Рівненський міський суд Рівненської області
Справа №2-6331/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Івченко І.В.,

з участю позивача ОСОБА_1, його представника Грозіка 1.1.

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні під час попереднього розгляду в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 48985 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та пояснив, що 13 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля згідно якого останній продав, а він купив автомобіль ВМW 325 І, 1994 року випуску за 48985 гривень.

З метою виконання умов договору він передав відповідачу 48985 гривень, що підтверджується розпискою від 13 березня 2007 року.

На сьогоднішній день зазначений автомобіль належить відповідачу, оскільки договір нотаріально посвідчено не було, вважати його укладеним немає правових підстав.

На даний час позивачу грошові кошти в розмірі 48985 гривень відповідачем не повернуто, а всі його вимоги до відповідача повернути зазначені грошові кошти залишились безрезультатними. Отже, враховуючи викладені вище обставини відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 48985 гривень, а тому вони підлягають поверненню шляхом їх стягнення з останнього, просить задоволити позов.

Відповідач в попередньому судовому засіданні позов визнав повністю, щодо його задоволення не заперечував.

Вислухавши пояснення позивача, відповідача, який визнав позов та враховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що 13 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано договір купівлі-продажу автомобіля, згідно якого ОСОБА_2 мав продати, а ОСОБА_1 мав купити автомобіль ВМW 325 І, 1994 року випуску за 48985 гривень.

З метою виконання умов договору ОСОБА_1, передав відповідачу 48985 гривень, що підтверджується розпискою від 13 березня 2007 року.

Згідно п. 4.1. договору купівлі продажу автомобіля від 13.03.2007 року, він є укладеним з моменту нотаріального посвідчення, що відповідає вимогам ст. 639 ЦК України.

На сьогоднішній день зазначений автомобіль належить відповідачу оскільки він порушуючи п. 4.1. договору не вжив заходів щодо його нотаріального посвідчення, що призвело до неможливості проведення державної реєстрації автомобіля в органах ДАІ

згідно з Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок, моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 61 Цивільно процесуального кодексу України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

За статтею 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі відшкодувати його вартість.

На даний час ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 48985 гривень відповідачем не повернуті.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки судом встановлено, що автомобіль ВМЛ? 325 І, 1994 року випуску зареєстрований за ОСОБА_2, який не вчинив дій необхідних для переоформлення права власності на ОСОБА_1М, суд вважає, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 48985 гривень, а тому вони підлягають поверненню шляхом їх стягнення з останнього. Підлягають задоволенню, також, і позовні вимоги стосовно відшкодування судових витрат, а саме, витрат на ІТЗ судового процесу та витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, у відповідності до ст. ст. 639, 1212, 1213 Цивільного Кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 88, 130, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 48985 (сорок вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) гривень та судові витрати по справі, а саме 489,85 грн. судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з 295 ЦПК України.

Суддя С.В.Рогозін

Повний текст рішення виготовлений та підпиcаний 14.05.2010 року