АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2010 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Панченка О.О.,

суддів: Бондаревської С.М., Триголова В.М.,

при секретарі: Буряк С.М.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2010

року

у справі за позовом ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк в особі Полтавської філії Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 19 червня 2008 року між ним та ВАТ Морський транспортний банк був укладений кредитний договір № 00007/РР6, у відповідності до якого відповідач зобов'язаний був надати йому на умовах цього кредитного договору грошові кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті на загальну суму 280129 ( двісті вісімдесят тисяч сто двадцять дев'ять ) доларів США на наступні цілі: на споживчі потреби 260 343,00 долари США, 19786 доларів США для сплати страхових платежів. В свою чергу, позивач взяв на себе зобов'язання прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13 % річних за фактичний період користування кредитом.

Вказуючи на те, що зміст договору № 00007/РР6 від 19 червня 2008 року в частині встановлення обов'язку позивача сплачувати проценти за користування кредитом в валюті кредиту, тобто в доларах США, суперечить положенням Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, законів України Про Національний банк України, Про банки і банківську діяльність, п.п. 3.1., 3.3. договору № 00007/РР6 від 19 червня 2008 року позивач вважає недійсними.

З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір та договір іпотеки.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ВАТ Морський ОСОБА_5 в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 в м. Полтава, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсним - задоволено частково.

Кредитний договір № 00007/РР6, укладений 19 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ Морський ОСОБА_5 в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 в м. Полтаві - визнано недійсним.

Договір іпотеки № 00420-СР6, укладений 19 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ Морський ОСОБА_5 в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 в м. Полтаві - визнано недійсним.

Приватному нотаріусу Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_6 вказано виключити з реєстру іпотек та заборони відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передане в іпотеку за договором іпотеки, укладеним 19 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ Морський ОСОБА_5 в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 в м. Полтаві - житловий будинок, який розташований по вул. Центральна, 14 в с. Мильці Полтавського району Полтавської області.

Стягнуто з ВАТ Морський ОСОБА_5 банк в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 банк в м. Полтаві на користь держави 1700 гривень судового збору.

Стягнуто з ВАТ Морський ОСОБА_5 банк в особі філії ВАТ Морський ОСОБА_5 банк в м. Полтаві на користь ОСОБА_4 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ.

З рішенням суду не погодилося ВАТ Морський ОСОБА_5 та подало на нього апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень до скарги, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Апелянт вважає рішення суду таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.2 ч.І ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.п. З, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 19 червня 2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ Морський ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 00007/РР6, згідно умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу на умовах цього договору грошові кошти у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті на загальну суму 280 129 доларів США, з яких: на споживчі потреби 260 343,00 долари США, а також 19786 доларів США для сплати страхових платежів у випадку та порядку, передбачених п.п. 2.1.3,2.2.7 вказаного кредитного договору.

Згідно умов даного договору позивач зобов'язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості та зі сплатою: комісії за надання кредиту 0,5 % від суми кредиту без урахування страхових платежів в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором.

Окрім того, положеннями п.п. 3.1, 3.3 кредитного договору визначено, що повернення суми кредиту та сплата процентів за користування кредитом буде здійснюватися в іноземній валюті - доларах США.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу за спірним договором та використання доларів США як засобу платежу при сплаті процентів за ним, що передбачено нормами Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Проте, з таким висновком колегія судців не може погодитися з наступних підстав.

Нормами статті 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19 лютого 1993 року (далі - Декрет КМУ).

Окрім того, нормами статті 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша, фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської Ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій .на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: - неторговельні операції з валютними цінностями; - операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

-ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів- нерезидентів у грошовій одиниці України;

залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Згідно вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Разом з тим, на законодавчому рівні межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті не визначені до цього часу.

Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування, індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною , правовою, підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 70-73), відповідач мав на час укладення спірного договору банківську ліцензію на право здійснення ним банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки ті банківську діяльність, а також дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги той факт, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4.

Враховуючи викладене, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2010 року підлягає скасуванню з постановленням нового, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.ЗОЗ, 307, ч. 1 п.п. 3,4 ст. 309,314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк - задовольнити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 вересня 2010 року -скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк в особі Полтавської філії Відкритого акціонерного товариства Морський транспортний банк про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_7

Судді: /підпис/ОСОБА_1 /підпис/ ОСОБА_8

ВІРНО: Суддя апеляційного суду Полтавської області С.М. Бондаревська