Справа №2-2280/10 30.11.2010
Провадження №22ц-8185/10 Державний герб України
Справа № 22ц 8185/10 Головуючий першої інстанції: Притуляк І.О.
Категорія: 44 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2,

при секретарі судового засідання: Поліщук Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2010 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, який діє також в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

В грудні 2009 р. ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Позивачка в обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 19 грудня 2006 р. по 12 березня 2009 р. перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2724 від 20 грудня 2006 р. їм було надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2430 від 27 листопада 2007 р. квартиру виключено зі складу службових і видано ордер на імя відповідача на сімю з двох осіб: він та позивачка.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач з березня 2008 р. без поважних причин не проживає в спірній квартирі, втратив зв'язок зі спірною житловою площею, комунальні послуги не сплачує, особистих речей в ній не має, позивачка просила визнати його такими, що втратив право користування зазначеною квартирою.

В подальшому позивачка доповнила свої вимоги і у звязку з тим, що 24 лютого 2010 р. відповідач зареєстрував на спірній житловій площі свою малолітню дочку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка не вселялася у квартиру, позивачка просила також визнати її такою, що не набула права користування житловим приміщенням квартирою № 55 по вул. Ген. Карпенка, 32.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2010 р. позов задоволено частково: ОСОБА_5 та його малолітню дочку ОСОБА_8 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 55 по вул. Ген. Карпенка, 32 в м. Миколаєві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, невірну оцінку доказів та просить рішення суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, його представника, позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Суд в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів правильно встановив, що з 19 грудня 2006 р. сторони перебувала у шлюбі. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2724 від 20 грудня 2006 р. ОСОБА_5 на сімю з двох осіб було надано службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 2430 від 27 листопада 2007 р. квартиру виключено зі складу службових і видано ордер на імя відповідача на сімю з двох осіб: на нього та позивачку. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 4 лютого 2009 р. шлюб сторін розірвано. З березня 2008 р. ОСОБА_5 не проживає в спірній квартирі, його дочка ОСОБА_8 в цю квартира на вселялася. Ці обставини визнані відповідачем в судовому засіданні.

З урахуванням викладеного, непредставлення відповідачем доказів поважності причин відсутності на спірній житловій площі більше 6 місяців, положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, суд обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги, визнав відповідача та його малолітню дочку такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням.

Не можуть бути взяті до уваги посилання апелянта на те, що судом не було допитані в якості свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та інші на підтвердження доводів відповідача щодо перешкод, які чинила позивачка у користуванні квартирою. Так, в силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з матеріалами справи клопотання про допит вказаних свідків відповідачем не заявлялось, а ні під час попереднього судового засідання, а ні під час розгляду справи. В судовому засіданні 9 серпня 2010 р. (а.с. 75) ОСОБА_5 було заявлено клопотання про допит в якості свідків робочих (без зазначення прізвищ) на підтвердження обставин вселення ОСОБА_3 в спірну квартиру. За такого безпідставні доводи про відмову суду від допиту вказаних в скарзі свідків.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про те, що суд не відреагував на незаконне, на його погляд, рішення виконавчого комітету міської ради про виключення квартири з переліку службових, тому що це рішення є чинним і ніким не оспорено.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: