РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі - Качмар М.Я.,

за участю: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на рішення Буського районного суду Львівської області від 17 серпня 2010 року,-

встановила:

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про встановлення постійного безстрокового земельного сервітуту права проходу, проїзду нею та членами її сім'ї до належної їй на праві власності земельної ділянки по вул. Грушевського, 11а у с.Красне Буського району Львівської області, а також права проїзду транспортних засобів для очистки асенізаційного колодязя по наявному проїзду на суміжній земельній ділянці ОСОБА_7 на вул. Грушевського, 13а того ж населеного пункту. Просила також зобов'язати Красненську селищну раду провести державну реєстрацію земельного сервітуту, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 15000 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення оскаржили позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_7

ОСОБА_3 просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову про встановлення безстрокового, безоплатного земельного сервітуту. Зазначає, що фактично визнавши підставність позову, суд ухилився від прийняття рішення про встановлення сервітуту і переклав такий обов'язок на селищну раду. Підставами для задоволення позову вважає тривалість використання сторонами землі загального користування як заїздом, відсутність у позивачки іншого заїзду, використовувати право власності земельною ділянкою окрім встановлення саме такого сервітуту іншої можливості немає. Встановити земельний сервітут за рахунок земельної ділянки ОСОБА_8 неможливо із-за наявності на ній телекомунікаційних колодязів, із-за невеликих розмірів та її конфігурації будуть істотно обмежені права ОСОБА_8 на використання ділянки для інших цілей окрім облаштування заїзду.

Крім цього, апелянт вважає помилковим висновок суду про самовільність зміни конфігурації земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_8, так як їх приватизація відбувалась згідно рішення органу місцевого самоврядування.

Апелянт ОСОБА_7 просить змінити рішення суду першої інстанції, виключити із мотивувальної частини рішення вказівку на те, що земельна ділянка по вул. Грушевського, 13а у смт Красне Буського району Львівської області (або її частина) до 22 вересня 200009 року належала до земель загального користування.

Посилається на те, що земельною ділянкою, у тому числі і тією частиною, на яку ОСОБА_3 просить встановити сервітут, користується на підставі рішення органів місцевої влади з 1981 року. Цей факт випливає також із самого рішення Красненської сільської ради №96 від 22.09.2009 року, проте суд зробив невірний висновок з цього.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_3 і її представника - адвоката ОСОБА_4, представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на підтримання своєї скарги та на заперечення іншої скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 та відхилення скарги ОСОБА_7 з огляду на такі мотиви.

Згідно ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

За змістом ст. 99 цього ж Кодексу випливає, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, у тому числі право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки по вул. Грушевського, 11а, яка з усіх сторін межує із сусідніми земельними ділянками, у тому числі зі сторони вул. Грушевського, власниками яких є: ОСОБА_8 - №11, ОСОБА_7 - №13а, до якої відсутні прохід, заїзд із вказаної вулиці чи інших вулиць.

Отже, для забезпечення нормальної життєдіяльності сім'ї позивачки, обслуговування земельної ділянки та відповідно до зазначених вище норм ОСОБА_3 вправі вимагати встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки ОСОБА_8 чи ОСОБА_7

Як убачається із ч. 4 ст. 98 ЗК України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Із матеріалів справи випливає висновок, що найменш обтяжливим способом буде встановлення земельного сервітуту на користування ОСОБА_3 частиною земельної ділянки ОСОБА_7 по наявному шляху до вул. Грушевського, оскільки цей заїзд є існуючим, влаштованим, до приватизації саме цієї частини ділянки ОСОБА_7 нею користувались усі суміжні землекористувачі, у тому числі і ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Натомість, улаштування заїзду через земельну ділянку ОСОБА_8 істотно обмежить права цього землевласника щодо її використання для особистих потреб, зокрема вирощування сільськогосподарських, декоративних культур тощо.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків обставинам справи і, не врахувавши наведені вище норми матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню, а позов ОСОБА_3, у межах вимог апеляційної скарги - задоволенню.

Разом із цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження матеріалами справи і тому його апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до Державних актів на право власності ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на земельні ділянки спірна земельна ділянка, яка нині знаходиться у приватній власності ОСОБА_7, відносилась до земель загального користування - проїзд. Ця обставина окрім зазначених доказів підтверджується договором про передачу ОСОБА_7 земельної ділянки у безстрокове користування, планом забудови цієї земельної ділянки, про це свідчить також і рішення Красненської сільської ради №6 від 23.12.2003 року про передачу у власність відповідачу земельної ділянки саме 0,07 га і лише згодом спірна земельна ділянка була додатково передана ОСОБА_7 у власність. Підтверджується цей висновок суду і поясненнями третьої особи ОСОБА_6

Отже, за таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги коле- гія суддів не убачає.

Керуючись п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3.4. ст. 309, ст. ст. 308, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 17 серпня 2010 року в частині відмови у встановленні земельного сервітуту скасувати і ухвалити нове рішення, яким встановити безстроковий безоплатний земельний сервітут на право ОСОБА_3 та членів її сім'ї проходу, проїзду транспортними засобами по наявному заїзду по земельній ділянці ОСОБА_7 на вул. Грушевського, 13 а у с. Красне Буського району Львівської області на її земельну ділянку по вул. Грушевського. 11а у тому ж населеному пункту, а також для проїзду транспортними засобами для очистки асенізаційного колодязя.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: