Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

„17" листопада 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_3,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Андрушівського районного суду від 31 травня 2С10 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,

встановив:

У вересні 2009 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом. Просила стягнути з відповідачів в рівних частках 10000 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилалася на те, що 12 серпня 2009 року ОСОБА_6, управляючи належною його батькові ОСОБА_4 автомашиною НОМЕР_1, збив її корову (нетеля), внаслідок чого тварина загинула. У зв"язку зі смертю корови їй заподіяно як матеріальну, так і моральну шкоду.

Рішенням Андрушівського районного суду від 31 травня 2010 року стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 10000 грн. матеріальної шкоди, 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди та на користь держави 300 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Вважає, що вимоги позивачки не підтверджені доказами.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_7, суд першої інстанціївиходив з того, що шкоду позивачці заподіяно спільними діями відповідачів, а тому вони повинні нести перед нею солідарну відповідальність .

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2009 року ОСОБА_6, керуючи автомашиною НОМЕР_2, належною його батькові ОСОБА_4, близьке 22 год. поблизу с.Лебединці Андрушівського району здійснив наїзд на належну позивачці корову, від чого тварина загинула.

Зазначені обставини встановлені постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, ухваленою інспектором ВДАІ Андрушівського РВ УМВС України в Житомирській області від 21 серпня 2009 року та постановою Житомирського райсуду від 18 вересня 2009 року про притягнення ОСОБА_6 до адмінвідповідальності за ст.124 КпАП (а.с.11). Вказані постанови є чинними, а тому встановлені ними обставини відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК додатковому доказуванню не підлягають.

Виходячи із змісту ч.І ст.1190 ЦК солідарна відповідальність наступає у разі завдання шкоди спільними діями або бездіяльністю осіб. При цьому під спільним заподіянням шкоди слід розуміти взаємопов'язані, сукупні дії або дії з єдністю наміру двох або кількох осіб, які знаходяться в причинному зв'язку зі шкідливими наслідками.

В даному випадку відсутні ознаки спільних дій відповідачів у заподіянні шкоди позивачці. Тому підстав для покладення на них солідарного обов'язку відшкодувати шкоду не було.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК шкода, завдана джерелом

підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Власником автомобіля НОМЕР_1 є відповідач ОСОБА_4, про що свідчить копія тимчасового реєстраційного талона від 9 серпня 2007 року. Останній не довів, що автомашина вибула з його володіння внаслідок протиправних дій його сина, а не з його вини.

Тому матеріальна шкода, заподіяна позивачці загибеллю корови, підлягає відшкодуванню за рахунок саме цього відповідача.

Разом з тим, при визначенні розміру шкоди, що підлягає стягненню, слід врахувати наступне.

Відповідно до наданих позивачкою довідок Лебединецької сільської ради вона утримувала у підсобному господарстві нетеля двохрічного віку приблизною вагою 450 кг. (довідки: №218 від

02.09.2009 р., №225 від 28.10.2010 р., №224 від 28.10.2010 р.). Вага тварини, що загинула, підтверджується також довідкою та актом Ярешківської дільниці державної ветеринарної медицини.

Закупівельна ціна зазначеної тварини визначена довідкою ЗАТ „Житомирський м'ясокомбінат" № 624/1 від 10.11.2010 року і

становить 11,4 грн. за один кілограм живої ваги.

У зв"язку з наведеним- розмір шкоди, заподіяної позивачці знаслідок загибелі корови становить 5130 грн. (450x11,4'.

Вартість нетеля, що загинув, яка визначена виконкомом Іебединецької сільської ради у розмірі 11000 грн., безпідставно ізята до уваги судом першої інстанції, оскільки відповідно до :т.ст.27-40 Закону України „Про місцеве самоврядування вУкраїні" виконкоми місцевих рад не мають повноважень на вчинення таких дій (а . с . 8 ).

Крім того, відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини' розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що безпосередньо перед ДТП позивачка переганяла корову по проїжджій частині дороги в темну пору доби.

Такі обставини, зокрема, встановлені постановою Житомирського райсуду від 18 вересня 2009 року про притягнення ОСОБА_6 до адмінвідповідальності, схемою до протоколу огляду місця ДТП від 13 серпня 2009 року, з якої вбачається, що зіткнення автомашини з твариною відбулося саме на проїжджій частині дороги (відмовний матеріал № 934).

Крім того, із пояснень самої позивачки, даних нею безпосередньо після ДТП, вбачається, що вона „вела свою корову по дорозі на с.Лебединці" (пояснення знаходяться у відмовному матеріалі №934) .

Також із ілюстративних таблиць (фотографій) місця ДТП вбачається, що на цьому відрізку дороги відсутнє узбіччя у розумінні цього терміну, визначеному у п.1.10 Правил дорожнього руху. Зокрема, узбіччя - це виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішнього краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів.

Тому зазначення у постанові суду про притягнення ОСОБА_6 до адмінвідповідальності про рух корови „по правій стороні узбіччя" є помилковим.

Крім того, безпідставними є також твердження позивачки про те, що вона переганяла корову не в темну пору доби, зважаючи на наступне.

Із зазначених вище Постанов вбачається, що ДТП мала місце 12 серпня 2009 року близько 22 год.

Відповідно до п.1.10 Правил темна пора доби - це частина доби від закінчення вечірніх (ЗО хв. після заходу сонця) до початку ранкових сутінків (ЗО хв. до сходу сонця).

12серпня 2009 року сонце зайшло о 20 год. 23 хв. Тому період часу близько 22 год. є темною порою доби.

13змісту п.7.6 Правил дорожнього руху (надалі Правил) вбачається, що переганяти тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, не створюючи при цьому небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Погоничам тварин забороняється переганяти тварин .по дорогах у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості п.І ^"т" Правил) .

Отже, дії позивачки свідчать про нехтування нею вимогами правил безпеки руху, що дає підстави для визначення в даному випадку змішаної вини у виникненні ДТП. Ступінь вини ОСОБА_7, виходячи із обставин справи, суд визначає у

розмірі 50%. У зв"язку з цим підлягає зменшенню на вказану величину розмір відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 Тобто, стягненню з останнього на користь позивачки підлягає 2565 грн. майнової шкоди, заподіяної внаслідок загибелі корови (5130x50%).

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового - про покладення на відповідача ОСОБА_4 обов"язку відшкодувати таку шкоду.

Скасуванню також підлягає рішення суду в частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Відповідно до роз"яснень, що викладені в п.З постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (надалі - Постанови) моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Покладаючи на відповідачів обов'язок відшкодувати позивачці моральну шкоду, суд правильно вважав, що така шкода полягає у порушенні її права власності.

Разом з тим, враховуючи викладені вище обставини, суд помилково поклав на відповідачів солідарний обов"язок по відшкодуванню такої шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, обставини, за яких завдано такої шкоди. Зокрема, що позивачка перенесла стрес у зв"язку із скоєнням ДТП. Також судом враховано тривалість вимушених змін у житті позивачки, пов"язаних із докладанням нею додаткових зусиль для відновлення в суді порушеного права.

Разом з тим, при визначенні величини цього відшкодування суд не врахував матеріальний стан відповідача. Зокрема, що він працює в якості водія і має невисоку заробітну плату та часткову вину самої позивачки, що виразилася у порушенні нею правил дорожнього руху.

За наведених' обставин та виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає за можливе зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 1000 грн.

Відповідно до величини задоволених вимог з відповідача ОСОБА_4 в дохід держави підлягають стягненню також судові витрати.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.1167,1187,1193 ЦК України, ст.ст.209,88,307,309,313,314,316 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити частково.

Скасувати рішення Андрушівського районного суду від 31 травня 2010 року, ухваливши нове.

Позов ОСОБА_7 задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 2565 грн. майнової шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди та в дохід держави 59,5 грн. судового збору і 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: