Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-706/10
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2010 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Петришин Н.М.

при секретарі Тікіній І.М., Смирновій І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

До суду звернулась ОСОБА_1 із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28 травня 2006 року дала в борг своєму сину 25 000 доларів США, про що була написана розписка, яку також підписала невістка ОСОБА_2 Зазначені кошти використані сімєю сина для будівництва будинку №13 по вул. Електриків м. Броварах Київської області. До цього часу кошти боржники не віддали. Син ОСОБА_3 погодився в добровільному порядку віддати кошти, а невістка ОСОБА_2 борг віддавати відмовляється.

Посилаючись на ч. 4 ст. 65 СК України позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 1/2 частину боргу згідно розписки, тобто 12 500 дол. США.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що у 2006 році продала свою двохкімнатну квартиру у м. Запоріжжя та позичила кошти з її продажу сімї сина, про що син та невістка написали розписку. Зазначені кошти були використані для будівництва будинку у м. Броварах. На даний час майно подружжя поділено, син у добровільному порядку погоджується віддати борг, а невістка відмовляється повернути кошти. Позовних вимог до сина не предявляє. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати та витрати на правову допомогу.

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 доводи позову підтримали та надали аналогічні пояснення.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечувала, посилаючись на те, що кошти вона особисто не брала, розписку підписала перебуваючи в лікарні із дитиною, яка важко хворіла, тому не зовсім усвідомлювала наслідки вчиненого. Гроші в борг брав її чоловік, однак вони були використані не в інтересах сімї, а на особисті потреби, як-то на купівлю автомобілів та ін. На час взяття грошей у свекрухи будинок №13 по вул. Електриків м. Броварах уже майже був побудований, наймані працівники на будівництві не працювали, на зазначені кошти були придбані деякі будівельні матеріали, однак не може сказати в якому розмірі. У задоволенні позову просила відмовити. Вважала, що подарувавши ;векрусі земельну ділянку площею 0, 04 га, більше нічого їй не винна, оскільки так просто зона б цього не зробила.

Представник відповідача ОСОБА_6 позов вважає необгрунтованим та безпідставним.

Відповідач ОСОБА_3 доводи позову до ОСОБА_2 вважає обгрунтованими, та у судовому засіданні пояснив, що дійсно за кошти, які його сімя взяла в борг у матері, було придбано два автомобілі та один по довіреності. Зокрема, на автомобілі Славута, сімя їздила на море, нею перевозились будівельні матеріали. Після того, як із дружиною взяли гроші, вирішили, що він буде добудовувати будинок, робити внутрішні роботи сам, і у звязку з тим, що не буде мати можливості працювати, вирішили, щомісяця брати гроші на харчування, одяг та інші потреби. На той час ні дружина ні він ніде не працювали. За той період у будинку добудовано ґанок, зроблені внутрішні роботи на другому поверсі, виготовлені деревяні сходи на другий поверх.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 05 грудня 1998 року зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2009 року шлюб між ними розірвано.

Із договору купівлі-проваджу, укладеного 23 травня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_1 продала ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 за 130 290 грн.

Згідно розписки, складеної 28.05.2006 року, ОСОБА_3 із дружиною взяли в борг у матері 25 000 доларів, виручених із продажу квартири. ОСОБА_2 підписала розписку, зазначивши, що погоджується із написаним.

У судовому засіданні встановлено, що не заперечували сторони, що в червні 2006 року ОСОБА_3 придбано автомобіль «ЗA3» та влітку цього ж року придбано автомобіль ВАЗ 2109 вартість близько 4 000 дол. США, ВАЗ 2108 придбаний по довіреності за 2700 дол. США та причіп вартістю 350 дол. США..

З травня 2006 року ОСОБА_3 ніде не працював, з 21.03.2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, ОСОБА_2, як вбачається із її трудової книжки з 01.06.2003 року по лютий 2007 року та з вересня 2007 року по лютий 2008 року ніде не працювала, з її пояснень, що також не заперечував ОСОБА_3, близько півроку працювала в поліграфічній фірмі.

Судом встановлено з пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що з травня 2006 року у будинку було побудовано ґанок, виконано внутрішні роботи на другому поверсі, виготовлено деревяні сходи, наймані працівники подружжям не наймались, роботи виконували самі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобовязанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін.

Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Разом з тим, із розписки вбачається, що договір укладався не одним із подружжя, а по суті, обома сторонами, про що якраз і засвідчують їх підписи.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що кошти витрачались сімєю Беріні для їх потреб, в тому числі і на будівництво будинку, проживання, харчування, одяг та ін. Відповідач ОСОБА_2 протягом усього судового засідання надавала суперечливі пояснення, та погоджувалась, що частина коштів все ж таки були використані в інтересах сімї, однак вона ніколи не погоджувалась із чоловіком з приводу такого використання коштів. Посилання відповідача на те, що подарувавши свекрусі частину земельної ділянки, вона таким чином розрахувалась із нею за борг, суд до уваги не бере, оскільки договір дарування є безоплатним правочином, а інших договорів між сторонами не укладено.

Таким чином, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі та проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, враховуючи те, що подружжям у розписці не було визначено частки боргу кожного із них та беручи до уваги положення сімейного кодексу, суд приходить до висновку, що борг подружжя повинен бути відшкодований ними порівну, відповідно позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 12 500 дол. США, що на момент постановления рішення становить в гривневому еквіваленті 98 750 грн., підлягають задоволенню.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмір 4 400 грн. задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала лише довідки її представників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про сплату нею коштів у зазначеному розмірі, яка не є належним доказом понесених витрат на правову допомогу, не надано розрахунку про те, в якому обсязі надавалась правова допомога та скільки часу було витрачено на надання такої допомоги.

На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 1047 ЦК України, ст. 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 98 750 (девяносто вісім тисяч сімсот пятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати: судовий збір у розмірі 987 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у зазначений вище строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин