РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2010 року м.Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі Бондар І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 10.08.1996 року вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 уклали договір довідного утримання з ОСОБА_2 За умовами цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. У свою чергу ОСОБА_2 зобов»язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою і зберігти в їх довічному користуванні вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначено сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно, кожному. 06.07.2008 року ОСОБА_5 помер. ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала умови зазначеного договору, а з травня 2009 року - зовсім перестала виконувати умови договору. ОСОБА_3 просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 10.08.1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку. Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1. Поновити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому зазначила, що належним чином виконувала свої умови за зазначеним договором довічного утримання до 25.01.2007 року, коли в неї трапився інсульт, в наслідок чого стан її здоров»я погіршився та вона сама потребує стороннього догляду. 06.07.2008 року помер ОСОБА_5, якого вона поховала. В травні 2009 року стан її здоров»я погіршився і вона сама запропонувала ОСОБА_1 розірвати договор. Оскільки вона тривалий час належно виконувала умови договору довічного утримання, ОСОБА_2 просить суд визнати за нею право власності на 3/4 частини зазначеної квартири.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позов останьої підтримав, зустрічний позов не визнав та пояснив, що всі обставини справи зазначені в позові.

ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 визнала частково, свій позов підтримала та пояснила, що виконувала умови договору належним чином до того моменту, поки стан її здоров»я не погіршився.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а в задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.08.1996 року ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 уклали договір довідного утримання з ОСОБА_2 За умовами цього договору ОСОБА_3 та ОСОБА_5 передали у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. У свою чергу ОСОБА_2 зобов»язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою і зберігти в їх довічному користуванні вищевказану квартиру. Вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначено сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно, кожному. Але ОСОБА_2 неналежно виконувала свої обов»язки за договором, а з травня 2009 року зовсім перестала виконувати такі обов»язки. 06.07.2008 року ОСОБА_5 помер.

Ці обставини підтверджуються договором довічного утримання між сторонами від 10.08.1996 року (а.с.7-8), свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 (а.с.13), показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, які показали, що є сусідами родини ОСОБА_4 та знають, що грошові кошти на придбання продуктів харчування, ліків, оплату комунальних послуг за квартиру, в якій вони проживали, давали ОСОБА_2 самі ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Згідно з відповіддю КУОЗ «Міська поліклініка №6 Московського району м.Харкова» від 30.11.2009 року, ОСОБА_2 з травня 2004 року перебувала на обліку у цьому лікувальному закладі з приводу цілого ряду захворювань, а з січня 2007 року - ще і з приводу наслідків ішемічного інсульту (а.с.64).

Аналіз розміру отриманої ОСОБА_2 пенсії за період з 01.01.2004 року по 31.12.2009 року свідчить про те, що отримувана нею пенсія не дозволяла виконувати належним чином взяті на себе зобов»язання по довічному утриманні нею ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у розмірі мінімальної пенсії щомісячно, кожному.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від його вини.

Ст.756 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв»язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов»язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У разі розірвання договору у зв»язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов»язки за договором.

4.1 ст.60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, суд вважає, що ОСОБА_2 не довела суду, що вона належно виконувала свої обов»язки за договором довічного утримання.

Так, за клопотанням ОСОБА_2 був допитаний свідок ОСОБА_10 яка показала, що ОСОБА_2 покупала продукти для ОСОБА_5 але про іншу допомогу (гроші, одяг), їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11 показала, що ОСОБА_2 є її сестрою. У січні 2007 року ОСОБА_2 захворіла та попросила її доглядати за Лебедевими. На це прохання вона два рази на тиждень приносила продукти ОСОБА_1, а також за гроші останніх купувала їм ліки.

Допитана в якості свідка ОСОБА_2 показала, що на виконання договору вона два рази на тиждень приходила до ОСОБА_1. Після цього в 2007 році у неї стався інсульт і два роки до ОСОБА_1 ходила її сестра за її проханням. Скільки в місяць вона витрачала на утримання ОСОБА_1, вона не пам»ятає Також показала, що одяг ОСОБА_1 вона не купувала.

Аналіз показань цих свідків не дає суду можливість зробити висновок про належне виконання ОСОБА_2 умов договору довічного утримання, оскільки за умовами договору ОСОБА_2 зобов»язалась довічно повністю утримувати ОСОБА_3 та ОСОБА_5, забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. При цьому вартість матеріального забезпечення (харчування, одягу, догляду і необхідної допомоги) визначено сторонами в розмірі мінімальної пенсії щомісячно, кожному.

Також не спростовує висновків суду і надані ОСОБА_2 квітанції про сплату нею комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.27-33), оскільки ця квартира не була предметом договору довічного утримання.

Крім того, доводи ОСОБА_2 про те, що саме вона сплачувала за квартиру, в якій жили ОСОБА_1, спростовуються квітанціями про сплату за комунальні послуги за спірну квартиру, надані ОСОБА_1, в яких платником зазначена остання (а.с.39-49).

Тому дослідивши докази суд дійшов висновку про неналежне виконання ОСОБА_2 своїх обов»язків за договором довічного утримання, а з травня 2009 року - про невиконання нею цього договору. Оскільки суд дійшов такого висновку, підстав для залишення за ОСОБА_2 права власності на частину спірної квартири немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 346, 744, 755, 756 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 10.08.1996 року між ОСОБА_1, ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_2 з другого боку.

Припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Поновити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 171 (сто сімдесят одна) гривня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя

04.03.2010