Справа №22-ц-4082/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Смирнової Т.В.,

суддів - Ведмедь Н.І., Ільченко О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4

про стягнення плати за користування майном,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 і просить: стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість з плати за користування нерухомим майном по вул. Харченка, 25-а в м. Ромни Сумської обл. в розмірі 16287, 04 грн. за період з 1 червня 2008 року по 1 квітня 2010 року, 266,51 грн. у відшкодування витрат на оплату судового збору, 120 грн. у відшкодування витрат за ІТЗ розгляду справи та витрати по оплаті послуг адвоката в понесеному на час розгляду справи розмірі; стягувати з 1 квітня 2010 року із ОСОБА_2 на його користь плату за користування нерухомим майном по вул. Харченка, 25-а в м. Ромни Сумської області в розмірі 1041,33 грн. щомісячно. В обґрунтування позову вказав, що йому на праві приватної власності належить домоволодіння № 25-а по вул. Харченка в м. Ромни. В шлюбі з ОСОБА_2 він перебував до 23 травня 2008 року. Оскільки ОСОБА_2 створила нестерпні умови проживання, постійно влаштовувала сварки та скандали, він був змушений перейти на інше місце проживання в інше жиле приміщення і сплачувати за проживання в ньому, а відповідач залишилася проживати в його будинку, як колишній член сім'ї власника будинку. ОСОБА_3 заперечує проти безоплатного користування ОСОБА_2 його будинком. Він направив ОСОБА_2 письмову пропозицію про укладення договору на проживання у помешканні і проект договору, але вона відповіді на претензію і підписаного договору йому не надіслала, а так як відповідачка продовжує проживати в будинку, вона вважається такою, що погодилась з умовами договору про платне проживання, проте платні не вносить. Так як з вимогою про оплату за проживання в будинку він звернувся 26 травня 2008 року, вважає що оплата має проводитися з 1 червня 2008 року і за цей період повинна бути стягнута заборгованість яка по 1 квітня 2010 року становить 16287,04 грн. З 1 квітня 2010 року плата за користування нерухомим майном має становити 1041,33 грн. щомісячно.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2010 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, про стягнення плати за користування майном задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 плату за користування майном за період з 22 лютого 2010 року по 1 квітня 2010 року в сумі чотириста сорок дев'ять гривень сорок вісім копійок (449,48 грн.) та з 1 квітня 2010 року по 21 липня 2010 року в сумі одна тисяча вісімсот дев'яносто сім гривень шістдесят три копійки (1897,63 грн.).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати: п'ятдесят одну гривню (51 грн.) судового збору, сто двадцять гривень (120 грн.) витрат на інформаційно-технічне забезпечення позову і триста тридцять п'ять гривень (335 грн.) витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з рішенням суду не погодились і оскаржили його в апеляційному порядку.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, невірно застосовані норми матеріального і процесуального права. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що на її думку, суд невірно застосував аналогію закону, а саме вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оскільки, як стверджує апелянт, це суперечить приписам ст. 162 Житлового кодексу України та ст. 10 Сімейного кодексу України. Право членів сім»ї власника житла, зокрема самої ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користування спірним житлом визначено ст. 405 Цивільного кодексу України, відповідно до якої члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Апелянт також вказує на суперечності в самому рішенні суду, оскільки мотивувальна частина рішення суперечить резолютивній.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні частини позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, оскільки судом невірно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Суд дійшов помилкового висновку стягнувши плату за проживання лише з часу звернення до суду, а не з 01 червня 2008 року, як він зазначив у позові. На думку апелянта помилковим є висновок суду про неможливість стягнення плати за користування належним йому майном як за минулий час, так і в майбутньому, тому застосування до спірних правовідносин такого способу захисту прав, як встановлення та стягнення плати за проживання в розмірі 1041,33 грн. щомісячно, узгоджується зі способами захисту прав, визначеними ст. 16 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що будинок № 25 А по вул. Харченка в м. Ромни Сумської області належить ОСОБА_3

Згідно довідки СГІРФО Роменського МВ ГУМВС України в Сумській області, за адресою Сумська обл. м. Ромни вул. Харченка, 25 А зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4 і ОСОБА_3

Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 розірваний, про що 23 травня 2008 року видано свідоцтво, але ОСОБА_2 та ОСОБА_4 продовжують проживати ІНФОРМАЦІЯ_1 А по вул. Харченка в м. Ромни Сумської області, ОСОБА_2 оплачує рахунки за користування комунальними послугами.

В претензії на адресу ОСОБА_2, ОСОБА_3 пропонував укласти письмову угоду про платне користування приміщеннями в належному йому домоволодінні. При цьому, розмір оплати за користування визначив в сумі 740,3 грн. щомісячно.

Рішенням Роменського міськрайоного суду від 30 травня 2008 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права користування жилим приміщенням та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, за ОСОБА_4 визнано право користуватися жилим приміщенням за адресою м. Ромни, вул. Харченка 25 А.

Проте, колегія суддів вважає, що з висновками суду першої інстанції неможна погодитися, оскільки при вирішенні даної справи неповно з'ясовані обставини справи та порушені норми матеріального права, а тому рішення підлягає скасуванню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 проживає, як колишній член сім»ї позивача в належному йому на праві власності домоволодінні №25а по вул. Харченко у м. Ромни.

Відповідно до ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сім»ї власника будинку права користування займаним приміщенням. За відсутності між власником будинку і колишнім членом сім»ї угоди про безоплатне користування жилим приміщенням до цих правовідносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України, згідно яких за користування жилим приміщенням у будинку встановлюється плата за угодою сторін. Плата за проживання і плата за комунальні послуги повинні вноситись своєчасно.

Відповідач систематично оплачує рахунки за комунальні послуги, що підтверджується квитанціями (а. с. 28-42, 50-61), проте угода про сплату за проживання не укладалася.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що відповідач ОСОБА_5 ухиляється від укладення угоди про порядок користування домоволодінням, чим порушує його законне право на отримання плати за користування належним йому майном колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки доказів про те, що він пропонував укласти угоду про оплату позивач не надав і його доводи в частині того, що вона погодилась на платне проживання є безпідставними. Посилання ОСОБА_3 на повідомлення (а.с. 10) про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з нього неможливо зробити висновок, що відповідач одержала саме проект договору найму про оплатне користування приміщення та його претензію з приводу цього спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата розмір якої встановлюється договором найму.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не було укладено ні договору найму житлового приміщення, ні договору оренди цього майна.

Згідно ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається в письмовій формі. Уклавши договір найму (оренди) будівлі в належній формі, сторони визначають в ньому всі умови, щодо яких, на їх думку, потрібно досягти згоди.

Отже, виходячи з викладеного відповідач не довів свої вимоги у цій частині.

Застосування Закону України «Про оренду державного та комунального майна» колегія суддів вважає неправомірним, оскільки це суперечить вимогам ст. 162 ЖК України відповідно до вимог якої плата за користування житловим приміщенням в будинку, належному громадянину на праві власності, встановлюється угодою сторін. Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в тій частині, що суд невірно застосував аналогію закону, а саме вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України власник визначає приміщення, яке мають право займати його члени сім»ї, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки він це питання не вирішив в установленому законом порядку, доказів на підтвердження своїх дій спрямованих на реалізацію зазначеного права власника ОСОБА_3 не надав. Колегія суддів погоджується з твердженням апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що члени сім»ї власника житла мають право на користування цим житлом згідно з вимогами ЦК України і прав ОСОБА_3 вони не порушують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права, а тому відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Керуючись ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2010 року в даній справі скасувати, в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення плати за користування майном відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: