Справа № 2-352/10
Провадження № 2-352/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2010 року Жовківський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Зеліско Р. Й., при секретарі Мамедовій Г.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ЗАТ «ПроКредитБанк» про визнання договору поруки недійсним .

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору поруки недійсним, мотивуючи свою вимогу тим, що між нею та ОСОБА_2 07.08.2003 року було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дублянської міської ради Жовківського району Львівської області, актовий запис №31.

13.09.2006 року її чоловіком - ОСОБА_2 було укладено із ЗАТ «ПроКредитБанк» договір поруки № 3.14306-ДП-1 за умовами якого він прийняв на себе зобов'язання перед кредитором ЗАТ «ПроКредитБанк» відповідати за зобов'язання ПП. ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № 3.14306 від 13.09.2006 року у повному обсязі цих зобов'язань. Про укладення вищезазначеного договору їй стало відомо після висунення вимог ЗАТ «ПроКредитБанк» в частині погашення кредиту ПП. ОСОБА_3 Згоди на укладення договору поруки позивачка не давала. Вважає, що договір поруки зачіпає її інтереси і інтереси її сім'ї, оскільки цей договір не можна віднести до дрібних побутових договорів. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її/його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Окрім цього, для укладення договорів одним із подружжя, які потребують нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Тобто при укладенні договору поруки 7 позивач вважає, що необхідна була її нотаріально завірена згода або її особиста присутність. Просить визнати недійсним договір поруки від 13 вересня 2006 року № 3.14306-ДП-1 укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПроКредитБанк».

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, просила позов задоволити.

Представник відповідача ЗАТ «ПроКредитБанк» в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши суду письмові заперечення зі змісту яких слідує, що дійсно 13.09.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПроКредитБанк» укладений договір поруки № 3.14306-ДП-1. Такий договір є двохстороннім правочином і для його укладення достатнім є волевиявлення двох сторін - кредитора та поручителя. Виключно для цих же сторін такий договір породжує права та обов'язки. Позивач помилково вважає необхідним отримання від неї письмової згоди на укладення та підписання договору поруки, оскільки таким не передбачено звернення стягнення на майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, а лише на майно поручителя. Окрім вищезазначеного слід звернути увагу і на те, що:

- договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за цим

- договором - кредитора та поручителя;

- предметом договору поруки є забезпечення виконання зобов'язань третьої особи на стороні відповідачів за кредитним договором, а не розпорядження майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя;

- щодо договору поруки, що укладається одним із подружжя, нормами цивільного законодавства не встановлено обов'язкової письмової або письмової нотаріально посвідченої форми вираження згоди другого з подружжя на укладення цього договору;

- зміст договору поруки становлять його умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Умови договору поруки відповідають та не суперечать нормам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; ОСОБА_2 укладаючи та підписуючи договір поруки мав та має необхідний для цього обсяг цивільної дієздатності - повну дієздатність. Його волевиявлення під час укладення та підписання договору поруки було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Отже, в момент укладення договору поруки сторонами цього договору були додержані усі вимоги ст. 203 ЦК України, у зв'язку з чим, підстав для визнання цього договору недійсним немає, а вимоги позивача є необгрунтованим та безпідставними.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що дійсно 13.09.2006 року між ним та ЗАТ «ПроКредитБанк» укладений договір поруки № 3.14306-ДП-1. Його волевиявлення під час укладення та підписання договору поруки було вільним та відповідало його внутрішній волі. Ніякого тиску на нього зі сторони при укладенні і підписанні даного договору не було.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. З свідоцтва про одруження вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 07.08.2003 року зареєстрували шлюб в Дублянській міській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 31. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_1.

Судом встановлено, що 13.09.2006 року між ЗАТ «ПроКредитБанк» (кредитор) та суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки № 3.14306-ДП-1.

Відповідно до п. 1.2 даного договору його сторони встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за зобов'язаннями ПП. ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору № 3.14306 від 13 вересня 2006 року, що є невід»ємної її частиною, у повному обсязі цих зобов»язань. У випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором нарівні з позичальником за повернення суми кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та можливих штрафних санкцій (п.2.1 договору поруки). Згідно п. 6.1 договору поруки сторони визначили, що договір ними підписаний на добровільних засадах та відповідає намірам сторін по безумовному виконанню взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання зобов»язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не угодою щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а відтак не слід до цих правовідносин застосовувати ст. 65 Сімейного кодексу України, якою керується позивач у своїх позовних вимогах, оскільки вона передбачає, що згода подружжя вимагається у разі розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Щодо укладення договору поруки, що укладається одним із подружжя, нормами цивільного законодавства не встановлено обов'язкової письмової або письмової нотаріально посвідченої форми вираження згоди другого з подружжя на укладення цього договору.

Ст. 368 ч.І ЦК України передбачає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки сторони договору встановили, що якщо надійде вимога про погашення суми заборгованості за кредитним договором і таких коштів у поручителя (відповідача ОСОБА_2Й.) не буде, кредитор має право звернути стягнення за рахунок майна поручителя згідно норм чинного законодавства. Тобто, договором поруки не передбачено звернення стягнення на майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності, а лише на майно поручителя.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Заперечень зі сторони ОСОБА_2 з приводу цього не поступило, з чого суд робить висновок, що укладаючи та підписуючи договір поруки він мав та має необхідний для цього обсяг цивільної дієздатності (усвідомлював значення своїх дій), а також те, що його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Таким чином, при укладені договору поруки, сторонами цього договору були додержані усі вимоги, які є необхідними для чинності правочину.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, викладені у позовній заяві є необгрунтованими та безпідставними і у позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 30, 57-60, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ЗАТ «ПроКредитБанк» про визнання договору поруки недійсним відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Зеліско Р. Й.