АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-1043 /2010 p. Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні ОСОБА_1
Доповідач: Даниленко В.М
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2010 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Малінської С.М.,

Суддів: Даниленка В.М., Швецової Л.А.,

при секретарі : Білицькій Ю.Є.,

розгляну вши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») про відшкодування завданих збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказувала на те, що 08 листопада 2006 року між нею та відповідачем по справі - АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір відповідального зберігання документів за № 31-AD3/11-2006И.

За умовами вказаного договору вона передала відповідачу на відповідальне зберігання свідоцтво серії КВ № 59014 про право власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 (далі - свідоцтво), яка перебувала у заставі банку згідно з відповідним договором від того ж числа про надання споживчого кредиту її чоловікові ОСОБА_3 та іпотечного договору, в якому вона виступила поручителем, а відповідач зобовязався організувати зберігання цього документа, забезпечивши його схоронність.

У звязку з фінансовою кризою та неспроможністю в подальшому сплачувати кредит, вони з чоловіком вирішили продати зазначену квартиру, щоб повністю розрахуватися з банком, і знайшли реального покупця.

Однак, при зверненні до відповідача за оригіналом свідоцтва про право власності на належну їй квартиру з метою оформлення угоди щодо її продажу, зясувалося, що це свідоцтво відповідачем втрачене.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що внаслідок порушення відповідачем своїх договірних зобовязань за договором зберігання, угода з продажу квартири, яку вона мала намір укласти, не відбулася, попередньо отриманий за квартиру аванс в сумі 10 000 доларів США вона змушена була повернути імовірному покупцеві ОСОБА_4, за свої кошти виготовити дублікат втраченого свідоцтва та з травня по липень 2009 року зайво сплачувати проценти за кредитом, доки не знайшовся інший покупець, позивачка ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача - АКІБ «УкрСиббанк» на її користь:

- 381,26 грн. сплачених за виготовлення дублікату втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно;

- 23 884,71 грн. відсотків за користування кредитом, зайво сплачених банківській установі за травень-липень 2009 року;

- 79 890 грн. не отриманої вигоди внаслідок повернення авансового платежу покупцеві ОСОБА_4;

- 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої їй відповідачем неналежним виконанням своїх договірних зобовязань за договором відповідального зберігання документів;

- 1 500 грн. витрат на оплату правової допомоги, а також інші судові витрати, понесені нею по справі.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3, що діяв за дорученням, підтримав заявлені нею позовні вимоги й наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача - АКІБ «УкрСиббанк», не заперечуючи самого факту втрати належного позивачці свідоцтва, переданого на відповідальне зберігання банківській установі, та виготовлення дублікату цього документа за кошти останньої, заявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що свій обовязок за договором зберігання - повернути правовстановлюючий документ на предмет іпотеки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором банк виконав, передавши 30.07.2009 року позивачці дублікат свідоцтва. При цьому вона також пояснила, що за наданням згоди на продаж належної їй квартири ОСОБА_4, яка за умовами договору іпотеки є обовязковою, позивачка ОСОБА_2 до банку не зверталась, сплата процентів за користування кредитом до повного його погашення передбачена умовами укладеного між контрагентами на добровільній основі кредитного договору, а тому заявлені позивачкою вимоги є безпідставними.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Суд стягнув з відповідача - АКІБ «УкрСиббанк» на користь останньої 381,26 грн. витрат, понесених нею на виготовлення дублікату втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також 4,20 грн. судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору та оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 судом відмовлено за їх безпідставністю.

Не погодившись із прийнятим судом по справі рішенням та вважаючи його незаконним і необгрунтованим позивачка ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та порушення районним судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст.ст. З, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 6, 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 936, 938, 949, 953 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), протягом строку, встановленого в договорі, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Відповідно до ст.ст. 950, 951 ЦК України за втрату (нестачу) прийнятої на зберігання речі зберігач відповідає на загальних підставах у розмірі вартості втраченого.

Як встановлено по справі, 08 листопада 2006 року між сторонами спору був укладений договір відповідального зберігання документів, за умовами якого поклажодавець ОСОБА_2 передала, а зберігай - АКІБ «УкрСиббанк» прийняв на зберігання свідоцтво серії КВ № 59014 про право власності на квартиру та зобовязався зберігати його на умовах договору і повернути у цілості і схоронності після повного виконання поклажодавцем умов кредитного договору.

Факт втрати зберігачем прийнятого на збереження вищевказаного свідоцтва та повернення поклажодавцю лише його дублікату, причому виготовленого за кошти останнього, відповідачем по справі визнається й не заперечується.

За таких обставин, встановивши факт неналежного виконання АКІБ «УкрСиббанк» своїх договірних зобовязань, суд першої інстанції обгрунтовано прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової суми в розмірі 381,26 грн. в рахунок відшкодування завданих їй реальних збитків, повязаних із витратами на виготовленням дублікату втраченого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, відмовивши при цьому в задоволенні інших позовних вимог за їх безпідставністю, в тому числі й що стосується відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами в розглянутій справі, є договірними, однак ні умовами укладеного договору зберігання, ні нормами цивільного законодавства, які регулюють ці правовідносини, відшкодування моральної шкоди у випадку порушення сторонами своїх зобовязань не передбачено.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у стягненні з відповідача на користь позивачки понесених нею витрат на правову допомогу, судова колегія оцінює критично та відхиляє, оскільки інтереси позивачки в суді представляв її чоловік на підставі відповідної довіреності, а належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази, які б свідчили про надання їй правової допомоги в інший спосіб адвокатом, або іншою особою, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги, як і оригінал квитанції про здійснення вказаних витрат в матеріалах цивільної справи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги, наведені в її обґрунтування, є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору, не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2009 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: