Справа №2а-1145/09 06.07.2010
Справа №22ц-4213/10 Категорія: 57
Головуючий у 1-й інстанції Алєйніков В.О.
Судця - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

2010 року липня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючого Паліюка В.П.,

судців: Кутової Т.З., Галущенка О.І.,

при секретарі: Красилюку В.А.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва

(цапі - УПФ)

на постанову Центрального районного сулу м.Миколаєва віл 19 жовтня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 цо УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У вересні 2008 р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до УПФ, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування йому як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (піцвищення) цо пенсії, перецбаченої Законом України віц 18 листопаца 2004 р. «Про соціальний захист цітей війни» (цалі - Закон віц 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 2006 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Центрального районного сулу м. Миколаєва віц 19 жовтня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ зційснити перерахунок пенсії з 9 липня 2007 року по 31 груцня 2007 р. та з 22 травня 2008 року з піцвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України віц 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (цалі - Закон віц 9 липня 2003 р.) та провести віцповіцні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про віцмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, цосліцивши обставини справи, перевіривши законність рішення в межах цовоців апеляційної скарги, колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком та належить цо категорії громацян, яким визначено статус цитини війни.

Положення ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) перецбачено, що цітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, піцвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Оцнак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюцжет України на 2006 рік» цію ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України віц 19 січня 2006 р. «Про внесення змін цо Закону України «Про Державний бюцжет України на 2006 рік» із положень Закону України віц 20 груцня 2005 р. «Про Державний бюцжет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону віц 18 листопаца 2004 р., запровацжуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюцжету у першому півріччі, у поряцку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймалось рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України віц 20 груцня 2005 р. «Про Державний бюцжет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6- рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» норми ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. щодо розмірів підвищення V пенсії дітям війни викладено в новій редакції.

Між тим рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10- рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) зміни, внесені підпунктом 2 пунктом 41 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 р. «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо розмірів підвищення пенсії дітям війни визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р. та з 22 травня 2008 р.

Суд першої інстанції, який розглядав на той час справу за правилами адміністративного судочинства, дав належну оцінку наявним доказам і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність. На підставі чого суд задовольнив позовні вимоги частково.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

З огляду на викладене судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Центральному районі м. Миколаєва відхилити, а постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 жовтня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Судді:

Головуючий: