№ 2-687/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2010 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Соболевському Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

прокурора Кругліцької В.М.,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом прокурора Володимирецького району в інтересах ОСОБА_1 до Довговільської сільської ради Володимирецького району, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Прокурор Володимирецького району звернувся до суду з позовом в інтересах особи похилого віку ОСОБА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок в с.Довговоля, в якому вона постійно проживає з часу свого народження, однак оформити право власності не має можливості внаслідок відсутності правовстановлюючих документів. В судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги, надав пояснення в межах позову.

ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, пояснила, що вона від часу свого народження і по даний час постійно проживає в житловому будинку №14 в провулку Грушевського с.Довговоля, даний будинок був побудований її батьками для проживання сімї. На час смерті батька в будинку залишилась проживати вона, та її рідна сестра ОСОБА_5, оскільки брати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після одруження перешли з батьківської хати до своїх помешкань. Будь-яких документів на право власності ніхто не оформляв. Після смерті сестри ОСОБА_1 продовжила проживати в спірному будинку, будь-які документи також ніхто не оформляв. Вона є одинокою, не заміжня, дітей не має. В даний час родичі почали претендувати на будинок, погрожують їй виселенням, у звязку з чим звернулась до органів прокуратури для отримання правової допомоги та захисту. Просила задоволити позов, визнати за нею право власності на житловий будинок №14 в провулку Грушевського с.Довговоля.

Представник відповідача Довговільської сільської ради визнав позовні вимоги, пояснив суду, що ОСОБА_1 дійсно постійно проживала у спірному житловому будинку. Вказаний будинок згідно погосподарських книг рахується за її сестрою ОСОБА_5

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечив проти позову, пояснив, що крім ОСОБА_1 право власності повинні мати також і інші родичі, в т.ч. діти та онуки покійного ОСОБА_8, а також його правнуки. Просив відмовити в задоволенні позову, визнати право власності на будинок за всіма родичами.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і сторони визнали ту обставину, що житловий будинок з погосподарськими будівлями №14 в провулку Грушевського с.Довговоля Володимирецького району збудований батьком позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 в 1930 році. Вказаний будинок наділений ознаками речі, перебував у володінні та користуванні ОСОБА_8 до часу його смерті, що не суперечить положенням ст.54 Цивільного Кодексу УРСР 1922 року, який діяв на час будівництва житлового будинку.

Як вбачається із актового запису про смерть, ОСОБА_9 помер 08 березня 1977 року, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входив і спірний житловий будинок.

При цьому, на основі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що на час смерті ОСОБА_8 житловий будинок №14 в провулку Грушевського с.Довговоля належав йому на праві особистої власності. Будь-яких доказів належності даного будинку до спільної сумісної чи спільної часткової власності відповідач ОСОБА_4 та її представник суду не надали.

Так, у відповідності до довідки №278 від 20.07.2010 року, виданої Довговільською сільською радою, господарство ОСОБА_8 станом на 1977 р відносилось до суспільної групи «господарство робітників», таким чином вказане господарство не перебувало у спільній власності громадян, що займаються індивідуальною трудовою діяльністю у сільському господарстві, як це передбачено ст.128 ЦК України 1963 року.

Договір розподілу будинку, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в лютому 1967 року, не спростовує висновків суду, оскільки порядку розподілу будинку в договорі не вказано, і будь-яких правових наслідків за собою даний договір не потягнув, що, виходячи із вимог ст..58 ч.1 ЦК України 1963 року, який діяв на час укладення договору, свідчить про його недійсність. Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_6, пояснень сторін та інших матеріалів справи, право власності на спірний житловий будинок або його частку ОСОБА_6 за собою не оформив.

Спадкування майна ОСОБА_8 здійснювалось за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини. У звязку з викладеним, на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України 2004 року, до даних правовідносин суд застосовує положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

Як вбачається зі ст.549 цього Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

На час смерті ОСОБА_8 в належному йому житловому будинку проживали рідні діти померлого доньки ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1, які вступили у фактичне володіння спадковим майном.

Інші спадкоємці першої черги ОСОБА_8 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спадщини після смерті батька не приймали, оскільки не вчинили жодної із дій по прийняттю спадщини, передбачених ЦК України 1963 року, а дружина ОСОБА_8 ОСОБА_10 померла в січні 1953 року, що підтверджується актовим записом про смерть. Даний висновок суду ґрунтується на поясненнях сторін, а також на письмових доказах, зокрема довідці Рівненського обласного нотаріального архіву №275/01-21 від 13.10.2010 р., з якої вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_8 в архіві відсутня.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_8 належний йому за життя житловий будинок №14 в провулку Грушевського с.Довговоля Володимирецького району успадкували в рівних долях ОСОБА_5 та ОСОБА_1, кожна з яких набула права власності на ? частину вказаного житлового будинку.

Після смерті ОСОБА_5, яка настала 06.12.2007 року, відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав, як це вбачається зі ст.1218 діючого Цивільного Кодексу України. Оскільки спадкоємець першої черги ОСОБА_4 спадщину після смерті своєї матері не приймала, і з відповідною заявою до державної нотаріальної контори не зверталась, що вона визнала в судовому засіданні, спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 рідна сестра померлої ОСОБА_5, як спадкоємець другої черги, що підтверджується довідкою Володимирецької державної нотаріальної контори №89 від 23.04.2010 року.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги, що спадщина, незалежно від часу її прийняття, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, як це передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок №14 провулку Грушевського в с.Довговоля Володимирецького району в цілому в порядку спадкування, в т.ч. на ? частину житлового будинку після смерті батька ОСОБА_8 та на ? частину житлового будинку після смерті сестри ОСОБА_5.

З урахуванням викладеного позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст..ст.58, 128, 549 ЦК України 1963 року, ст..ст.1218, 1268 ЦК України, ст..ст.15,202-212 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов прокурора Володимирецького району в інтересах ОСОБА_1 задоволити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями №14 провул.Грушевського в с.Довговоля Володимирецького району Рівненської області в порядку спадкування.

Від сплати судового збору сторони звільнити на підставі ст..4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито». Витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи сплаті не підлягають, як це передбачено ч.5 ст.81 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча: