Справа № 2-790/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року м. Золочів

Золочівський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді Левика Я.А.,

при секретарі Гавришків М.І.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, СГІРФО Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області про надання дозволу на тимчасові поїздки за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 з участю третіх осіб органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, СГІРФО Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, у якому, уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги просила: визнати відмову відповідача у дачі дозволу на тимчасові виїзди за кордон неповнолітніх ОСОБА_3В ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 13.02.2009 року безпідставною; надати їй дозвіл без згоди батька ОСОБА_2 оформити документи через СГІРФО Франківського ЛМУ УМВС України у Львівській області для тимчасових виїздів за межі України згаданих неповнолітніх, а, також, надати їй дозвіл на тимчасові виїзди за кордон із згаданими неповнолітніми без згоди їх батька ОСОБА_2 В обґрунтування позову у заяві та під час судового розгляду зазначила, що 23.12.2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. На даний час їх шлюб рішенням Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2010 року розірвано за позовом відповідача. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, які на даний час проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач пішов проживати окремо від них 15.06.2010 року та між ними склалися вкрай напружені стосунки. Відповідач участі у вихованні чи утриманні дітей не бере. В утриманні та вихованні дітей більше допомагають родичі ніж відповідач. Жодного разу відповідач до дітей з червня місяця не прийшов, жодних коштів чи речей дітям не передав. Аліменти, визначені знов же ж рішенням Франківського районного суду м.Львова від 3.11.2010 року на її утримання та утримання дітей не сплачує, оскільки оскаржив вказане рішення. Натомість старається чимось нашкодити їй та дітям, зробити наперекір. Так, її рідний брат, дружина якого є хресною матірю одного із синів, а саме ОСОБА_3, проживає у ОСОБА_5 та на свята і у літку вона має намір разом з дітьми поїхати до них у гості, на відпочинок. Хоче, щоб діти побачили, щось нове, поспілкувались із своєю ріднею. Крім цього, братова дружина вагітна і має невдовзі, у лютому 2011 року народити дитину і вона має намір поїхати на хрестини з дітьми. Проте відповідач згоди на її виїзд з дітьми за кордон не дає, жодним чином вказаного не пояснює. Фактично робить це безпідставно з метою нашкодити їй. Вважає, що така відмова відповідача у дачі згоди на виїзд дітей за кордон суперечить їх правам та інтересам, перешкоджає, зокрема їм спілкуватись із своїми близькими родичами, повноцінно розвиватись. Враховуючи наведене просила позов задовольнити.

Відповідач, позов визнав частково, пояснив, що не заперечує проти того, щоб відповідач виїхала з дітьми за кордон до родини, проте згідний лише на тимчасові поїздки дітей з дружиною за кордон і лише після того як він огляне відповідні документи, крім цього вказані поїздки повинні бути не на тривалий час. Він і до того не заперечував проти виїзду їх за кордон, проте вимагав у позивача огляду документів, які вона буде оформляти (оскільки переживає, щоб позивач не вивезла дітей на постійно за кордон), вона йому у цьому відмовила і він відмовився дати згоду на виїзд дітей у нотаріуса. Він не оспорює того, що брат позивача проживає у ОСОБА_5 і його дружина є хресною їх сина і дітям необхідне спілкування з ними. Він дійсно з червня 2010 року не проживає з позивачем та дітьми та до них не навідується, коштів на утримання не надає без рішення суду, проте вказане має місце через ту конфліктну обстановку, яку створює йому позивач та члени її сімї, а саме породжують сварки, скандали коли він приходить. Він дійсно оскаржив рішення про стягнення аліментів з нього на утримання дітей та позивача, проте лише в частині утримання позивача. Він сам подав позов про розірвання шлюбу, оскільки вони майже усе своє подружнє життя конфліктували і не могли знайти спільної мови. Просив позов задовольнити частково.

Представники третіх осіб у судове засідання не зявиися.

До суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, у якому вказаний орган вказав про те, що вони підтримують позов.

Від третьої особи СГІРФО Франківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області до суду надійшов лист з проханням про розгляд справи у відсутності їх представника.

А тому розгляд справи було проведено у відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити.

Із пояснень осіб, що беруть участь у справі, копії свідоцтва про шлюб Серія І-СГ №043050 від 23.12.2006 року, свідоцтв про народження ОСОБА_4 Серія 1-СГ №193823 від 25.02.2009 року та ОСОБА_3 Серія 1-СГ №098466 від 10.07.2007 року, довідки ЛКП «Південне» №1830, рішення Франківського районного суду м.Львова від 3.11.2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, рішення Франківського районного суду м.Львова від 23.12.2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, вбачається, що у сторін за час перебування їх у шлюбі з 23.12.2006 року по 23.12.2010 року, народилося двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, які на даний час проживають із позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дітей та вихованні дітей не бере з червня 2010 року, з часу коли сторони проживають окремо. Крім цього, відповідачем оскаржено згадане рішення про стягнення аліментів.

Позивач, як вбачається із пояснень сторін; листа Франківської районної адміністрації ЛМР від 21.10.2010 року №35-2696; свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1-ЖД №005613; скороченої копії свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_7 а ОСОБА_8 від 3.01.2006 року; копії посвідки на проживання PL 0098688; копії свідоцтва таїнств хрещення і миропомазання від 15.07.2007 року; копії свідоцтва про народження позивача IV-СГ №338865, має намір виробити документи для тимчасових виїздів неповнолітніх дітей сторін за кордон з метою їх поїздок у ОСОБА_5 до її брата, його дружини, що є хресною матірю ОСОБА_3, з метою відпочинку дітей, спілкування їх з родичами, зокрема, з братом позивача, його дружиною. Такі поїздки вона планує здійснити на зимові свята та у літку.

Відповідач не заперечує проти вказаного, проте своєї згоди на виїзд дітей за кордон не дає, мотивуючи, що відповідач може виробити документи на постійний виїзд дітей за кордон, а, крім цього, він не згідний із довготривалими поїздками дітей за кордон з позивачем.

Відповідно до змісту ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Якщо дитина протизаконно позбавляється частини або всіх елементів своєї індивідуальності, Держави-учасниці забезпечують їй необхідну допомогу і захист для найшвидшого відновлення її індивідуальності.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, оскільки відповідач, батько неповнолітніх дітей сторін, безпідставно, зловживаючи своїми правами, не надає дозволу на тимчасові виїзди дітей сторін разом з матірю за кордон з метою відпочинку, спілкування з родиною та вироблення необхідних для цього документів, чим порушує їх права на свободу пересування, вільне залишення території України, повноцінний розвиток та спілкування з родиною.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст.ст. 7, 150, 154, 155 СК України, ст. 8 Конвенції про права дитини, ст.ст. 1-4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 313 ЦК України -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_2 у дачі дозволу на тимчасові виїзди за кордон неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставною.

Надати дозвіл на тимчасові виїзди за кордон неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матірю ОСОБА_1 без згоди батька ОСОБА_2 та оформлення необхідних для цього документів.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 8,5 грн. сплаченого нею судового збору, 120 грн. сплачених нею витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі сторонами апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, третіми особами в десятиденний строк з дня отримання його копії.

Суддя