Справа №22-ц-3562/10 Суддя-доповідач - Смирнова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Ведмедь Н.І., Гагіна М.В.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2010 року

у справі за позовом Закритого акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач КБ «ПриватБанк» звернувся із вказаним позовом до суду та просив стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору в сумі 34496 грн. 94 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 345 грн., витрати по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. в дольовому порядку. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за яким відповідачу надано кредит на суму 50000 грн. з кінцевим терміном повернення 10.07.2009 року із сплатою 30% річних. З відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки відповідно до якого вона зобовязувалася нести солідарну відповідальність перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач ОСОБА_1 Відповідач не повертає вчасно кредит та відсотки і станом на 06.04.2009 року має заборгованість 34496 грн. 94 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2010 року позовні вимоги ЗАТ КБ «ПриватБанк» задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в сумі 34 496 грн. 94 коп., та судові витрати по справі у сумі 595 грн. в дольовому порядку по 297 грн. 50 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт вважає, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу без його участі, чим позбавив можливості заперечувати позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення апелянта, підтримавшого скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

12 січня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за умовами якого відповідачу надано кредит на суму 50000 грн. з кінцевим терміном повернення 10.07.2009 року із сплатою 30% річних. З відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки відповідно до якого вона зобовязалася нести солідарну відповідальність перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач ОСОБА_1 Відповідач не повертає вчасно кредит та відсотки і станом на 06.04.2009 року має заборгованість 34496 грн. 94 коп., з них: сума по основному боргу 13186 грн. 19 коп., сума простроченої заборгованості по кредиту 14692 грн. 62 коп., сума заборгованості по нарахованих процентах 2822 грн. 63 коп., сума заборгованості по прострочених процентах 1858 грн. 16 коп., штраф 1937 грн. 34 коп.

06 лютого 2009 року банк попередив позичальника про наявну заборгованість з зазначенням її розміру та застосуванням механізму штрафних санкції (а.с.13 Повідомлення).

15 травня 2009 року банк звернувся з позовом до суду, надавши відповідні докази: кредитний договір (а.с.6-9), договір поруки (а.с.11), графік погашення (а.с.10), розрахунок заборгованості станом на 06.04.2009 року (а.с.5), заяву позичальника ОСОБА_1 на підтвердження одержання кредитних коштів в розмірі 50000 грн. (а.с.12).

Копію позовної заяви та доданих до неї документів вручено відповідачам 06.08.2009 року, та ОСОБА_1 не заперечує факту їх одержання.

За ввесь час знаходження справи на розгляді у місцевому суді протягом 12 місяців, відповідачі не надали суду будь-яких заперечень проти позову, в судових засіданнях участі не брали, хоч і були сповіщені про розгляд справи, неодноразово від позичальника надходили заяви про відкладення розгляду справи (а.с.18, 25, 33), заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.28).

13 травня 2010 року ОСОБА_1 знову просив суд відкласти розгляд справи внаслідок важкого стану здоровя, але будь-яких доказів з цього приводу суду не надав, тому справу було розглянуто за відсутності сторін.

Апелянт вважає, що суд порушив його право брати особисту участь в розгляді справи, проте з такими доводами погодитися неможливо, оскільки згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час постановлення рішення) суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, якщо причина неявки повідомленого відповідача буде визнана неповажною.

Оскільки ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження своєї хвороби, то суд обґрунтовано провів розгляд справи у його відсутності.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного вирішення спору судом першої інстанції не мають посилань на обставини справи, докази та закон, не спростовують взагалі заявлені вимоги.

Згідно зі ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції виходив з наданих позивачем доказів, в той час відповідачі в установленому порядку не заперечували позов та не подавали суду доказів на спростування доводів позивача, в судові засідання неодноразово не зявлялися.

Згідно зі ст. 27 ЦПК України відповідач має право брати участь в судових засіданнях, подавати докази, подавати свої доводи та інше.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання.

Проте, відповідачі свій обовязок щодо надання доказів не виконали, заперечень проти позову взагалі не подавали.

При розгляді апеляційної скарги в засіданні апеляційного суду апелянт пояснив, що дійсно має борг за кредитним договором, строк погашення кредиту закінчився 10.07.2009 року, проте він не може надати суду ані своїх розрахунків розміру боргу, ані заперечень проти розрахунків позивача, та, відповідно, доказів. Причиною виникнення заборгованості вважає фінансову кризу.

Другий відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не зявилась, позов не заперечувала.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, виходячи з диспозитивності цивільного процесу, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з часу проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді