Справа №2-317/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2010 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Тарасової І.В.,

при секретарі - Марченко Н.О., Радько О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації, третя особа - ОСОБА_4, про визнання частково недійсним договору купівлі- продажу, визнання недійсним договору позики, скасування правової реєстрації на будинок та реєстрації права власності, стягнення моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 про визнання права власності на частину сумісного майна подружжя, визнання частково недійсним заповіту, визнання права власності в порядку спадкування, позовом третьої особи ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, комунального підприємства Харківське міське бюро технічної інвентаризації- про визнання недійсним договору позики, визнання частково недійсним договору купівлі-продажу, скасування правової реєстрації та реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності, в якому зазначив наступне: він є сином ОСОБА_6, яка померла 17 березня 2006 року. Під час її життя, позивач придбав житловий будинок № 12 по вул.. Айвазовського у м. Харкові. Але, оскільки у нього були напружені стосунки з дружиною, він оформив договір купівлі-продажу на імя своєї матері, щоб уникнути у разі розірвання шлюбу поділу майна у частині права власності на будинок. 12.12.2000 року позивач позичив своєї матері гроші у сумі 22000 грн., договір був оформлений у нотаріуса, в цей же день був укладений договір купівлі продажу зазначеного будинку. Також, 12 грудня 2000 року мати оформила заповіт на будинок на імя позивача. Як зазначає позивач вони бажали згодом оформити договір дарування будинку, але на той час бракувало коштів, а 17.03.2006 року ОСОБА_7 померла. Позивач просить визнати вказаний договір купівлі-продажу будинку на імя ОСОБА_6 удаваним так як він вчинений для приховування іншого правочину - купівлі-продажу позивачем будинку № 12 по вул. Айвазовського в м. Харкові та визнати за ним право власності на будинок № 12 по вул. Айвазовського в м. Харкові.

В ході судового розгляду позивач неодноразово змінював, уточнював та доповнював позовні вимоги ( 21.08.2007р., 23.10.2007р., 13.01.2009р., 12.08.2009р., 16.04.2010р.) та остаточно просив суд визнати недійсним в частині визначення особи покупця договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 JI.A., реєстровий № 4653, зазначивши покупцем ОСОБА_1 замість ОСОБА_6; визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9, реєстровий № 4652; скасувати правову реєстрацію прав власності на будинок № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові на ім»я ОСОБА_6; зареєструвати право власності за ОСОБА_1 на будинок № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові; стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування уточнюючої та доповненої позовної заяви в остаточній редакції від 16.04.2010 року позивач ОСОБА_1 зазначив, що його родині належить житловий будинок, розташований за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, буд.12 «А», який придбаний на ім»я його дружини ОСОБА_4, який використовувався позивачем для підприємницької діяльності. У 2000 році власник сусіднього домоволодіння, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, буд.12, - ОСОБА_3 запропонував позивачу купити цей будинок. ОСОБА_1 з дружиною оглянули вказане домоволодіння, їх зацікавила ця пропозиція, оскільки вказаний будинок знаходився в житловому стані, потребував лише поточного ремонту, вартість цього будинку також їм підходила. Також ця пропозиція їх зацікавила тому, що придбавши це домоволодіння вони мали змогу обєднати дві сусідні земельні ділянки та користуватися двома домоволодіннями спільно. Крім того, вказане домоволодіння знаходилося близько до квартири АДРЕСА_1, де мешкали батьки позивача, які на той час вже потребували догляду і сторонньої допомоги в звязку з віком та станом здоровя. Позивач з дружиною неодноразово оглядали це домоволодіння, зустрічалися з продавцем ОСОБА_3, оговорювали вартість домоволодіння, строки оформлення договору купівлі-продажу та терміни звільнення продавцем будинку. Після укладання договору купівлі-продажу позивач з дружиною здійснили свої наміри та поселилися в придбаному будинку, зробили поточний гігієнічний ремонт, постійно мешкали та мешкають там, обєднали дві земельні ділянки та до теперішнього часу використовують будинок № 12 «А» по вул. Айвазовського в м. Харкові для здійснення підприємницької діяльності позивача, а будинок № 12 по вул. Айвазовського в м. Харкові є постійним місцем мешкання родини позивача.

При оформленні договору купівлі будинку дружина присутня не була.

За порадою своєї двоюрідної сестри ОСОБА_10 JI.B. позивач вирішив оформити договір купівлі-продажу будинку на свою маму ОСОБА_7, щоб у подальшому уникнути поділу майна подружжя у разі розірвання шлюбу з дружиною ОСОБА_4, з якою на той час були складні стосунки. Мати позивача дала на це згоду. Про ці обставини було відомо продавцю будинку. У день оформлення договору купівлі-продажу будинку у нотаріуса був присутній позивач, його мати ОСОБА_7, продавець ОСОБА_3 та його дідусь - ОСОБА_11

В цій ситуації про яку позивач розповів нотаріусу, нотаріус порадив оформити ще додатково до договору купівлі-продажу ще договір позики, щоб у подальшому уникнути складнощів. Позивач та його мати на це погодилися, договір позики носив чисто формальне значення, тому що не створював для сторін правових наслідків, ними не було вчинено ніяких дій на виконання такого правочину, сума грошей, вказана у договорі, фактично матері не передавалася, а ці кошти були позивачем сплачені за будинок за договором купівлі-продажу.

Крім того від імені матері позивача у того ж нотаріуса в той день та час був складений та оформлений заповіт на імя позивача, а в подальшому був намір переоформити спірний будинок на імя позивача через оформлення договору дарування, але в звязку з поганим станом здоровя позивача та його мами, вони не встигли оформити дарування будинку, яке планували.

Ні мати позивача, ні її чоловік ОСОБА_12 за життя матері не мали претензій до позивача та його дружини по відношенню до домоволодіння, не заявляли своїх прав на нього. Фактично вони у будинку ніколи не проживали, придбанням будинку не займалися, їх не цікавило його місце знаходження ,вартість та інші умови придбання будинку. За віком та станом здоровя вони працювати по господарству не могли і в цьому не було потреби.

Крім цього на час придбання будинку позивач з дружиною працювали, мали чималі доходи, раніше заохочували гроші, позивач працював у Харківському молочному комбінаті наладчиком машинного обладнання, з високою заробітною платою, дружина працювала у Харківському центральному універмазі - товарознавцем, на час придбання будинку у них вже був автомобіль та раніше вони складали гроші у Сбербанк, тоді як батьки позивача були пенсіонерами, пенсії за розміром були невеликі, в звязку з їх станом здоровя та скрутним матеріальним становищем вони здавали свою квартиру за адресою: м. Харків, Салтівське шосеАДРЕСА_2 квартирантам, узгоджуючи це питання з позивачем.

До суду з позовними вимогами позивач звернувся тоді, коли його права стали порушуватися ОСОБА_13, чоловіком мами, після спливу деякого часу після її смерті, коли ОСОБА_12 став претендувати на спірне домоволодіння. Раніше до суду за захистом своїх прав позивач не звертався, оскільки при житті ОСОБА_6 між ними була домовленість, згідно до якої був оформлений договір купівлі-продажу на її імя та договір займу. З моменту укладення договору купівлі-продажу така домовленість як з боку матері, так і з боку ОСОБА_12 дотримувалася, її ніхто не порушував. Після смерті матері у 2006 році ОСОБА_12 обіцяв оформити будинок на позивача згідно існуючій домовленості, вони разом займалися відновленням загублених документів на будинок, маючі намір привести всі документи у порядок. З появою родичів ОСОБА_12, його невістки - ОСОБА_14 та онука ОСОБА_2 - відповідача по справі, поведінка ОСОБА_12 змінилася і він з часом відмовився від переоформлення документів та став вирішувати питання в суді. З вказаного часу фактичного порушення ОСОБА_13 майнових прав позивача він звернувся до суду про їх захист з вказаними позовами.

Також позивач вважає, що діями відповідача йому спричинена моральна шкода, всі обставини придбання домоволодіння позивачем, а не його мамою відповідачу були відомі. Позивач є нездоровою людиною, яка перенесла інфаркт та операцію на серці, за час слухання справи переніс другий інфаркт та другу операцію на судинах, в звязку з чим йому протипоказані хвилювання, вирішення питання у судовому порядку спричинило позивачу моральні страждання, які він оцінює в три тисячі гривень і просить стягнута з відповідача.

Відповідач ОСОБА_12 заявив зустрічний позов, в якому зазначив наступне: 04 липня 1973 року був зареєстрований шлюб між ним та ОСОБА_6 З часу одруження та до часу смерті вони мешкали та були зареєстровані у квартирі № 113 в будинку № 157 по Салтівському шосе в м. Харкові, після смерті дружини ОСОБА_12 прийняв спадщину, оскільки не заявив відмови від неї. ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 від першого шлюбу. Під час шлюбу за власні сумісні кошти 12.12.2000 року ОСОБА_12 та ОСОБА_7 придбали, а потім утримували житловий будинок № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові, у звязку з чим ОСОБА_12 просив суд визнати за ним право власності на 14 частини житлового будинку № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові на підставі належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя. 17 березня 2006 року ОСОБА_7 померла. Після смерті вона склала заповіт, відповідно якого заповідала вказаний будинок сину - ОСОБА_1, але ОСОБА_12 вважав його недійсним, оскільки ОСОБА_7 не могла заповідати весь будинок, оскільки він є сумісною власністю подружжя, тому він просив визнати заповіт частково недійсним в частині заповідання 14 частини будинку № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові ОСОБА_1, а також просив визнати за ним право власності на % частину житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині.

Відповідач ОСОБА_12 помер 8 лютого 2008 року. При житті він склав заповіт від 26 березня 2007 року, відповідно якого все своє майно заповідав ОСОБА_2, який був допущений до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_12

В ході судового розгляду справи відповідач ОСОБА_2 уточнював зустрічну позовну заяву ( 16.09.2008р., 08.12.2009р.) та остаточно просив суд визнати за ОСОБА_13, померлим 06.02.2008 року, право власності на 14 частини житлового будинку № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку розподілу спільного майна подружжя; визнати частково недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, складений 12.12.2000р. та посвідчений нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 в частині заповідання 14 частини жилого будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові; визнати за ОСОБА_13 право власності на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині після ОСОБА_6, померлої 17.03.2006р.; визнати за ОСОБА_15 право власності на 5/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_12

В ході судового розгляду справи ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_14 08.12.2009р. уточнив зустрічну позовну заяву і остаточно просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частини житлового будинку № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові на підставі належності цього майна до спільної сумісної власності подружжя; визнати частково недійсним заповіт, складений померлою ОСОБА_6 12.12.2000р. та посвідчений нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 в частині заповідання 1/2 частини будинку № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові ОСОБА_1; визнати за ОСОБА_13 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку спадкування обовязкової частини у спадщині; визнати за ОСОБА_15 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_12

Третя особа ОСОБА_4 заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, в яких просила визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 12.12.2000 року; визнати частково недійсним в частині визначення особи покупця договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 12.12.2000 року; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину спірного будинку за договором купівлі-продажу від 12.12.2000р., зобовязати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» скасувати правову реєстрацію прав власності на будинок № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові на імя ОСОБА_6 В ході судового розгляду справи 17.04.2010 року ОСОБА_4 уточнила та доповнила позовні вимоги та остаточно просила визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 JI.A., реєстровий № 4652; визнати частково недійсним в частині визначення особи покупця договір купівлі-продажу домоволодіння № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 JI.A., реєстровий № 4653, зазначивши покупцем ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині; скасувати правову реєстрацію прав власності на будинок № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові на імя ОСОБА_6; зобовязати КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвати право власності на ? частину домоволодіння № 12 по вул. Айвазовського у м. Харкові за ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначила, що з 21.09.1974 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1, з яким з моменту реєстрації шлюбу та по теперішній час постійно мешкають однією родиною, мають спільний бюджет, ведуть спільне господарство. З грудня 2000 року по теперішній час вона з чоловіком та двома синами постійно мешкають в будинку № 12 по вул. Айвазовського в м. Харкові, який був придбаний її чоловіком ОСОБА_1 для мешкання їх родини за рахунок спільних грошових коштів подружжя.

Влітку 2007 року під час судового розгляду справи за позовом її чоловіка - ОСОБА_1, до ОСОБА_12 (чоловіка ОСОБА_6Ф.) про визнання права власності на будинок та визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, ОСОБА_4 стало відомо, що право власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, 12, зареєстровано не за ОСОБА_1, а за його матір'ю - ОСОБА_6, яка померла 17 березня 2006 року. Також їй стало відомо, що ОСОБА_7 нібито уклала з ОСОБА_1 договір позики на суму 22000 грн. та нібито на вказані гроші в цей же день уклала договір купівлі- продажу спірного домоволодіння та зареєструвала його на своє імя.

Таким чином, з цього часу ОСОБА_4 стало відомо про порушення її прав, виходячи з цього вона вважає, що її позов заявлений у межах строків позовної давності.

Наявність договору позики укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6Ф та договору купівлі-продажу на імя ОСОБА_6 замість ОСОБА_1, було для неї несподіванкою.

Так, ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_12 ніколи не оселялися в спірному будинку, ніколи ним не користувалися, не дбали про нього, не несли матеріальних витрат по його утриманню, не були зареєстровані в ньому, ніколи не приймали участі у пошуку варіанту для придбання будинку, не оглядали його при придбанні, не обговорювали його вартість з продавцем, не домовлялися про його купівлю та не сплачували його вартість за договором купівлі-продажу.

Спірним домоволодінням користувалась та користується лише родина ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_1 Вона завжди вважала це домоволодіння спільною власністю з чоловіком - ОСОБА_1 Рішення про придбання спірного домоволодіння приймалось нею разом з чоловіком, безпосередньо до укладення договору купівлі-продажу вона з чоловіком неодноразово оглядала спірне домоволодіння, приймала участь в розмовах про ціну, за яку буде в майбутньому придбано це домоволодіння, строки оформлення договору купівлі, збирала гроші для його придбання.

Маючи намір проживати у приватному будинку ОСОБА_4 з чоловіком придбали до цього домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Айвазовского, буд. 12 „А, але будинок потребував капітального ремонту, або перебудови. їх сусід ОСОБА_3,який мешкав у домоволодінні, яке є гранічним з їх домоволодінням, запропонував купити в нього домоволодіння за адресою: м. Харків, вул. Айвазовского, буд. 12. ОСОБА_4 з чоловіком оглянули це домоволодіння, воно їм сподобалося, його стан був житловим, потребував незначного гігієнічного ремонту, вартість домоволодіння, запропонована продавцем, їм підійшла, земельні ділянки у подальшому вони могли об'єднати в одну, що й зробили в подальшому на протязі мешкання у будинку. Крім того вказане домоволодіння знаходилося недалеко від квартири де мешкали батьки ОСОБА_1 по вул. Танкопія і вони могли часто їх навідувати, доглядати за ними, надавати необхідну допомогу у зв'язку з їх станом здоровя.

Після укладення договору зробивши деякий ремонт, ОСОБА_4 оселилися з чоловіком та синами у будинку, згодом об'єднали дві земельні ділянки, опікувалися ними. ОСОБА_4 займалася квітами, зробила невеличкі грядки для городини. Інколи у гості вони привозили ОСОБА_12, мати її чоловіка - ОСОБА_7 була в цьому домоволодінні декілька разів, у зв'язку з поганим станом здоров'я. Чоловік використовував, як і раніше, домоволодіння за адресою вул. Айвазовського, буд.12 „А, для ведення підприємницькою діяльності.

При укладенні договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в нотаріальній конторі ОСОБА_4 присутня не була, оскільки повністю довіряла своєму чоловікові, якій запевняв її, що її присутність при укладенні договору не обов'язкова, тому що будинок буде оформлений на його ім'я та оскільки вони перебувають у шлюбі, то це є їх спільна сумісна власність.

ОСОБА_4 вважає, що фактично договір позики ніколи не укладався, спірний будинок придбавався за їх спільні з чоловіком кошти. ОСОБА_7 гроші за договором позики не отримувала, не повертала. Гроші, які були зібрані ОСОБА_4 з чоловіком на придбання домоволодіння, були сплачені за спірне домоволодіння і ОСОБА_6 не позичалися. Також це підтверджується тим, що договір позики, договір купівлі-продажу спірного домоволодіння були оформлені та посвідчені у одного і того ж нотаріуса в один і той же день, в один і той же час. Крім того, ОСОБА_4, як дружина, який належить право на 1/2 частину грошових коштів, згоди на укладення ОСОБА_1 договору позики не надавала.

Як пояснив їй чоловік - ОСОБА_1, укладая договір позики та договір купівлі-продажу на імя своєї матері, він намагався уникнути в майбутньому можливого розподілу майна подружжя,яке могло статися при ймовірному розлученні з нею.

ОСОБА_4 вважає, що договір позики повинен бути визнаний недійсним.

Також, ОСОБА_4 вважає, що договір купівлі-продажу спірного домоволодіння є недійсним в частині покупця, оскільки ОСОБА_7 не була та не могла бути покупцем по спірному договору, в зв'язку з тим, що спірне домоволодіння придбалося за рахунок спільних коштів ОСОБА_4 та її чоловіка ОСОБА_1, ОСОБА_7 не мала наміру придбати у власність спірне домоволодіння^ ньому не мешкала,не була зареєстрована,не несла матеріальні витрати по його утриманню. Крім того, на час придбання будинку ОСОБА_6 було 77 років, вона була дуже хворою людиною, пенсіонеркою,крім пенсії доходів не мала.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище. Проти зустрічного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, позов третьої особи ОСОБА_4 визнав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат ОСОБА_16 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечувала, позов третьої особи ОСОБА_4 визнала.

