Апеляційний суд Житомирської області
РІШЕННЯ

Іменем України

4 листопада 2010 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючого - судді Балашкевича С.В.

суддів: Зарицької Г.В., Заполовського В.Й.

при секретарі Сапінської Н.В.

з участю позивача та представника відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний кар'єр» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановила:

24 квітня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» (далі - ТзОВ «Бехівський гранітний карєр») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. На обгрунтування своїх позовних вимог зазначала, що з 4 вересня 2006 року вона працювала у відповідача на посаді завідуючої складу і наказом 64-П від 25 березня 2009 року була звільнена з роботи з 24 березня 2009 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у звязку із скороченням штату працівників. Посилаючись на те, що звільнення її з роботи було проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивачка просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2010 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ТзОВ «Бехівський гранітний карєр» на посаді завідувача складом з часу її звільнення. Постановлено стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» на користь ОСОБА_1

25 433,21 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Додатковим рішенням цього суду від 5 серпня 2010 року визнано незаконним та скасовано наказ № 64-П від 25 березня 2009 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Бехівський гранітний карєр» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права й ставить питання про скасування рішення суду й ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП не допускається звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, з 4 вересня 2006 року ОСОБА_1 працювала завідуючою складом в ТзОВ «Бехівський гранітний карєр» і наказом 64-П від 25 березня 2009 року була звільнена з роботи з 24 березня 2009 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у звязку зі скороченням штату працівників (а.с.5,8,9).

Встановивши, що всупереч вимогам частини 3 статті 40 КЗпП позивачка була звільнена з роботи в період тимчасової непрацездатності, оскільки 24 березня 2009 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні (а.с.28), суд дійшов обгрунтованого висновку про незаконність наказу № 64-П від 25 березня 2009 року та наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Крім того, як видно з матеріалів справи (а.с. 10,24,38), позивачка погодилася на переведення її на посаду комірника, яка була вакантною на час її попередження про звільнення з роботи.

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 погодилася на переведення її на цю посаду за умови посадового окладу 1500 грн. не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідач не надав суду письмових доказів на підтвердження того, що він запропонував їй цю посаду з умовами оплати праці згідно штатного розпису.

Внаслідок звільнення позивачки з роботи були порушені її законні права, що призвело до її моральних страждань, і , враховуючи їх характер та тривалість, суд першої інстанції відповідно до положень статті 237 - 1 КЗпП правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 1000 грн.

Разом з тим, ухвалюючи рішення щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не врахував, що при звільненні позивачці виплачена вихідна допомога в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 1237,33 грн. і невірно визначив загальну суму середнього заробітку, що підлягав стягненню на її користь.

Згідно довідки ТзОВ «Бехівський гранітний карєр» № 134 від 5 травня 2010 року середньоденний заробіток позивачки, визначений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, складає: 89,87 грн. Час вимушеного прогулу за період з 25 березня 2009 року по 5 травня 2010 року становить 277 днів (у 2009 році: березень - 5, квітень - 21, травень -18, червень -20, липень - 23, серпень - 20, вересень - 22, жовтень - 22, листопад -21, грудень - 23. У 2010 році: січень -19, лютий - 20, березень - 22, квітень-21, травень -1).

Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягала стягненню складає 24 893,99 грн. (89,87 грн. х 277 днів).

З урахуванням виплаченої суми вихідної допомоги сума середнього заробітку, який підлягав стягненню на користь позивачки складав 23 656,66 грн. (24 893,99 грн. - 1237,33 грн.).

Посилання відповідача на положення частини 2 статті 235 КЗпП є безпідставними, оскільки позовна заява розглядалася більше року не з вини позивача. Як убачається з матеріалів справи, 14 жовтня 2009 року розгляд справи було відкладено у звязку з погіршенням стану здоровя ОСОБА_1. а в судові засідання, що відбулися 20 жовтня 2009 року та 26 листопада 2009 рою. позивачка не зявилася, оскільки не була належним чином повідомлена судом про час та місце судового засідання.

За таких обставин рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні, а сума стягнення - зменшенню з 25 433,21 грн. до 23 656,66 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів.

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Бехівський гранітний карєр» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 5 травня 2010 року в частині стягнення середнього заробітку за час викушеного прогулу змінити, зменшивши суму стягнення з 25 433,21 грн. до 23 656.66 грн.

Доповнити рішення суду вказівкою на те, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнута без відрахування податків та інших обов'язкових платежів.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді