Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Шелестова К.О.

Секретаря - Завалко О.В.

За участю: представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Федорець Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_5 про визнання права власності на самовільно збудований будинок та будівлі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі у червні 2010 року звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в обгрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що позивачі проживали з дитинства у домоволодінні по АДРЕСА_1, яке належало батькові позивачів. Після його смерті домоволодіння було переоформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1978 року на матір позивачів, ОСОБА_6. В 1994 році мати позивачів померла та нерухоме майно, що їй належало успадкувала згідно заповіту сестра позивачів ОСОБА_7. В 2005 році сестра ОСОБА_3, ОСОБА_4 померла, спадщину прийняв її онук - ОСОБА_5, який зареєстрував своє право власності на своє нерухоме майно згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.01.2007 року. Після реєстрації свого права власності на спадщину ОСОБА_5 виїхав з міста без скасування реєстрації свого місця мешкання й до теперішнього часу місця його знаходження невідоме. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 було визнано частково недійсним, а за ОСОБА_3 було визнано право власності на самовільно збудовані ним до житлового будинку А-1 прибудови а1-1, а2-1, а3-1, а4-1 та сараї П,С,О, стіни Ч. Але нові частки в цьому домоволодінні не визначалися. Просили суд визнати за ОСОБА_4 право власності на самовільно збудовані ним житловий будинок Б-1 з прибудовою Б1-1 жилою площею 34,1 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м., а також на обладнані ним души Щ та Х, вбиральну Ц, погріби Ю та Я, сарай Е, огорожі № 1,3,9,11, мощіння ІІІ в домоволодінні по АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на самовільно збудовані ним до житлового будинку А-1 прибудови а-1 (житлову кімнату 1-2 площею 7,2 кв.м.), а5-1 (тамбур 1-1 площею 4,1 кв.м.), житлову прибудову А2-1 (приміщення 1-6 - 1-10 жилою площею 36,4 кв.м., загальною площею 88,2 кв.м.) та гараж Ч з оглядовою ямою з належними йому погрібом Г, сараями О,С,П,Ф, вбиральнею Т, душем У, спорудами №2,4,5,6,7,8,10, мощінням І,ІІ,ІУ в домоволодінні по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачі з дитинства проживали у домоволодінні по АДРЕСА_1, яке належало їх батькові, ОСОБА_8. Після його смерті домоволодіння було переоформлено на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01.06.1978 року на матір позивачів, ОСОБА_6. Домоволодіння складалося з житлового будинку А-1 житловою площею 15,9 кв.м., загальною площею 39,6 кв.м. та господарських будівель. З дозволу матері, ще при її житті, ОСОБА_3, добудував до будинку А-1 прибудови, а ОСОБА_4, збудував для своєї родини на земельній ділянці, яка знаходилась у користуванні, житловий будинок Б-1. В 1994 році мати позивачів померла. Нерухоме майно, що належало матері, успадкувала згідно заповіту сестра позивачів ОСОБА_7. В 2005 році сестра померла, а спадщину прийняв її онук, ОСОБА_5, який зареєстрував своє право власності на це нерухоме майно згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.01.2007 року, про що свідчать дані технічного паспорту. Позивач ОСОБА_3 мешкає безперервно в цьому домоволодінні з реєстрацією свого місця мешкання за цією адресою, про що свідчать дані особистого паспорта, а ОСОБА_4 фактично мешкає в цьому домоволодінні, але зареєструвати своє місце мешкання не має можливості, так як належний йому будинок літ. В збудований самовільно. Після реєстрації свого права власності на спадщину, ОСОБА_5 виїхав з міста без скасування реєстрації свого місця мешкання й до теперішнього часу місце його знаходження невідоме.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 вересня 2007 року свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_5 від 30.01.2007 року було визнано частково недійсним, а за ОСОБА_3 було визнано право власності на самовільно збудовані ним до житлового будинку А-1 прибудови А1-1, а2-1, а3-1, а4-1 та сараї П,С,О, стіни Ч. Але нові частки в цьому домоволодінні не визначалися, тому що по-перше, місце мешкання ОСОБА_5 невідоме, а по-друге в домоволодінні маються ще самовільно збудовані будинки та будівлі. ОСОБА_4 ще 1980 році збудував в цьому домоволодінні житловий будинок Б-1, а в 2004 році прибудову до нього Б1-1. Згідно технічного паспорту жила площа цього будинку з прибудовою складає 34,1 кв.м., а загальна площа 56,9. Крім того, ними були у різні часи з 1970 року по 2009 рік збудовані в цьому домоволодінні души Щ та Х, вбиральна Ц, погріби Ю та Я, сарай Е, огорожі № 1,3,9,11, мощіння ІІІ. ОСОБА_3 також у різні часи збудував прибудови до житлового будинку, сараї С, П,О,Ф та гараж Ч з оглядовою ямою. Крім того, йому належить зроблені та обладнані ним тимчасові будівлі та споруди: погріб Г, вбиральна Т, душ У, споруди № 2, 4, 5, 6, 7, 8, 10, мощіння І, ІІ, ІУ. Фактично за ним вже визнано право власності на прибудови до житлового будинку А-1 та господарські будівлі, але внаслідок їх переобладнання в технічному паспорті ці прибудови зазначені за іншими літерами. На протязі тривалого часу, тобто з 1970 року позивачі відкрито та безперервно володіють та користуються цим майном, ніхто ніяких претензій та вимог стосовно цього майна їм не висуває, але зареєструвати своє право власності на це майно позивачі не мають можливості, тому що воно збудовано самовільно й тому згідно до даних технічного паспорта потребує узаконення. Фактично майно є власністю позивачів, так як вони безперешкодно користуються та володіють ним, але не мають право на його розпорядження, так як без узаконення право власності не реєструється. Таким чином, визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно в домоволодінні потребує судового розгляду.

Вважаю, що право ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на набуття власності на створене ними майно порушено з наступних підстав:

Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила річ зі своїх матеріалів є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Крім того, згідно з вимогами ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має

право зводити на ньому будинки і спорудження, а також набувати право власності на них.

Земельна ділянка площею, на якій розташовані зазначені будинки та будівлі, знаходяться у користуванні позивачів, тому, що вона надавалася у безстрокове користування їх батькові, ОСОБА_8, а позивачі, мешкаючи в домоволодінні та відкрито й безперешкодно використовуючи за призначенням ділянку, набули право користування нею в порядку спадкування нерухомого майна.

Збудований будинок, прибудови та господарські будівлі знаходяться у задовільному технічному стані та відповідають будівельним вимогам, що підтверджується висновком ТОВ "Технологія", що має ліцензію АВ № 195627 зі строком її дії до 28 грудня 2011 року.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права у судовому порядку.

Згідно ст. 376 ЦК України нерухоме майно вважається самочинно збудованим, якщо воно збудоване без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, яка була надана у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Ст. 392 ЦК України передбачає право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Частиною 5 статті 376 передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника або користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З урахуванням положень зазначеної норми, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 375, 376, 383 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Визнати за ОСОБА_4 право власності на самовільно збудовані ним житловий будинок Б-1 з прибудовою Б1-1 жилою площею 34,1 кв.м., загальною площею 56,9 кв.м., а також на обладнані ним души Щ та Х, вбиральну Ц, погріби Ю та Я, сарай Е, огорожі № 1,3,9,11, мощіння ІІІ в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на самовільно збудовані ним до житлового будинку А-1 прибудови а-1 (житлову кімнату 1-2 площею 7,2 кв.м.), а5-1 (тамбур 1-1 площею 4,1 кв.м.), житлову прибудову А2-1 (приміщення 1-6 - 1-10 жилою площею 36,4 кв.м., загальною площею 88,2 кв.м.) та гараж Ч з оглядовою ямою з належними йому погрібом Г, сараями О, С, П, Ф, вбиральнею Т, душем У, спорудами № 2,4,5,6,7,8,10, мощінням І,ІІ,ІУ в домоволодінні по АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суду м. Дніпропетровська.

Суддя К.О. Шелестов