Представники відповідача ОСОБА_2 підтримали зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити, проти позовних вимог ОСОБА_1 та позовних вимог третьої особи ОСОБА_4 заперечували та просили відмовити у їх задоволенні, оскільки вимоги позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 щодо визнання частково недійсним в частині визначення особи покупця договору купівлі-продажу спірного домоволодіння не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства, крім того позивачем ОСОБА_1 не зазначено, з яких саме підстав він вважає договір купівлі-продажу та договір позики недійсними. Крім того, представники відповідача ОСОБА_2 вважають, що позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_4 пропущені строки звернення до суду з вимогами про визнання недійсними договору купівлі- продажу спірного домоволодіння від 12.12.2000р. та договору позики від 12.12.2000р., у звязку з чим просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених підстав, про що подали письмову заяву. Представники відповідача також вважають безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про скасування правової реєстрації на спірне домоволодіння на імя ОСОБА_6 та реєстрацію права власності на імя ОСОБА_1 Також вважають безпідставними вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 3000 грн., оскільки законодавством не передбачено як підстава для відшкодування моральної шкоди звернення з позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4 визнав та просив задовольнити, проти зустрічного позову заперечував та, допитаний судом у якості свідка, пояснив, що восени 2000 року він звернувся до ОСОБА_1, який раніше купив у його дідуся сусідній житловий будинок по вул. Айвазовського, 12 „А у м. Харкові, з пропозицією купити у нього будинок № 12 по вул. Айвазовського. ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_4 прийшли, подивилися будинок і погодилися. Після цього він та ОСОБА_1 домовилися про ціну будинку і ОСОБА_1 повідомив, що оформляти будинок буде на імя своєї матері, так як у нього з дружиною були на той час напружені відносини. ОСОБА_1 на своєму автомобілі, в якому знаходилася його матір, заїхав за ОСОБА_17, забрав його та його дідуся і усіх разом відвіз до нотаріуса ОСОБА_5 JT.A. В нотаріальній конторі ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 гроші за будинок в сумі, в якій вони раніше домовлялися - 4500 доларів США, що на той момент складало 22000 грн. Його матір - ОСОБА_7 лише підписала разом з ОСОБА_3 договір, нічого не питала, будинком не цікавилася. ОСОБА_7 ОСОБА_17 побачив перший раз у нотаріальній конторі, до цього часу ні її, ні її чоловіка він не бачив, ніяких розмов з приводу продажу їм будинку не було.

Представник відповідача КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що державна реєстрація прав власності на нерухоме майно здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. У разі задоволення судом позовних вимог КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації здійснить відповідну реєстрацію права власності.

Третя особа приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_5 JI.A. в судове засідання не зявилася. Згідно з інформацією головного управління юстиції у Харківській області діяльність приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 JI.A. припинена, а реєстраційне посвідчення анульоване на підставі наказу Харківського управління юстиції від 25.01.2007 року у звязку зі смертю приватного нотаріуса. Правоприємство у даному випадку неможливе.

Заслухавши пояснення сторін по справі, їх представників, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, свідків, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов ОСОБА_1 та позов третьої особи ОСОБА_4 такими, що підлягають частково задоволенню, зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_18 зареєстрували шлюб 04 липня 1973 року (свідоцтво про одруження серії 1-BЛ № 043832).

ОСОБА_1, відповідно до свідоцтва про народження серії ЯГ № 3022262, є сином ОСОБА_1 (після укладення шлюбу ОСОБА_6) П.Ф.

ОСОБА_7 померла 17 березня 2006 року (свідоцтво про смерть серії 1-ВЛ № 087641).

ОСОБА_1 та ОСОБА_19 зареєстрували шлюб 21 вересня 1974 року, після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_1 (свідоцтво про одруження 1-ВЛ № 339676).

Згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_20, реєстровий № 3499, 24.09.1999 року ОСОБА_4 купила житловий будинок з надвірними будівлями по вул.. Айвазовського, 12 „А у м. Харкові.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4653, 12.12.2000 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 купила жилий будинок з надвірними будівлями по вул. Айвазовського, 12 у м. Харкові.

Вказана угода була укладена в період зареєстрованого шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_13

Вказану угоду суд вважає удаваною, тобто укладеною з метою приховати іншу угоду - договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Айвазовського, 12 у м. Харкові, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_17, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 не мала мети та намірів купувати житловий будинок. З продавцем будинку ОСОБА_17 до моменту посвідчення договору у нотаріуса вона не зустрічалася, участі в обговоренні обєкту та умов угоди не приймала, грошей за житловий будинок продавцю не передавала. Фактичні дії, направлені на укладання угоди купівлі-продажу спірного домоволодіння вчиняли ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4, оглядали спірне домоволодіння перед купівлею, обговорювали умови його придбання з продавцем. Поясненнями відповідача ОСОБА_17, допитаного в якості свідка, третьої особи ОСОБА_4, даними в ході судового розгляду, підтверджується та обставина, що з ОСОБА_17, як з продавцем спірного житлового будинку переговори з приводу продажу та умовах угоди вели ОСОБА_1 та ОСОБА_4, грошові кошти за укладеним договором купівлі-продажу спірного житлового будинку оплатив ОСОБА_1

Обставини укладання оскаржуваного договору купівлі-продажу, зазначені позивачем ОСОБА_1 та підтверджені відповідачем ОСОБА_3, допитаним судом у якості свідка, свідком ОСОБА_21, а саме те, що ОСОБА_1 за допомогою ОСОБА_21 та у її присутності домовився з нотаріусом ОСОБА_9 про нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку, при цьому була домовленість про оформлення будинку на імя матері ОСОБА_1 з наступним переоформленням права власності на нього, привіз на власному автомобілі усіх учасників угоди до нотаріуса та був присутній при оформленні договору, свідчать про те, що ОСОБА_1 фактично виступив організатором оформлення спірного договору.

Судом встановлено, що на час придбання у ОСОБА_3 спірного домоволодіння ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було 77 років, її чоловіку ОСОБА_22, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 74 роки, згідно з інформацією головного лікаря міської поліклініки № 3 Фрунзенського району м. Харкова від 31.07.2009 року страждати рядом тяжких хвороб, що підтверджує доводи позивача ОСОБА_1 про те, що його матір та її чоловік не мати намірів та фізичної можливості придбати приватний будинок, який потребував ремонту та догляду.

Крім того, судом встановлено, що після укладання спірного договору ОСОБА_1 зі своєю сімєю - дружиною та 2 дітьми вселилися, проживати у спірному будинку, обєднати земельні ділянки житлових будинків по вул. Айвазовского, 12 та Айвазовського, 12 «А», провели ремонт у спірному житловому будинку, несли витрати по його утриманню, сплачуючи комунальні послати, що підтверджується наданими позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_4 квитанціями за оплату комунальних послуг за спірне домоволодіння. Також вказані обставини підтверджуються актом про факт проживання від 05.07.2009 року, складений ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, про те, що за адресою: м. Харків, вул.. Айвазовського, 12 з моменту купівлі та по теперішній час проживає ОСОБА_1 та його родина: дружина - ОСОБА_4, сини - ОСОБА_4 та ОСОБА_26, які ведуть господарство, піклуються будинком, земельною ділянкою, прибудинковою територією, оплачують комунальні послуги. Інші особи за даною адресою не проживають.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_24, ОСОБА_23 пояснили, що вони проживають ІНФОРМАЦІЯ_3, знають ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як сусідів, які вже близько 10 років разом з двома синами постійно проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4. Також вказані свідки пояснили, що сімї ОСОБА_4 також належить житловий будинок по вул. Айвазовського, 12 „А, після придбання будинку 12 по вул. Айвазовського, ОСОБА_4 обєднали ці два домоволодіння, які мають одну огорожу та один вхід. За ці роки свідки не бачили, щоб у будинку постійно проживали літні люди, батьки ОСОБА_4.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 JI.B. зазначила, що вона є сестрою ОСОБА_1 їй відомо про напружені стосунки у 2000 році між ОСОБА_1 та його дружиною, оскільки наприкінці 2000 року ОСОБА_1 приїхав до неї за порадою стосовно придбання будинку № 12 по вул. Айвазовського, та вона йому запропонувала оформити будинок на імя матері, щоб у разі розлучення у нього був дах над головою. Також їй відомо, що саме він купив зазначений будинок, але оформив його на імя матері. Після придбання будинку, разом з родиною постійно проживав у ньому. Мати ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_12 постійно проживали ІНФОРМАЦІЯ_5, на час придбання спірного житлового будинку були літніми людьми, ніколи не висловлювали бажання проживати в цьому будинку, користуватися ним.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_28, ОСОБА_29 пояснили, що сімї ОСОБА_1 належав будинок 12 „А по вул. Айвазовського у м. Харкові, в якому знаходилася майстерня ОСОБА_1 Потім власник сусіднього будинку № 12 по вул. Айвазовського запропонував ОСОБА_1 придбати цей будинок, на що ОСОБА_1 погодився і став там проживати разом з дружиною та синами. ОСОБА_1 та його дружина зробили у будинку косметичний ремонт, ОСОБА_4 займалася садом, квітами, вони допомагали розбивати їй сад, насаджувати квіти. Мати ОСОБА_1 жодного разу вони не бачили в цьому будинку, її чоловік ОСОБА_12 приходив 1-2 рази на місяць у гості.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_12 з 2000 року не вчиняли жодний дій, направлених на користування, володіння спірним житловим будинком.

Так, свідок ОСОБА_30 пояснила, що була сусідкою та подругою матері позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6, яка разом з чоловіком приблизно з 1999 року постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_6 до моменту своєї смерті. Вона бувала у квартирі ОСОБА_6 майже кожного дня, робила їй уколи, оскільки ОСОБА_7 була літньою людиною, дуже хворіла. Зі слів ОСОБА_6 свідку відомо, що позивач ОСОБА_1 придбав приватний будинок, в якому проживає разом з родиною.

Також факт постійного проживання ОСОБА_2М та ОСОБА_6 з 1999 року за адресою: АДРЕСА_3 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_31

Факт постійного проживання ОСОБА_2М та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 також підтверджується довідкою головного лікаря міської поліклініки № З Фрунзенського району м. Харкова від 09.06.2009р., що ОСОБА_2М та ОСОБА_7, зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, обслуговувалися лікарями вказаної поліклініки за адресою: АДРЕСА_3 з 25.07.2001р. по 16.03.2007р. та з 14.04.2000р. по 17.03.2006 р. відповідно.

Також судом встановлювалися джерела придбання спірного майна.

Представниками відповідача не надано доказів, які могли б підтвердити факт наявності у ОСОБА_6 та ОСОБА_12 грошових коштів на придбання спірного домоволодіння. Пояснення представника відповідача ОСОБА_32. що вона бачила восени 2000 року в квартирі АДРЕСА_4 де були зареєстровані та проживали ОСОБА_12 та ОСОБА_7, грошові кошти в сумі приблизно 20000 грн., за які, зі слів ОСОБА_12, був придбаний спірний будинок, спростовується встановленим в судовому засіданні, що з 1999 року ОСОБА_7 та ОСОБА_12 постійно поживали в квартирі 8 по вул. Танкопія у м. Харкові, крім того, як пояснив в судовому засіданні допитаний в якості свідка ОСОБА_3 Є А. він отримав від ОСОБА_1 за продаж спірного будинку грошові кошти в сумі 4500 доларів США

Також не знайшли свого підтвердження доводи представника відповідача ОСОБА_33 про те, що частина коштів, витрачених на купівлю спірного будинку була отримана ОСОБА_6 в якості компенсації від держави Німеччина за часи Великої Вітчизняної війни, оскільки як вбачається з видаткового касового ордеру таку компенсацію ОСОБА_7 отримала 20.09.2002р.. тобто після укладення договору купівлі-продажу.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 на час придбання будинку та до цього працювали: він - у Харківському молочному комбінаті - наладчиком машинного обладнання, вона - у Харківському центральному універмазі - товарознавцем. Як вбачається з архівної довідки, виданої КП «Міський архів» 03.09.3009 року про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за 1992-1997 роки та довідки з Управління Пенсійного фонд України в Московському районі м. Харкова про пенсію ОСОБА_12 та ОСОБА_6, дохід останніх був значно, у декілька разів меншим, ніж дохід позивача.

Відповідно до ст..58 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладання спірної угоди, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду ( удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Аналогічні положення зазначені у ст.235 ЦК України в редакції 2003 року.

Встановлені судом обставини у своїй сукупності вказують на удаваність оскаржуваної угоди в частині покупця. Оцінюючи у сукупності докази стосовно обставин укладання оскаржуваної угоди, суд приходить до висновку, що в дійсності договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Айвазовского, 12 у м. Харкові був укладений між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_17 - як продавцем. З метою приховати вказану угоду за проханням ОСОБА_1 з особистих причин 12.12.2000 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був укладений оскаржуваний договір.

Відповідно до ст..60 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час укладання угоди, недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини.

Аналогічні положення містяться і у ст.217 ЦК України в редакції 2003 року.

З пояснень сторін судом достовірно встановлено, що угода була б укладена і без залучення до участі в угоді ОСОБА_6, особа покупця в даному випадку значення не мала.

У звязку з викладеним, суд вважає необхідним визнати спірний договір частково недійсним в частині покупця, застосувавши правила, які регулюють угоду, яку сторони дійсно мали на увазі, тобто визнати покупцем за оскаржуваним договором ОСОБА_1, визнавши за ним право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями по вул.. Айвазовського, 12 у м. Харкові.

Виходячи з вище встановленого судом, що оскаржуваний договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Айвазовського, 12 у м. Харкові був укладений між ОСОБА_1 як покупцем та ОСОБА_17 - як продавцем, не підлягають задоволенню позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4 про зазначення її покупцем ? частини спірного житлового будинку.

За таких обставин, житловий будинок з надвірними будівлями по вул.. Айвазовського, 12 у м. Харкові не є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та не підлягає поділу в порядку розподілу спільного майна подружжя, що виключає підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2

Також в судовому засіданні встановлено, що згідно з договором займу грошей, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 JI.A., реєстровий № 4652, 12.12.2000р. ОСОБА_1 зайняв , а ОСОБА_7 одержала грошові кошти в сумі 22000 грн., які зобовязалася повернути до 2005 року.

Вказану угоду суд вважає мнимою, тобто укладеною лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки, виходячи з наступного.

Як встановлено судом з пояснень позивача ОСОБА_1 та не спростовано представниками відповідача, ОСОБА_1 не мав намірів позичати своїй матері ОСОБА_6 грошові кошти, ніяких дій по здійсненню такої угоди вони не вчиняли, вони мали намір укласти фіктивний договір, який не створював для сторін правових наслідків, що також підтверджується поясненнями третьої особи ОСОБА_4 про те, шо вона, як дружина ОСОБА_1. своєї згоди на укладання такої угоди не давала, про укладення договору позики між ОСОБА_1 та його матірю ОСОБА_6 їй стало відомо лише у 2007 році після смерті ОСОБА_12 під час судового розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права класності на спірний будинок.

Згідно з ч. 1 ст.58 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, який діяв на час укладання оспорюваної угоди, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

На підставі викладеного, суд визнає договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4652, недійсним та, враховуючи, що сторони ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли, наслідки визнання вказаної угоди недійсною суд не застосовує.

Суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди, спричиненої невизнанням відповідачем права власності ОСОБА_1 на спірний житловий будинок, у звязку з чим позивач вимушений в судовому порядку відстоювати свої права, оскільки згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, суд вважає, що у діях відповідача ОСОБА_2, який звернувся до суду у встановленому законом порядку для захисту свого оспорюваного права, відсутні протиправність дій, вина та причинний звязок з можливим спричиненням моральної шкоди.

Представниками відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні була заявлена вимога про застосування строків позовної давності, як підставу для відмови у позові ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_4, але суд не находить підстав для застосування строків позовної давності.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки.

Згідно ст. 76 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічні положення мстяться у ч. 1 ст. 261 ЦК України в редакції 2003 року.

Як встановлено судом з пояснень позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_4 та не спростовано представниками відповідача, після укладання 12.12.2000р. договору купівлі-продажу спірного домоволодіння, вони вселилися, користувалися спірним будинком, як своєю власністю, ні ОСОБА_7, ні її чоловік ОСОБА_12 їх право на цей будинок не оспорювали. При житті матері у ОСОБА_1 з нею та ОСОБА_13 були дуже гарні стосунки, всім були відомі обставини придбання будинку, і тільки через рік з часу смерті ОСОБА_6, яка померла 17.03.2006 року, ОСОБА_12 забрали до себе його родичі з боку сина, після чого ОСОБА_12 відмовився від домовленості з ОСОБА_1 про оформлення на нього права власності на спірний будинок. Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права тільки через рік після смерті своєї матері і у червні 2007 року звернувся до суду з даним позовом.

Як пояснила в судовому засіданні третя особа ОСОБА_4 про укладення договору купівлі- продажу на спірне домоволодіння на імя ОСОБА_6 та укладання договору займу грошей між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та про порушення свого права вона дізналася лише під час судового розгляду даної справи, оскільки її чоловік скрив від неї ці факти, і у вересні 2009 року вона звернулася до суду з позовом по визнання недійсними вказаних правочинів.

Таким чином, суд вважає, що на момент предявлення позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_4 вимог про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку від 12.12.2000року та договору позики від 12.12.2000 року строк позовної давності, передбачений ст. 71 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, не сплинув.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 217, 220, 235, 261, 1167 ЦК України , ст. ст. 47,

58, 60, 71, 76 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 60, 61, 209, 212, 213 -215, 218 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити частково.

Позовні вимоги третьої особи ОСОБА_4, - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі продажу' жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, 12, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4653, частково недійсним, в частині визначення особи покупця, та визнати покупцем жилого будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, 12, ОСОБА_1 замість ОСОБА_6.

Перереєструвати право власності в КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації на жилий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків, вул. Айвазовського, 12, на імя ОСОБА_1 замість ОСОБА_6.

Визнати недійсним договір позики, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 12.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4652.

В іншій частині позову ОСОБА_1, - відмовити.

В іншій частині позову третьої особи ОСОБА_4, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження через Фрунзенський районний суд м. Харкова з наступним поданням протягом двадцяти днів апеляційної скарги або шляхом подачі апеляційної скарги у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано, якщо після подачі заяви про апеляційне оскарження апеляційна скарга не подана - після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: