Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2- 1005/2010р.
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

02 лютого 2010р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Омарбековій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

25.05.2009р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу.

Позивач у позовній заяві та в судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 24.04.1993р. у АНД райвідділі РАГС м. Дніпропетровська. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх доньок: Марію, 14.10.1993р. народження та Софію, 12.04.2001р.народження. Шлюбні відносини з відповідачкою припинилися з липня 2008р., коли позивач пішов жити до батьків. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей, втрата почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. З серпня 2008р. позивач проживає з іншою жінкою, наявність якої підштовхнула його до припинення шлюбних відносин з відповідачкою, проте не була причиною припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Просив не надавати строк на примирення, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні.

Відповідачка в судовому засіданні на розірванні шлюбу заперечувала з тих підстав, що у сторін є невирішені витання щодо розподілу спільного майна та стягнення з позивача аліментів на утримання їх неповнолітніх доньок. Проте відповідачка визнала, що шлюбні стосунки з позивачем припинено в липні 2008р. та їх причиною стала наявність у позивача іншої жінки. Вважала, що родину з позивачем зберегти неможливо, і до речі вона цього також не бажає. Просила винести рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дітей, втрату почуття любові та поваги, через що виникали конфлікти. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з липня 2008р., а з серпня 2008р. позивач знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.12.2008р. в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було відмовлено та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2009р. дане рішення було залишено без змін (а.с. № 10-12).

Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше ніж півтора роки тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка не заперечувала проти того, що шлюбні стосунки між сторонами припинено, та їх відновлення вона не бажає, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню.

Заперечення відповідачки щодо незгоди з розірванням шлюбу, а саме: наявність у сторін невирішених витань розподілу спільного майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дітей, суд оцінює критично, оскільки дані питання не повязані та не залежать від вирішення спору про розірвання шлюбу.

Крім того, при винесенні даного рішення судом враховано, що позивачу вже в грудні 2008р. було відмовлено в розірванні шлюбу, та з того часу минуло більше року, а примирення між подружжям так і не відбулось, про що підтвердили під час судового засідання самі сторони.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 8, 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 24.04.1993р. у АНД райвідділі РАГС м. Дніпропетровська, під актовим записом № 452 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які мають неповнолітніх доньок: Марію, 14.10.1993р. народження та Софію, 12.04.2001р. народження - розірвати.

Стягнути при видачі свідоцтва про розірвання шлюбу в органах РАЦС на користь держави з ОСОБА_1 17грн., звільнивши ОСОБА_2 від сплати держмита.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя : Н.В.Ткаченко