Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Жигановської О.С.

суддів Косигіної Л.М., Котік Т.С.

при секретарі Войтюк В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2010 року

встановила :

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2010 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2. Зобов'язано ОСОБА_7 та ОСОБА_4 спростувати в Інтернеті поширені ними в середині березня 2010 року відомості, що не відповідають дійсності і порочать честь та гідність ОСОБА_2 про те, що вона веде аморальний спосіб життя, - шляхом припинення поширення інформації. Стягнуто з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 чотири тисячі гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_5 просять скасувати рішення суду і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Посилаються на те, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, неповно з'ясовані обставини справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.З, 10 Конституції України честь та гідність людини визнаються одними з найвищих соціальних цінностей.

Частина 1 ст.277 ЦК України встановлює, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Судом встановлено, що в середині березня 2010 року неповнолітні ОСОБА_6, 02.11. ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, учні 8-го класу Лугинської ЗОШ №1, прийшовши до приміщення комп'ютерного клубу, який розташований в смт.Лугини вул.0б"їздна, від імені неповнолітньої ОСОБА_2 в Інтернеті на сайті спілкування „В контакті" відкрили сторінку без її відома, з її анкетними даними, фотокарткою та пропозицією сексуального характеру.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд 1 інстанції виходив з того, що неповнолітніми ОСОБА_7 і ОСОБА_4 у наведений спосіб було поширено негативну інформацію про дочку позивачки. Поширенням такої негативної інформації було порушено право неповнолітньої ОСОБА_2, передбачене ст.297 ЦК. А відповідачами всупереч вимогам ст.277 ЦК, ст.10 ЦПК не представлено доказів на спростування доводів позивачки щодо порушення прав її дочки через поширення негативної інформації, отже така інформація згідно ч.З ст.277 ЦК вважається недостовірною. Покладаючи солідарний обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди на батьків неповнолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_4, місцевий суд правильно керувався нормами ст.ст.1178, 1179, 1190 ЦК України та роз'ясненнями п.б Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди".

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Посилання апелянтів на те, що „предметом розгляду цивільної справи повинна бути наявність чи відсутність аморального способу життя з боку ОСОБА_2В.", а суд 1 інстанції взагалі не розглянув це питання, є безпідставним. Так, обов'язок довести відповідність розповсюджених відомостей дійсності покладається на відповідача, а на позивача - обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які порочать честь і гідність, саме тією особою, до якої пред'явлено позов.

Розмір моральної шкоди визначений судом із врахуванням роз'яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та з належним обґрунтуванням в судовому рішенні розміру даної шкоди.

Рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5 відхилити, а рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді