Справа № 2-61/2010
Провадження по справі №2-61/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2010 року

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Мельник М.Л..

секретаря Ігнатенко О.М

з участю: позивача ОСОБА_1.Я.

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про

усунення від спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від спадщини за законом вказуючи, що 03 травня 2009 року помер їх батько ОСОБА_5, вона та відповідачі є рідними дочками померлого. До своєї смерті ОСОБА_6 заповіту не склав. Вона та відповідачі є спадкоємцями першої черги, інших спадкоємців першої черги у ОСОБА_6 не має. Позивач вказує, що вона та відповідачі прийняли спадщину відповідно до ст. ст. 1269,1270 ЦК України. Позивач вважає, що відповідачі підлягають усуненню від права спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 за слідуючих обставин. Спадкодавцю ОСОБА_6 на момент відкриття спадщини виповнилося повних 88 років, він був інвалідом Великої Вітчизняної війни II групи, майже втратив слух, останні роки свого життя батько доживав у немочі, тривало й важко хворів. Факт немічного стану та недуг ОСОБА_6 достеменно доводиться наявними документами його лікування, а також може бути підтверджений показами численних свідків, зокрема, лікарів, родичів, сусідів, тощо. Практично починаючи з осені 2008 року ОСОБА_6 втратив через хвороби будь-яку здатність себе обслуговувати, забезпечувати самостійне справляння елементарних фізіологічних потреб. Протягом останніх чотирьох місяців свого життя ОСОБА_6 уже не підводився з ліжка та перебував під цілодобовим доглядом. З лютого 2001 року, коли ОСОБА_6 занедужав, разом із ним проживала позивач, яка доглядала за ним, забезпечувала продуктами і незважаючи на складнощі докладала всіх можливих зусиль задля того, щоб забезпечити своєму батькові максимально гідне життя, принаймні на схилі літ. Відповідачі жодної участі у житті свого батька не брали, не підтримували його фінансово, не цікавилися станом здоров'я та приїздили до нього на кілька днів не частіше одного разу на рік. Позивач вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідачів з проханнями надати матеріальну та фізичну допомогу по утриманню хворого батька, але щоразу отримувала лише відмову у будь-якій допомозі, при цьому сам спадкодавець отримував невелику пенсію. Після смерті ОСОБА_6 сестри приїхали лише на похорони, жодної участі навіть в організуванні похорону не брали, проте вже наступного дня відповідачі звернулися до нотаріуса з приводу оформлення спадщини. Зазначає, що за власний рахунок капітально відремонтувала будинок, який є основною частиною спадщини, вклавши у ремонт близько 40000 гривень. Стверджує, що протягом кількох років повністю за власний рахунок утримувала спадкодавця та доглядала за ним, тоді як відповідачі протягом тривалого часу, умисно, ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Позивач просить суд усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після її батька ОСОБА_6 та зобовязати державного нотаріуса Володарсько- Волинського районного нотаріального округу Житомирської області ОСОБА_7Г видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 в одній цілій частині.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала та дала пояснення по суті заявленого позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що проживає далеко і приїздила до батька кожного року, батько отримував пенсію сам доглядав за собою.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що останнім часом займається підприємницькою діяльністю, а тому не мала можливості часто приїздити до батька, він отримував пенсію достатню для свого забезпечення, сам себе обслуговував.

Заслухавши сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд приходить до слідуючого.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом якщо судом буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, якщо через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи із змісту зазначеної норми закону суд при вирішенні справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

В судовому засіданні встановлено, що з травня місяця 2001 року до спадкодавця приїхала проживати його дочка ОСОБА_4 Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали в Санкт-Петербурзі та Алчевську Луганської області та періодично приїздили до свого батька. Спадкодавець ОСОБА_6 проживав у своєму будинку мав пенсійний вік, отримував пенсію та самостійно матеріально забезпечував умови свого проживання, а у разі неможливості йому у цьому допомагала позивач.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили, що ОСОБА_6 до 2008 року самостійно купував продукти харчування, розпоряджався своєю пенсією та забезпечував самостійно нормальні умови життя, у разі неможливості йому у цьому допомагала дочка ОСОБА_4, а останніх 3 місяці свого життя він був не ходячий і його доглядала позивач.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 достовірно знали про те, що батько не потребує стороннього догляду, у разі потреби йому допомагала у догляді позивач, а тому у їх діях відсутні спрямування направленні на уникнення від обовязку у підтримці та допомозі свого батька.

Позивач в судовому засіданні не довела та не надала доказів, що спадкодавець перебував в безпорадному стані і потребував допомоги від відповідачів за умови отримання її від інших осіб, та чи мали змогу спадкоємці матеріально та фізично надавати таку допомогу.

Враховуючи викладені обставини суд приходить до висновку, що спадкодавець при житті самостійно забезпечував умови свого проживання, крім того йому в цьому допомагала позивач, а тому він не перебував у безпорадному стані, відповідачі знаючи, що за їх батьком доглядає сестра розуміли, що він не потребує їх допомоги, тому у їх діях відсутня умисна форма вини, щодо уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу батьку, а тому відсутність у сукупності цих обставин дає підстави суду відмовити у задоволенні позову.

Позовні вимоги про зобовязання державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 в одній цілій частині задоволенню не підлягають, так як у задоволенні вимог позивача щодо сунення від права на спадкування відповідачів відмовлено.

Ухвалою суду від 19.11.2009 року з метою забезпечення позову заборонено державному нотаріусу Володарсько-Волинського нотаріального районного округу Житомирської області ОСОБА_7 видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до прийняття рішення по даній справі. У звязку з прийняттям рішення по справі про відмову у задоволенні позову підлягає скасуванню ухвала про заборону у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, ст.ст. 1224,1269,1270 ЦК України,суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом після батька ОСОБА_6 ОСОБА_12 ОСОБА_13 та ОСОБА_3 відмовити за безпідставністю.

У задоволенні позову про зобовязання державного нотаріуса Володарсько-Волинського районного нотаріального округа Житомирської області ОСОБА_7 видати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4 в одній цілій частині відмовити за безпідставністю.

Захід забезпечення позову - ухвалу Володарсько-Волинського районного суду від 19 листопада 2009 року про заборону державному нотаріусу Володарсько-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до Володарсько-Волинського районного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Житомирської області через Володарсько-Волинський районний суд.

Головуючий/підпис/. Копія вірна.

Суддя: М.Л. Мельник.