РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-885/10

пр. № -

11 серпня 2010 рокуСвятошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої, судді: Т.О. Величко

при секретарі: І.М. Коробій

ОСОБА_1

ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Третя особа: Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 виселення відповідача із спірного приміщення та скасування реєстрації, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі до 25.12.2001 року. Під час перебування у шлюбі із відповідачем вони разом проживали у квартирі №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві, яка перейшла позивачу у порядку спадкування. Позивач зазначала, що дозволила зареєструватися відповідачу у спірній квартирі №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві. Позивач зазначала,що відповідач після розірвання з нею шлюбу не має жодних підстав на проживання у в спірній квартирі, оскільки не є її власником, договорів найму з нею не укладав. Зазначала, що не мала жодної домовленості із відповідачем стосовно можливості її подальшого проживання в її власності. Зазначала, що неодноразово просила відповідача звільнити її квартиру але відповідач вказаного не здійснив. Позивач зазначала,що за час проживання відповідача у квартирі утворився бор к сумі біля 3000 грн., що відповідач, вселив до її квартири свою дружину та доньку, хоча останні мають постійне місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, підтвердивши суду вищезазначені обставини справи викладені в позовній заяві, а також уточнила позовні вимоги позивача (а.с.47-49) та просила суд усунути перешкоди у здійсненні прав власності шляхом виселення ОСОБА_4 із сім»єю із квартири №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві.

Відповідач належним чином повідомлений в судове засідання не з»явився, подав заяву (а.с.66,67) про перенесення розгляду справи, у зв»язку з укладенням договору про надання правової допомоги з ТОВ «Юридична компанія «АС» та просив не призначати слухання справи з 16.08.2010 р по 14.09.2010 року, у зв»язку із перебуванням Адвоката ОСОБА_5 у іншому судовому засіданні та у відпустці. Доказів щодо участі адвоката ОСОБА_5 у судовому засіданні суду надано не було. Як вбачається із поданих доказів поважності неявки відповідача ОСОБА_4 у судове засідання, то інтереси останнього представляв представник Ковалинська .В.В, яка також не повідомила суд про поважні причини неявки у судове засідання. Зважаючи на подані докази неявки відповідача та його адвоката у судове засідання, суд визнає причини їх неявки без поважних причин, а тому у порядку ст.ст. 224 ЦПК України вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення. Позивач проти цього не заперечувала.

Відповідач подав письмові заперечення проти позову ( а.с.44,45), посилаючись на те, що спірна квартира була ним виплачена, і він вносив за неї кошти, а не мати позивачки, зазначав, що між ним та позивачкою була усна домовленість про його проживання у спірній квартирі, у зв»язку з чим він був знятий з реєстраційного обліку з квартири по вул. Ахматової,16 в кА.319, яка була ними отримана і був зареєстрований у спірній квартирі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено у судовому засіданні відповідно до рішення Ленінградського районного суду м. Києва ( а.с.8,9) договір купівлі продажу квартири №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві визнано дійсним. Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, розірвано 25.12.2001 року, ОСОБА_6 присвоєно прізвище ОСОБА_3 ( а.с.10).

Судом встановлено, що у спірній квартирі згідно довідки ф.43 (а.с.11,29) зареєстровані сторони у справі. Як вбачається із пояснень сторін у справі у спірній квартирі проживає відповідач, а його друга дружина та донька проживають без реєстрації.

Судом встановлено, що дружина відповідача ОСОБА_7 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_8 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2., що підтверджено довідкою ф.3 ( а.с.54).

Судом встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за квартплату та комунальні послугу по спірній квартирі №90, по бул. Кольцова,1 у м. Києві, заборгованість утворилась з січня 2005 року по травень 2010 року у розмірі 3020 грн.01 коп. ( а.с.69).

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або у порядку спадкування, майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв»язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Судом встановлено, що право власності на спірну квартиру квартири №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві відповідачем не визнавалось і право власності на вказану квартиру набуте позивачем ОСОБА_3, за рішенням суду у порядку спадкування.

Судом встановлено, з пояснень представника позивача у справі, що будь-які договори щодо користування спірною квартирою з відповідачем не укладалися.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,2, ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов»язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 386 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи позивач є власникомквартири №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києв, в договірних зобов»язаннях з відповідачем щодо встановленого порядку користування майном, щодо укладення договору найму або оренди спірної квартири не перебуває, проживаючи у спірній квартири витрати по її утриманню несе частково, залежні від нього особи: ОСОБА_7 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_8 житлом забезпечені, в спірній квартирі не зареєстровані, а зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідачем у справі доказів, щодо підтвердження права користування спірною квартирою суду не надано, а також не повідомлено про підстави звільнення від доказування згідно ст.. 61 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Судові витрати згідно пред»яленого позову відшкодуванню не підлягали.

На підставі наведеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, та надані позивачем пояснення по справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, керуючись ст.ст.10, 11, 57,58, 60, 61, 63, 64, 208, 209, 212- 215, 218,224,228, 294, 295 ЦПК України, ст. ст. 316, 319, 321, 322, 386,391ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 у здійснені нею права власності, шляхом виселення ОСОБА_4, та залежних від нього осіб із квартири №90, по бул.Кольцова,1 у м. Києві.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, у разі відсутності осіб, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення суду.

Суддя: Т.О. Величко