Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1491/10
РІШЕННЯ

Іменем України

15.06.2010 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Ковальчук Л.М.,

при секретарі: Гуменній Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та відшкодування збитків, посилаючись на те, що 23 червня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики. Відповідно до умов договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність гроші в сумі 60800 грн., що на момент підписання цього договору становило 8000 доларів США за курсом НБУ. Вказану суму коштів позичальник за умовою Додаткового договору до Договору позики від 23 жовтня 2009 року зобовязаний був повернути не пізніше 23 листопада 2009 року. Для забезпечення виконання зобовязання за Договором позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір застави. Предметом застави є рухоме майно, а саме автомобіль марки Nissan, модель Almera Classic, 2007 року випуску. вищезазначений автомобіль належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за номером АІС 185838, виданого Києво-Святошинським МРЕВ 11 квітня 2008 року.

По закінченню терміну повернення позики Позичальник не виконав свої зобовязання за договором. На неодноразові звернення Позикодавця щодо повернення боргу Позичальник відповідав обіцянками, які не виконував. На момент звернення його до суду позичальник так і не виконав своїх зобовязань за Договором позики. Борг позичальника за Договором позики перед Позикодавцем становить 60800 грн. Позикодавець відповідно до умов договору позики в разі, якщо Позичальник не поверне гроші, що позичив, до вказаного терміну, має право предявити цей Договір до стягнення. Відповідно до умов п. 5.1. Договору застави Заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави. За умовами п. 3.1. Договору застави Заставодержатель має право вимагати від Заставодавця відшкодування збитків, завданих у звязку з невиконанням або неналежним виконанням умов цього Договору.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України „Про відповідальність за своєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Національний банк України постановою від 12 червня 2009 року № 343 „Про регулювання грошово-кредитного ринку установив з 15 червня 2009 року облікову ставку в розмірі 11% річних.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: сума боргу х подвійна ставка НБУ х кількість днів прострочених/100%=?/365 днів, а саме 60800х22х78/100=1043328,00/365=2858 грн. 43 коп.

Невиконання боржником своїх зобовязань за Договором позики призвело до суттєвих змін його фінансового стану, що негативним чином позначилось на його психологічному стані, що виражається пригніченням настрою, поганим самопочуттям та розладом сну, а також призвело до зниження його престижу і ділової репутації в суспільстві. Для відновлення попереднього психологічного стану йому потрібен час та зусилля. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 30000 грн., що цілком відповідає вимогам розумності та справедливості.

Ним також понесені судові витрати по сплаті ІТЗ в сумі 120 грн. та оплату судового збору в сумі 936 грн. 58 коп., а також витрати в сумі 8000 грн. на надання правової допомоги, які підтверджуються Договором №2/10 від 9 лютого 2010 року про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути ОСОБА_2 на його користь 60800 грн. суми боргу, 2858,43 грн. пені, 30000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., 936 грн. 58 коп. судового збору та 8000 грн. витрат на надання правової допомоги.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши в сукупності показання свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з частково наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що за Договором позики від 23 червня 2010 року ОСОБА_1 передав, а позичальник ОСОБА_2 прийняв у власність гроші до підписання цього договору в сумі 60800 грн., що на момент підписання цього договору становить еквівалент 8000 доларів США., які ОСОБА_2 зобовязався повернути у готівковій формі ОСОБА_1 не пізніше 23 липня 2009 року. Якщо Позичальник не поверне гроші, що позичив, до вказаного терміну, позикодавець має право предявити цей договір до стягнення.

Відповідно до умов Додаткового договору до Договору позики від 23 червня 2009 року абзац другий договору позики змінено та викладено в наступній редакції, згідно якої позичальник зобовязався повернути у готівковій формі ОСОБА_1 не пізніше 23 серпня 2009 року вказаний вище борг.

Відповідно до умов Додаткового договору до Договору позики від 23 червня 2009 року абзац другий договору позики змінено та викладено в наступній редакції, відповідно до якої ОСОБА_2 зобовязався не пізніше 23 листопада 2009 року повернути вказаний борг ОСОБА_1

Згідно укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 23 червня 2009 року Договору застави цим Договором забезпечується виконання Заставодавцем своїх зобовязань перед Заставодержателем, що випливають з Договору позики від 23 червня 2009 року, за яким Заставодавець одержав від Заставодержателя позику в розмірі 60800 грн., що на момент підписання цього договору становить еквівалент 8000 доларів США. Предметом застави є рухоме майно, а саме автомобіль марки Nissan, модель Almera Classic, 2007 року випуску. Вищезазначений автомобіль належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за номером АІС 185838, виданого Києво-Святошинським МРЕВ 11 квітня 2008 року. Сторони оцінили предмет застави в розмірі 60800 грн.

За Договором відповідального зберігання від 23 червня 2009 року ОСОБА_1, як зберігач, та ОСОБА_2, як поклажодавець, уклали цей договір, в порядку та на умовах якого за свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АІС 185838 поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього Договору автомобіль марки Nissan, модель Almera Classic, 2007 року випуску.

Однак, як пояснив представник позивача у судовому засіданні відповідач до даного часу добровільно борг не повернув. Сам відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що борг позикодавцю ОСОБА_1 особисто не повертав.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті зобовязання по поверненню коштів за договором позики від 23 червня 2009 року, а тому позов підлягає задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути 60800 грн.

Посилання відповідача ОСОБА_2 та показання свідка ОСОБА_5 на ту обставину, що кошти за договором позики частково поверталися до приватного підприємства „Автомир-А, не можуть бути доказом повернення суми боргу, оскільки договір позики укладався відповідачем ОСОБА_2 з ОСОБА_1, а не з приватним підприємством „Автомир.

Також відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягають 5400 грн. наданих послуг за зберігання автомобіля з 24 листопада 2009 року по 21 травня 2010 року, відповідно до укладеного Договору відповідального зберігання від 23 червня 2009 року

Заявлені вимоги позивача про стягнення з відповідача 2858 грн. 43 коп. пені відповідно до Закону України „Про відповідальність за своєчасне виконання грошових зобовязань, не можуть бути задоволені судом, оскільки вони не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Суд не вбачає також правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 662 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи слід стягнути з відповідача на користь позивача у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

З наявного у матеріалах справи Договору № 2/10 про надання юридичних послуг між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 сплатив 8000 грн. за надання юридичних послуг. Однак суду не надано доказів, що правова допомога ОСОБА_9 надавалась адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а тому заявлені вимоги про стягнення правової допомоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, Закону України „Про відповідальність за своєчасне виконання грошових зобовязань, ст. ст. 60, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60800 грн. суми боргу за договором позики, 5400 грн. витрат на утримання заставного майна, а також понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 662 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У решті позову відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга може бути подана протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Ковальчук Л.М.