Справа №22-ц-4743 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Шосткинської міжрайонної прокуратури

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2007 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Шосткинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2007 р. позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будинок № 22 по вул. Гайдара в м. Шостка Сумської області з надвірними будівлями, на сарай, літню кухню та земельну ділянку, площею 0,06 га., за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального права.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 не зявився, надіслав до суду телеграму з клопотанням відкласти розгляд справи у звязку з його хворобою та бажанням бути особисто присутнім у судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що назване клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. В матеріалах справи є дані про те, що ОСОБА_2 належним чином був повідомлений про день і час судового засідання. ОСОБА_2 не надав суду належних доказів про те, що хворіє, тому у колегії суддів відсутні підстави для визнання поважною причини його неявки в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи, яка бере участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається наступне.

09 січня 2007 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок № 22 по вул. Гайдара в м. Шостка належав іншим особам, а не йому. З 1986 року він, ОСОБА_2, став мешкати в названому будинку, а після отримання ним паспорту, 18 березня 1988 року ОСОБА_3 прописала його в цей будинок.

З 04.12.1989 р. по 14.11.1991 р. він проходив службу в армії. Після служби в армії, повернувшись у вказаний будинок, ОСОБА_3 вже не застав, оскільки вона померла у серпні 1991 року і у зв'язку з цим його в будинок не прописали. Так як з моменту смерті ОСОБА_3 в цьому будинку ніхто не був прописаний та не проживав, то він з листопада 1991 року почав знову мешкати в ньому спочатку сам, а згодом - зі своєю сім'єю.

Позивач посилався на те, що він добросовісно заволодів чужим майном з листопада 1991 року і продовжує відкрито, безперервно володіти будинком більше десяти років. Просив суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на будинок № 22 по вул. Гайдара в м. Шостка Сумської області за набувальною давністю.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено наступне.

ОСОБА_2 був прописаний у спірному будинку та проживав в ньому з 18 березня 1988 року і на даний час також проживає в ньому (а.с.3-9).

За даними КП «Шосткінське БТІ» будинок № 22 по вул. Гайдара в м. Шостка є власністю наступних осіб :

ОСОБА_4, ? його частина, на підставі договору дарування, посвідченого Шосткінською міською нотаріальною конторою 27.12.1960 р. № 5375,

ОСОБА_5, ? його частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Шосткінською міською державною нотаріальною конторою 27.02.1985 р. № 580 та

ОСОБА_6, ? його частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Шосткінською міською державною нотаріальною конторою 27.02.1985 р. № 580 (а.с.39).

ОСОБА_3 померла 17.08.1991 року (а.с.47).

За даними Шосткинської міської державної нотаріальної контори після померлої ОСОБА_3, 17.08.1991 року, заяви про прийняття спадщини подали : її сестра ОСОБА_7 Герасимівна-22.08.1991 р. та ОСОБА_6 Євгенович-17.12.1991 р. За видачею свідоцтва про право на спадщину ніхто із заявників не звертався (а.с.45).

ОСОБА_7 померла 18.06.1992 р. (а.с.53).

ОСОБА_6 помер 25.03.2003 р. (а.с.51).

Обґрунтовуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, сусідів позивача, які підтвердили факт того, що ОСОБА_2 проживав та проживає в спірному будинку з 1994 року, забезпечує його схоронність, проводив та проводить за свій рахунок як поточний так і капітальний ремонт будинку, утримує в порядку та благоустроює його прибудинкову територію, користується садом та городом.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються на положеннях ст. 344 ЦК України.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені у звязку з невірним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю суперечить закону.

Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п.1 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 р., а п.8 цих положень встановлено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, визнання права власності за набувальною давністю не може мати місця раніше 1 січня 2011 р.

У звязку з наведеним колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що у даній справі рішення суду від 01 березня 2007 року ухвалене з порушенням положень ч.1 ст.344 ЦК України та п.п.1, 8 прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Крім того колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 за набувальною давністю права власності на сарай, літню кухню та земельну ділянку площею 0,06 га, суд першої інстанції в порушення ч.1 ст.11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки посилання суду на те, що в судовому засіданні позивач вимоги уточнив і просив визнати за ним право власності на сарай, літню кухню та на земельну ділянку суперечать вимогам ч.1 ст.119 ЦПК України, відповідно до якої позовна заява подається в письмовій формі.

Крім того, ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_2 за набувальною давністю права власності на земельну ділянку площею 0,06 га, суд першої інстанції допустив ряд порушень норм матеріального права. Зокрема.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.344 ЦК України набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно вимог ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Тобто зі змісту названої норми права вбачається, що порядок приватизації таких ділянок визначено статтями 116, 118, 121 Земельного кодексу України.

Колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги та представника апелянта в судовому засіданні про те, що суд у даній справі не визначився з належним відповідачем та що позовом ОСОБА_2 зачіпаються інтереси міської ради, а не виконавчого комітету міської ради. При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно чч.1, 3 ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації,…… та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Статтею 10 цього ж Закону передбачено, що міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

У звязку з вищенаведеним колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні позову до виконавчого комітету Шосткинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю у звязку з його необгрунтованістю.

Таким чином вбачається, що спірне у даній справі питання зачіпає інтереси територіальної громади, представницьким органом якої є міська рада, яка не була залучена до участі у даній справі.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, пп. 2, 3, 4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Шосткинської міжрайонної прокуратури задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 березня 2007 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволення позову ОСОБА_2 до виконавчого комітету Шосткинської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю відмовити у звязку з його необгрунтованістю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -