06.12.10 ,
Апеляційний суд Херсонської області
Категорія 52 Доповідач : Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2010 року грудня місяця 06 дня колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Кузнєцової О.А.

Суддів : Приходько Л.А.

ОСОБА_2

при секретарі : Ляшенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства «ХерсонськИй суднобудівний завод» на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 серпня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

В березні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 01 грудня 2003 вона перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Херсонський суднобудівний завод» (далі ВАТ «ХСЗ»).

Згідно наказу №77-к від 01 лютого 2010 року її звільнено з роботи з посади машиніста портального крана 5 розряду кранівника ГОСП «Херсонсудносервіс» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням чисельності, штату працівників.

Вважає, що звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, а саме ч.3 ст.184 КЗпП, оскільки вона є одинокою матір»ю, а тому не могла бути звільнена з ініціативи власника.

Просила суд визнати нечинним та скасувати наказ №77-К від 01 лютого 2010 року; поновити її роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7991грн.97коп. з 01.02.2010р. по 26.08.2010р.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі; стягнути з ВАТ «ХСЗ» негайно на її користь заробітну плату за 1 місяць.

Рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 26 серпня 2010 року позов задоволений, ухвалено визнати незаконним та скасувати наказ №77-К від 01 лютого 2010 року ВАТ «Херсонського суднобудівного заводу» про звільнення ОСОБА_3 за п.1 ст.40 КЗпП України, у зв»язку з скороченням штату працівників.

Поновлено її на посаді машиніста крана портального ВАТ «ХСЗ» ГОСП «Херсонсудносервіс».

Стягнуто з ВАТ «ХСЗ» на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого по 26 серпня 2010 року у розмірі 7991грн.97коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2010 року виправлено описку щодо дати ухвалення рішення на 27 серпня 2010 року.

В апеляційній скарзі ВАТ ХСЗ просить рішення суду скасувати, посилаючись на допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3, погодившись із рішенням суду, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 з 01 грудня 2003 року працювала у відповідача підсобною робочою 1 розряду, а з 29 січня 2009 року на посаді машиніста крану (портального) 5 розряду.

Відповідно до наказу №575 ВАТ «ХСЗ» від 17 грудня 2009 року було прийнято рішення про скорочення штату працівників заводу, в тому числі, машиністів крану (портального) 5 розряду.

21 січня 2010 року ОСОБА_3 була письмово попереджена про наступне скорочення штату. При цьому, як свідчить дане попередження, позивачка відмовилась перейти на іншу запропоновану роботу, а також у поданій того ж дня заяві просила вирішити питання про її звільнення з роботи до сплину двохмісячного строку попередження про звільнення. (а.с.22, 16).

Згідно протоколу №195 від 28 січня 2010 року президія первинної профспілкової організації ВАТ «ХСЗ» надала згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_3 (а.с.8).

Відповідно до наказу ВАТ «ХСЗ» №77-к від 01 лютого 2010 року ОСОБА_3 звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку із скороченням штату працівників.

Задовольняючи позовні вимоги частково та поновлюючи позивачку на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є матір»ю неповнолітньої ОСОБА_4»ї, ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб з батьком якої розірвано у 1998 році і яка проживає з позивачем, а тому згідно з вимогами ст.184 КЗпП України є одинокою матір»ю й не може бути звільнена з роботи з ініціативи роботодавця.

Проте, погодитися з даним висновком суду неможна.

Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов»язковим працевлаштуванням.

Як роз»яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів», одинокою матір»ю є жінка, яка не перебуває в шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблений в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама.

Розглянувши справу по суті заявлених вимог, суд в порушення вимог ст.213, 214 ЦПК України не вирішив питання, чи самостійно ОСОБА_3 виховує і утримує дитину і чи є вона одинокою матір»ю у розумінні наявності у неї переважного права залишення на роботі з підстав визначених ст.184 ч.3 КЗпП України.

Згідно зі ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав і виконання обов»язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

В суді апеляційної інстанції позивачка не заперечувала, що з часу розірвання шлюбу з батьком дитини, останній допомагає їй в утриманні доньки, сплачуючи відповідні аліменти.

Оскільки батько неповнолітньої ОСОБА_4»ї щомісячно на користь позивачки сплачує аліменти, а отже, бере участь в утриманні неповнолітньої дочки, то за таких обставин суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачка підпадає під категорію одинокої матері і не може бути звільнена з роботи в порядку п.1 ст.40 КЗпП України.

З огляду на наведене та враховуючи, що звільнення ОСОБА_3 було проведено відповідно до вимог діючого законодавства про працю, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 40, 184 КЗпП України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 серпня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :