Справа №2-1043/10 02.12.2010 02.12.2010 02.12.2010
Справа № 22ц-8353/10р. Головуючий у 1 інстанцїї ОСОБА_1
Категорія 52 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Величковській В.С.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

представника позивачки ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою представника приватного підприємства

«Житлово-експлуатаційної ділянки 6»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2010 року за позовом

ОСОБА_3

до

приватного підприємства «Житлово-експлуатаційної ділянки 6»

(далі ЖЕД-6»),

Приватного підприємства «Житлово-експлуатаційної контора 6»

(далі ПП «ЖЕК-6»)

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

15 липня 2009 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ЖЕД-6 та ЖЕК-6 про поновлення на роботі, стягнення 30 409 грн. 28 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ЖЕД-6 і 7 142 грн. 28 коп. з ЖЕК-6 та стягнення з відповідачів 15 000 грн. моральної шкоди. Також просила визнати незаконними накази ПП «ЖЕК-6» від 12 травня 2009 року № 4 «Про оплату праці працівників, наказ ПП «ЖЕД-6» від 12 травня 2009 року № 5 «Про оплату праці працівників, накази ПП «ЖЕД-6» та ПП «ЖЕК-6» про її звільнення.

Позивач зазначала, що з 02 липня 2007 року вона працювала на посаді головного бухгалтера ПП «ЖЕД-6» та за сумісництвом головним бухгалтером в ПП «ЖЕК-6». 19 травня 2009 року, коли вона знаходилась на лікарняному (з 06 травня 2009 року по 27 травня 2009 року) за клопотанням засновника зазначених підприємств (ОСОБА_6М.) була проведена аудиторська перевірка стану бухгалтерського обліку, системи оплати праці, касових операцій, формування статутного фонду, тощо. За результатами перевірки встановлено відсутність деяких документів та відсутність деякої бухгалтерської документації. На підставі цієї перевірки 28 травня 2009 року вона була звільнена за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України одноразове грубе порушення посадових обовязків. Посилаючись на те, що її звільнення є незаконним, позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2010 року позов задоволено частково. Постановлено поновити позивачку на роботі на посаді головного бухгалтера ПП «ЖЕД-6» та на посаді головного бухгалтера за сумісництвом ПП «ЖЕК-6» з 28 травня 2009 року, стягнути з ПП «ЖЕД-6» на її користь 18 690 грн. 98 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з ПП «ЖЕК-6» на її користь 10 238 грн. 59 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та по 500 грн. моральної шкоди з кожного відповідача. Також з відповідачів на користь держави стягнути судові витрати.

В апеляційній скарзі представник приватного підприємства «Житлово-експлуатаційної ділянки 6» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта рішення суду постановлено без зясування всіх суттєвих обставин справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах її доводів не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Суд першої інстанції, в межах заявлених вимог повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, які надали сторони, і дійшов правильного висновку, що позивачка в порушення чинного трудового законодавства була незаконно звільнена з посади головного бухгалтера ПП «ЖЕД-6» та посади головного бухгалтера за сумісництвом ПП «ЖЕК-6». В зв'язку з чим, суд обґрунтовано задовольнив позов частково.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з 02 липня 2007 року працювала на посаді головного бухгалтера ПП «ЖЕД-6» та за сумісництвом головним бухгалтером в ПП «ЖЕК-6». 28 травня 2009 року ОСОБА_3 була звільнена за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України одноразове грубе порушення посадових обовязків.

19 травня 2009 року, під час знаходження позивачки на лікарняному (з 06 травня по 27 травня 2009 року), на ПП «ЖЕД-6» та ПП «ЖЕК-6» була проведена аудиторська перевірка з приводу достовірності системи оплати праці й преміювання, нарахування заробітної плати, касової дисципліни та стану бухгалтерського обліку (а.с. 39, 45-47).

Відповідно до аудиторського звіту встановлено відсутність наказу про облікову політику підприємства, наказу про організацію бухгалтерського обліку, відсутність графіку документообігу, не надання для перевірки Головної книги, також встановлено, що журнали-ордери та відомості аналітичного обліку за 2007 рік не підписані, не зшиті та відсутні посадові інструкції на головних спеціалістів та бухгалтерів.

За результатами аудиторської перевірки ОСОБА_3 була звільнена 28 травня 2009 року за одноразове грубе порушення трудових обовязків (а.с. 48-49).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Тобто, звільнення за вказаною підставою передбачає наявність вини в грубому порушенні трудових обовязків.

Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року в своєї постанові № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що при вирішенні питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно, чи могло бути заподіяно шкоду.

Матеріалами справи підтверджується, що за час перебування на посаді головного бухгалтера у ПП «ЖЕД-6» та ПП «ЖЕК-6», ОСОБА_3 зарекомендувала себе як сумлінний та фаховий працівник, була нагороджена у 2009 році за високий професіоналізм почесною грамотою, за попереднім місцем роботи (з 1999 року по 2007 рік) також зарекомендувала себе як кваліфікований спеціаліст та характеризувалась позитивно (а.с. 119-120). Крім того, на час проведення аудиторської перевірки ОСОБА_3 знаходилась на лікарняному, що позбавляло її можливості прийняти участь в цій перевірці та надати необхідні документи.

Також, відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Але, доказів, що порушення трудової дисципліни є грубим та те, що позивачка відмовилась від надання пояснень з приводу виявлених під час аудиторської перевірки порушень, відповідачем суду не надано.

Тому, висновок суду щодо незаконного проведення звільнення позивачки з підстав, передбачених п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, правильний.

Також є правильним висновок суду, щодо спричинення відповідачами ОСОБА_3 моральної шкоди та щодо визначення її розміру.

На час розгляду справи в апеляційній інстанції, як пояснила представник відповідача та не заперечувала позивачка, після ухвалення рішення суду судом першої інстанції, ОСОБА_3 була поновлена на роботі, та через місяць після поновлення звільнилась за власним бажанням.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка на час звільнення вже мала дисциплінарне стягнення за відсутність на робочому місці є безпідставними, так як зазначений наказ в матеріалах справи відсутній та, крім того, представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що на час звільнення ОСОБА_3 вже минуло більш року з моменту оголошення їй догани.

Відповідно до ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду постановлено без зясування всіх суттєвих обставин справи не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Житлово-експлуатаційної ділянки 6» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді