Лановецький районний суд Тернопільської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2010 року

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сарновського В.Я.,

при секретарях Колесніку С.В., Василишин Н.О,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ланівці цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за участі третьої особи на стороні відповідачів приватного нотаріуса ОСОБА_5, про перевід прав покупця в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, скасування державної реєстрації права власності на цю квартиру та визнання права власності на неї,

а також зустрічним позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за участі третьої особи без самостійних вимог відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ, про поділ спільно нажитого майна, усунення перешкод в користуванні квартирою та визнання права власності на неї,

В С Т А Н О В И В :

29 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про скасування договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого 17 липня 2007 року приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу ОСОБА_5; анулювання реєстрації даної квартири на імя ОСОБА_2 в Лановецькому районному бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 19573303 від 19 липня 2007 року; визнання права власності на дану квартиру за позивачем і стягнення в її користь судових витрат.

18 листопада 2009 року відповідач ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні подала зустрічний позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у якому просила в задоволенні первісного позову відмовити; зобовязати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні та володінні квартирою №27 в будинку №17 по вул. Новосілка в м. Ланівці (далі за текстом спірна квартира) і зобовязати відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ зняти з реєстрації проживання ОСОБА_1 в даній квартирі; провести поділ спільного майна подружжя, збільшивши її частку у спірній квартирі до 75 відсотків; припинити право ОСОБА_2 на частку у спірній квартирі і стягнути з неї в його користь 2853,16 гривень грошової компенсації його частки; визнати за ОСОБА_3 право власності на спірну квартиру в цілому.

В ході розгляду справи, 29 квітня 2010 року, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 змінила та уточнила свої позовні вимоги, подавши позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у якій просила перевести права покупця за договором купівлі-продажу спірної квартири від 17 липня 2007 року з ОСОБА_2 на неї, ОСОБА_1; анулювати реєстрацію даної квартири за реєстраційним номером 19573303 від 19 липня 2007 року на імя ОСОБА_2; встановити їй право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2007 року; стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 змінені позовні вимоги підтримала і пояснила що вона, перебуваючи за кордоном, у 2006 році за усною домовленістю передала своєму синові ОСОБА_2 7130 євро, щоб він купив для неї квартиру. Влітку 2007 року він уклав договір купівлі-продажу спірної квартири, проте покупцем у ньому вказав себе. Враховуючи, що дане майно було придбано за її кошти і для неї, позивач просить визнати її покупцем та власником спірної квартири, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за первісним позовом адвокат ОСОБА_6 позов ОСОБА_1 підтримав і просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а проти задоволення зустрічного позову заперечив у звязку з його безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_2 під час перебування з нею у шлюбі за їх спільні кошти було придбано спірну квартиру. При цьому, будь-яких домовленостей про підшукування квартири для ОСОБА_1 у них не було, а кошти отримані ОСОБА_2 від матері були використані ним на інші цілі. ОСОБА_1 було відомо про купівлю квартири на імя її сина, після укладення договору вона приїздила додому і претензій з цього приводу тоді не мала. Враховуючи, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя, про що було зазначено в договорі купівлі-продажу, а також, що після розірвання шлюбу на її утриманні залишилась дитина, ОСОБА_3 просить визначити її частку у спільному майні подружжя в розмірі 75 відсотків. Крім того, вона просить визнати за нею право власності на спірну квартиру в цілому і стягнути в користь ОСОБА_2 вартість його частки в сумі 2853,16 грн., мотивуючи тим, що спірна квартира є однокімнатною, поділу не підлягає і спільне проживання в ній не можливе. Також, ОСОБА_3 просить з метою усунення перешкод у користуванні нею спірною квартирою зобовязати відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ зняти з реєстрації проживання ОСОБА_1 у цій квартирі, мотивуючи тим, що вона як співвласник не давала згоди на її реєстрацію і тому така реєстрація є незаконною.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат ОСОБА_7 первісний позов не визнав і просив у його задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не доведені належними доказами. Зустрічний позов просив задовольнити з підстав, викладених у зустрічній позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов визнав повністю і пояснив, що його мати ОСОБА_1 передала гроші, щоб купити їй квартиру. Спочатку з ОСОБА_4 про купівлю квартири домовився його батько і чоловік позивачки - ОСОБА_8, але не зміг оформити договір через відсутність письмової згоди ОСОБА_1 Тоді він, у звязку з виїздом продавця на нове місце проживання за межі України і відсутністю належно оформленої довіреності від матері, за її усною згодою, уклав договір купівлі-продажу від свого імені та зареєстрував себе власником спірної квартири. Гроші, в сумі 10 тисяч євро, за придбану квартиру продавцю оплатив його батько ОСОБА_8 Зустрічний позов відповідач не визнав, мотивуючи тим, що за час шлюбу з ОСОБА_3 у їх сімї не було достатніх доходів для придбання спірної квартири і сплачені за неї кошти належали ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, проте подала посвідчені нотаріусом письмові пояснення про те, що позов ОСОБА_1 визнає, крім вимог про стягнення судових витрат, і просить його розглядати у її відсутності. Крім того, ОСОБА_4 у своїх поясненнях вказала, що влітку 2007 року у неї виникла необхідність виїзду з м. Ланівці і по цій причині вона шукала покупця для купівлі її квартири АДРЕСА_2. Через деякий час, до неї прийшли ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (чоловік та син позивачки ОСОБА_1І.). Вони оглянули квартиру і висловили намір її придбання для ОСОБА_1 Приблизно в середині липня вона досягла з ними домовленості по істотних умовах купівлі-продажу квартири і прибули до нотаріуса ОСОБА_5 В кабінеті нотаріуса були присутні чоловік позивачки ОСОБА_8 та його син ОСОБА_2 і йшла мова про укладення договору купівлі - продажу на ім'я ОСОБА_1, однак по причині її відсутності нотаріус відмовилася оформити на її ім'я договір. Вийшовши з кабінету нотаріуса вони порадились і зателефонували до позивачки ОСОБА_1, однак чи мали вони з нею розмову їй невідомо. Після цього ОСОБА_8 запропонував укласти договір купівлі - продажу на ОСОБА_2, що і було зроблено нотаріусом 17.07.2007 р. До підписання цього договору гроші їй особисто було передано ОСОБА_8 Крім квартири нею було продано інші цінні речі.

Приватний нотаріус ОСОБА_5, яка була залучена до участі в справі в якості третьої особи, в судовому засіданні пояснила, що для укладення договору купівлі-продажу 17 липня 2007 року до неї зявились ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та була присутня дружина покупця ОСОБА_3 Також нотаріус пояснила, що у звязку із спливом тривалого часу вона деталей процесу укладення угоди не пригадує і не виключає можливості надання попередніх консультацій з приводу укладення договору купівлі-продажу спірної квартири іншими особами, в тому числі ОСОБА_8 Проте, згідно договору від 17 липня 2007 року, спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя і продавцю їх передав саме ОСОБА_2, що сторони підтвердили, підписуючи даний договір. У випадку, якщо покупець стверджував би, що кошти є його особистою власністю і це підтвердила б його дружина, то про цей факт було б зазначено у договорі. А якби сторони повідомили, що гроші за придбану квартиру сплатив не покупець, то даного договору вона б не посвідчила.

Представник відділення паспортної та міграційної служби Лановецького РВ УМВСУ, яка була залучена до участі в справі в якості третьої особи, в судове засідання не зявився, заяв та клопотань від нього не надходило, хоча він належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників і покази свідків, дослідивши докази по справі, суд з'ясував наступні обставини.

17 липня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, який в той же день був посвідчений приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за номером 1705.

Згідно пунктів 1, 2 цього договору ОСОБА_4, яка у договорі іменується Продавець, передала за плату, а ОСОБА_2, який у договорі іменується Покупець, прийняв належну ОСОБА_4 квартиру номер 27, що знаходиться в будинку під номером 17 по вулиці Новосілка в місті Ланівці Тернопільської області. Продаж вчинено за 11412,64 гривень, які продавець одержав від Покупця ще до підписання цього договору. Продавець своїм підписом під цим договором підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру і одержання від Покупця грошей в сумі 11412,64 гривень.

З пунктів 7-9 договору вбачається, що продана квартира була передана ОСОБА_4 саме ОСОБА_2, як покупцю, і була прийнята ним.

В пунктах 6 і 13 договору ОСОБА_2 ствердив, що кошти за які придбається квартира, являються спільною сумісною власністю з дружиною ОСОБА_3, яка дає згоду на купівлю квартири, що підтверджується заявою, справжність підпису останньої на якій засвідчено приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу ОСОБА_5 17 липня 2007 року по реєстру за номером 1704. Вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків правочину, що укладається, нотаріусом сторонам розяснено, в тому числі правові наслідки укриття розміру дійсної продажної ціни відчужуваної квартири та зміст ст.ст. 57, 60, 62, 65, 97 Сімейного кодексу України.

На підставі вказаного договору, власником спірної квартири за реєстраційним номером 19573303 був зареєстрований ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15291591, виданим Лановецьким районним бюро технічної інвентаризації 19 липня 2007 року.

На момент укладення договору купівлі-продажу та реєстрації спірної квартири ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3, що слідує із змісту договору та підтверджується свідоцтвом про їх одруження, виданим Лановецькою міською радою 26 липня 2003 року, а також поясненнями сторін в судовому засіданні.

Статтями 60, 61 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Оцінюючи доводи сторін та подані ними докази, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, а в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В судовому засіданні не встановлено та не підтверджено належними доказами визначених законом обставин, що дають підстави для збільшення частки позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 Її пояснення та обставини, викладені в зустрічній позовній заяві є суперечливими. Зокрема, вона стверджує, що кошти для придбання спірної квартири були заощаджені за час перебування в шлюбі з ОСОБА_2, а отримані від його матері ОСОБА_1 кошти він використовував на своє навчання та ремонт житла. З пояснень ОСОБА_3 також слідує, що ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання їх сина. В той же час підставою для збільшення її частки у спільному майні ОСОБА_3 вказує те, що її колишній чоловік не дбав про матеріальне забезпечення сімї, не надає утримання їх дитині, приховував доходи і витрачав їх на шкоду інтересам сімї, що матеріалами справи не підтверджено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_3 слід визнати право власності на ? частину спірної квартири.

За змістом частин 2,4,5 статті 71 СК України, одному з подружжя присуджуються неподільні речі, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сторонами не було надано і в судовому засіданні не здобуто доказів того, що спірну квартиру неможливо поділити між колишнім подружжям, не визначено вартість часток, що їм належить, а призначену судом для вирішення цих питань будівельно-технічну експертизу ОСОБА_3 не оплатила, від її проведення відмовилась і коштів у розмірі грошової компенсації частки ОСОБА_2 на депозитний рахунок не внесла, судом встановлено, що частки подружжя у спірній квартирі є рівними, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за нею права власності на спірну квартиру в цілому та стягнення з неї в користь ОСОБА_2 грошової компенсації вартості його частки задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 з 6 жовтня 2009 року зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто у спірній квартирі, а фактично вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, і на протязі 2006-2010 років періодично тимчасово виїжджала за межі України, що слідує із змісту її позовної заяви та підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні, а також записом у будинковій книзі для прописки громадян, що мешкають АДРЕСА_3 по вул. Новосілка, та відмітками в закордонному паспорті громадянина України на імя ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Статтею 14 цього ж Закону встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, посадових та службових осіб з питань свободи пересування, вільного вибору місця проживання, реєстрації місця проживання чи місця перебування особи можуть бути оскаржені в установленому законом порядку.

Таким чином, питання про зняття з реєстрації членів сім'ї власника будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про втрату ними права користування жилим приміщенням, яке регулюється нормами Житлового і Цивільного кодексів (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Тобто, згідно положень вказаних законодавчих актів неможливо ухвалити рішення про зняття особи з реєстраційного обліку без вирішення у встановленому законом порядку з дотриманням положень ст. 11 ЦПК України питання про наявність чи відсутність у неї права користування жилим приміщенням.

Враховуючи, що у зустрічному позові таких вимог не заявлено, а підставою для зняття ОСОБА_1 з реєстрації проживання визначено порушення процедури проведення такої реєстрації і доказів оскарження та визнання у встановленому порядку незаконними дій посадових осіб при здійсненні цієї реєстрації по справі не встановлено, то позовні вимоги ОСОБА_3 в частині зобовязання зняти з реєстрації у спірній квартирі ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано допустимих та достатніх доказів того, що саме вона була стороною в укладеному 17 липня 2007 року договорі купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За змістом ст.ст. 628, 632, 638, 655 ЦК України сторони договору купівлі-продажу і ціна предмету цього договору є його істотними умовами, які зазначаються у договорі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, при вирішенні позовних вимог про перевід прав покупця за договором від 17 липня 2007 року, який був нотаріально посвідчений, факт укладення даного договору ОСОБА_1 і його виконання нею, як покупцем, може підтверджуватися лише письмовими доказами.

В пункті 12 постанови Пленуму верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними також зазначено, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У звязку з цим, суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 і ОСОБА_11 про те, що за спірну квартиру ОСОБА_8 продавцю було сплачено гроші, які належали ОСОБА_1 і вона була її покупцем.

Оцінюючи факт отримання відповідачем ОСОБА_2 в лютому-жовтні 2006 року коштів в сумі 7130 євро з рахунку 1559, що підтверджується випискою ПриватБанку по цьому рахунку, суд приходить до висновку, що він не є достатнім доказом того, що саме ОСОБА_1 передала вказані кошти і доручала придбати за них житло для неї та саме її кошти були сплачені у 2007 році за спірну квартиру.

Доводи позивача за первісним позовом про те, що відповідач ОСОБА_2 діяв у її інтересах і це є підставою для визнання її власником спірної квартири, суд також вважає необґрунтованими, оскільки з її пояснень слідує, що вона доручила придбання житла та передала грошові кошти для цього на підставі усної домовленості, що суперечить вимогам закону.

Відповідно до частин 2,3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів, не є представником. За змістом ст. 239 ЦК України лише правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно ч.1 ст. 245 форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. З урахуванням цього та вимог ст. 657 ЦК України укладення ОСОБА_2, за відсутності нотаріально посвідченого доручення від ОСОБА_1, договору купівлі-продажу спірної квартири від свого імені не призвело до набуття ОСОБА_1 права власності на це майно.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що оскільки позивачем за первісним позовом оспорюється договір від 17 липня 2007 року в тій частині, що дійсним покупцем за цим договором є вона, а не ОСОБА_2, вказана обставина є істотною умовою договору та не може бути встановлена на підставі показів свідків, а письмових доказів на підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 не надала, тому її вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Суд не бере до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що йому не було розяснено правових наслідків укладеного ним договору купівлі-продажу, оскільки вони суперечать встановленим обставинам справи і спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема договором купівлі-продажу від 17 липня 2007 року. Крім того, суд вважає, що помилка сторони договору внаслідок її власного недбальства чи незнання закону не є підставою для визнання недійсним належним чином укладеного правочину чи його окремих частин.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що первісний позов задоволенню не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити у частині визнання права на рівну частку у спільному майні подружжя, то в даному випадку судові витрати позивача за зустрічним позовом в сумі 4234,12 гривень підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 пропорційно в сумі 2117,06 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218, 237, 245, 628, 632, 638, 655, 657 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, постановою Пленуму верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9, ст.ст. 10, 11, 58,59, 60, 61, 212, 213, 214, 215, 216 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 2117 (дві тисячі сто сімнадцять) гривень 06 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог за зустрічним позовом відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Сарновський В.Я.