Справа №22-3568
Категорія справи -45
Головуючий у 1-й інстанції Янко Б.Я.
Доповідач в апел. Інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.,

при секретарі: Глинський О.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської областівід 22 квітня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_5 про визнання незаконним рішень селищної ради, повернення земельної ділянки, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов"язання переоформити земельну ділянку та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що судом неповно зясовано всі обставини справи, рішення ухвалене при недоведеності обстави справи, що мають істотне значення для справи, які суд помилково вважав встановленими, судом не дотримано норм матеріального та процесуального права. Суд зробив помилковий висновок про те, що рішенням Славської селищної ради Сколівського району Львівської області № 2038 від 10.06.2008 року «Про відміну рішення» правомірно відмінено рішення № 1144 від 26.07.2007 року, яким спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_6

Просить скасувати рішення суду та задоволити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернулася в суд із позовною заявою, в якій просила визнати незаконними і скасувати рішення Славської селищної ради Сколівського району № 2038 від 10.06.2008 року «Про відміну рішення № 1144 від 26.07.2007 року» та № 2040 від 10.06.2008 року «Про надання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», а також зобов'язати Славську селищну раду Сколівського району повернути належну їй земельну ділянку площею 0.03 га., розташовану у смт. Славське Сколівського району по вул. Шевченка та зобов"язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкод у користуванні зазначеною земельною ділянкою. Крім того просила зобов"язати селищну раду переоформити вказану земельну ділянку з покійного чоловіка на неї та стягнути солідарно із Славської селищної ради Сколівського району і ОСОБА_5 1700 грн. завданої моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що спірна земельна ділянка площею у липні 2007 року була надана її чоловікові ОСОБА_6 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. У березні 2008 року чоловік помер, не встигнувши належним чином оформити право власності па зазначену земельну ділянку, у зв"язку з чим селищна рада спочатку відмінила свої рішення про надання земельної ділянки ОСОБА_6, а потім надала цю земельну ділянку ОСОБА_5 у приватну власність для цих же цілей. Вважала такі дії селищної ради незаконними, у зв'язку з чим звернулася в суд із позовом.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що рішенням Славської селищної ради Сколівського району Львівської області № 2038 від 10.06.2008 року «Про відміну рішення» правомірно відмінено рішення № 1144 від 26.07.2007 року, яким спірна земельна ділянка була надана ОСОБА_6 у приватну власність для ведення особистого селянського господарства (а.с.7).

Відповідно до абзацу другого пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ при вирішенні в судовому порядку питання про недійсність документів, виданих на підставі переглянутого рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про скасування свого рішення, за яким земельна ділянка була неправомірно одержана у власність чи користування, слід враховувати Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), відповідно до пункту 5 мотивувальної частини якого органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Відповідно до абзацу третього цього ж пункту 8 вказаної постанови рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним.

Тому вказаний висновок суду не є переконливий та зроблений без врахування цих вказаних положень постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відмовляючи в позові, суд також виходив з того, що оскільки покійний чоловік позивача не мав правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, то така і не була предметом спадкового майна після його смерті. Земельна ділянка площею 0,03 га. по вул. Шевченка у смт. Славське Сколівського району Львівської області після смерті гр. ОСОБА_6 21.03.2008 року знову перейшла у комунальну власність територіальної громади селища Славське.

Однак такий висновок суду зроблено без належного обґрунтування.

Апелянт покликається на те, що судом не враховані розяснення Держкомзему України «Щодо окремих питань реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2009 року № 844» від 8.10.2009 року в яких зазначено право спадкоємців на отримання Державного акту на землю після смерті спадкодавця.

Суду слід було дослідити цю обставину.

З п.2 вказаних розяснень вбачається, що абзацом другим пункту 1 Перехідних положень Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 15-92 "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до Цивільного кодексу України спадкування відбувається за законом, за заповітом або за спадковим договором.

У випадку спадкування за законом спадкоємець (спадкоємці) подає заяву про виготовлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку. До заяви додається свідоцтво про право на спадщину (на інше майно). У зазначеному свідоцтві вказується, що майно успадковується спадкоємцем повністю або в певних частинах. Якщо повністю - державний акт видається на таку особу, у випадку успадкування частини майна, із заявою мають звернутися всі спадкоємці та отримати у спільну часткову власність земельну ділянку, передану у власність спадкодавцю за рішенням місцевої ради згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26.12.92 № 15-92.

При цьому позивач вважала, що мала таке право, як спадкоємець.

В той же час суд не зясував у неї чи є інші спадкоємці після смерті ОСОБА_6

В засіданні судової колегії вона пояснила, що такими є також діти померлого, які проживають з нею і теж претендують на зазначену земельну ділянку.

Тому суду слід було у відповідності до ст.10 ЦПК України розяснити позивачу право на уточнення позовних вимог, розяснити наслідки вчинення процесуальних дій та при необхідності вирішити питання щодо залучення до участі в справі всіх спадкоємців ОСОБА_6, якщо такі претендують на зазначену земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 приймав участь в справі, як третя особа.

Хоча суд його вказав в рішенні, як відповідача, проте у всіх журналах судових засідань він вказаний, як третя особа.

З розписок про вручення повісток та листів теж вбачається, що він вже і після того, як позивач уточнила позовні вимоги 21.05.2009року, вказавши його відповідачем, повідомлявся про судові засідання як третя особа (а.с.66,67,77).

В засіданні судової колегії його представник ОСОБА_4 категорично ствердила, що він приймав участь в справі, як третя особа.

З прослуханого звукозапису судового засідання від 22 квітня 2010 рокутеж встановлено, що він був вказаний судом при оголошенні рішення як третя особа.

Оскільки позивач покликався на те, що, ОСОБА_5 слід зобовязати повернути земельну ділянку та зобов'язати не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою, суду слід було розглядати справу з його участю в якості відповідача.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Оскільки судом першої інстанції допущено порушення процесуального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду і передачі справи на новий судовий розгляд, колегія судів приходить до висновку про скасування рішення суду та передачу справи на новий судовий розгляд.

При новому розгляді справи суду першої інстанції слід повно, всебічно і об'єктивно з'ясувати всі обставини справи, та ухвалити обґрунтоване і законне рішення.

Керуючись п.5 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.311, ч.1.п.2.ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської областівід 22 квітня 2010 року скасувати та справу направити на новий розгляд в той же суд іншим суддею.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий:

Судді: