, що суперечить ст. 22 Конституції України.

До такого ж самого звуження змісту існуючих прав призводить і Постанова Кабінету Міністрів України «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від

28.05.2008р. № 530, адже в ній зазначено, що особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, відповідно др Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність: 1) тим, що належать до категорії 1: інвалідам III групи 15 відсотків.

Посилання відповідача на ч. 5 ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначається Кабінетом Міністрів України, суд правомірно не визнав обґрунтованим, оскільки надання законодавцем такого права Кабінету Міністрів України не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав Позивача, встановлених цим же Законом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд дійшов вірного висновку, що при визначенні розміру пенсії Позивачеві, застосуванню підлягають ст.ст. 50, 54 ч. 4 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням визначення поняття мінімальної пенсії за віком ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не Постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів держаного бюджету» № 1 від 03.01.2002 р., «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 р. № 654 та «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» від 28.05.2008 р. №530.

При розрахунку пенсії, передбаченої статтями 50, 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», застосовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, який установлюється у законі про Державний бюджет на відповідний рік. Закон України «Про державний бюджет на 2010 рік» не прийнятий, однак ст. 2 Закону України "Про встановлення прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати від 20.10.2009 р. № 1646-VI.

Згідно ч. З ст. 67 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону № 231 від 05.10.2006 р., у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоровю особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсії приймається районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів. Тому, Управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві є належним відповідачем у даній справі, оскільки позивач проживає саме в цьому районі.

Згідно ст. 19 Конституції України, пенсійний фонд має нараховувати пенсію дотримуючись в першу чергу Конституції України, Законів та підзаконних нормативно-правових актів, які не суперечать законодавчим актам, що мають вищу юридичну силу, дотримуючись при цьому ст. 8 Основного Закону щодо верховенства права та застосування Конституції як норми прямої дії. Тобто, такий обовязок наступає у субєкта владних повноважень, з моменту виникнення на це права у пенсіонера, не залежно від його звернення із заявою, оскільки Конституція та закони мають дотримуватись не за заявою особи, а відповідно до зазначених норм Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст.46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Також статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. А згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується пенсію, виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Встановлено, що нарахування пенсії здійснювалось невірно і фактично позивачу мав бути нарахований інший розмір пенсії, однак з вини відповідача дана пенсія не була виплачена, тому її виплата за минулий період має здійснюватися без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, правильним є висновок суду про необхідність зобовязати Управління пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві з 01.01.2007 року здійснити перерахунок пенсії призначеної Позивачеві в розмірі, передбаченому ст. 50 та ст. 54 Закону України «Про соціальний статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», провівши обчислення пенсії в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з положень ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Також, суд вірно прийшов до висновку, що дії відповідача, а саме нарахування пенсії здійсйбне Позивачу, як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду III групи, захворювання якого повязане з ліквідацією наслідків вказаної аварії, слід визнати протиправним.

Окрім того, вірно встановлено, що є протиправною і відмова Відповідача у здійсненні позивачеві перерахунку призначеної йому пенсії, викладена в листі за вих. № 21/3-02 від 03.02.2010 р.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Постанова місцевим судом ухвалена з додержанням вимог матеріального й процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від ЗО березня 2010 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді:

КОПІЯ ЗГІДНО: