Справа №2-36/10 26.05.2010 26.05.2010 26.10.2010
Провадження №22ц-1385/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-1385/10 Суддя по 1-й інстанції: Єгорова Н.І.
Категорія 52 Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Славгородської Н.П.,

суддів Мурлигіної О.Я., Буренкової К.О.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

(далі Банк)

на рішення Доманівського районного суду від 27 січня 2010 р., ухвалене за позовом ОСОБА_2 до Банку, третя особа директор Миколаївського регіонального управління Банку, про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

В червні 2009 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Банку, третя особа директор Миколаївського регіонального управління Банку, про поновлення на роботі і стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позивачка зазначала, що працювала на посаді керівника відділення «Банку» Доманівське». Наказом Банку від 6 травня 2009 р. вона звільнена з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП, тобто у звязку із втратою довіри.

Посилаючись на те, що її звільнення проведено з порушенням норм трудового законодавства, позивачка просила про задоволення позову.

Рішенням Доманівського районного суду від 27 січня 2010 р. стягнуто на користь позивачки з відповідача 3003 грн. заробітної плати за період з 6 травня 2009 р. по 13 червня 2009 р.

В задоволенні вимог про поновлення на роботі позивачці відмовлено.

В апеляційній скарзі представник Банку просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вимог про стягнення заробітної плати відмовити.

Перевіривши матеріалами справи доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення скасуванню в частині.

При цьому відповідно до вимог ч.3 ст. 303 ЦПК, колегія вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги, так як рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що після розірвання трудового договору Мазало ва Н.А. продовжувала працювати, але заробітна плата їй не нараховувалася і трудова книжка своєчасно не була видана, а згідно статей 47, 116 КЗпП є підстави для стягнення на її користь з відповідача заробітної плати за період з 6 травня 2009 р. по 13 червня 2009 р.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням вимог цивільно-процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 з 6 травня 2009 р. звільнена Банком з посади керівника відділення Банку «Доманівське» на підставі п.2 ст. 41 КЗпП. Вважаючи звільнення незаконним, вона 5 червня 2009 року звернулася з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Аналізуючи підстави та порядок звільнення позивачки, суд вважав, що воно проведено відповідачем з додержанням вимог трудового законодавства, а тому відмовив їй в поновленні на роботі.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.2 ст. 31 ЦПК позивач може змінити предмет чи підстави позову, збільшити чи зменшити розмір позовних вимог лише в межах тих же матеріально-правових відносин, спір щодо яких заявлено і вони розглядаються судом.

Тобто, лише додержання порядку, передбаченого ст. ст. 27, 118 ЦПК є підставою для виникнення процесуальних відносин та породжує обовязок суду розглянути і вирішити позов по суті.

Із матеріалів справи видно, що вимоги про стягнення заробітної плати за період з 6 травня по 13 червня 2009 р. у звязку з порушенням вимог статей 47, 116 КЗпП ОСОБА_2 не заявляла.

Тому у суду відповідно до вимог ч.1 ст.11 не було підстав вирішувати питання про стягнення на користь позивачки з відповідача заробітної плати в звязку з виконанням трудових обовязків після звільнення та несвоєчасною видачею трудової книжки.

Враховуючи, що судом ухвалено рішення з питання, щодо якого вимоги в порядку, встановленому ст.ст.27, 118 ЦПК не заявлялися, то рішення суду в цій частині підлягає скасуванню через відсутність предмета розгляду.

В іншій частині рішення слід залишити без змін, оскільки воно не оскаржувалося.

Так як в позові Мазало вій Н.А. відмовлено, то відсутні і підстави, передбачені ст. 88 ЦПК, для стягнення на її користь з Банку витрат по оплаті юридичної допомоги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду від 27 січня 2010 р. в частині стягнення на користь ОСОБА_2 заробітної плати та судових витрат скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий Судді