Справа №22-ц-21/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого - Жмаки В.Г.,

суддів - Дубровної В.В., Сибільової Л.О.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

та осіб, які приймають участь у справі - представника позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Сумської міської ради

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2009 року

у справі за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на самочинне будівництво,

встановила:

У квітні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Сумської міської ради, в якому зазначав, що йому на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу належать земельна ділянка розміром 0,0678 га та незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого на час придбання становила 50%, розташовані в м.Суми, вул. Засумська, 19/1.

Посилаючись на те, що під час добудови цього будинку були допущені відхилення від проектної документації, що стало причиною відмови КП «Сумське МБТІ» у реєстрації права власності на нерухоме майно, просив визнати за ним право власності на самочинно збудований житловий будинок, розташований у м. Суми по вул. Засумській, 19/1, загальною площею 684,9 м3.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано право власності за ОСОБА_3 на самочинно збудоване нерухоме майно: житловий будинок, розташований за адресою: м. Суми, вул. Засумська, 19/1, зазначеного у технічному паспорті під літ. «А-ІП», загальною площею 684,9 м .

В апеляційній скарзі виконавчий комітет Сумської міської ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що наведені в рішенні висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи. Крім того, під час розгляду справи суд допустив порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 за слідуючих обставин.

2

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалене у справі рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Ухваливши рішення про визнання права власності за позивачем на самочинно збудований житловий будинок, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність його висновків фактичним обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Ці обставини у відповідності зі ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та прийняте рішення про задоволення позову положеннями ч. 5 ст. 376 ЦК України позивач не надав, а суд не навів у рішенні будь-яких доказів того, що самочинно збудоване нерухоме майно не порушує прав інших осіб. Клопотання відповідача щодо залучення до розгляду справи власників домоволодінь суміжних із земельною ділянкою позивача та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю суд залишив без задоволення.

При розгляді справи суд неправильно застосував норми матеріального права, що полягало в незастосуванні закону, який підлягав застосуванню.

Зокрема, за ч. З ст. 375 ЦК України право власника на забудову земельної ділянки здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил. Позивач, як власник земельної ділянки, цих вимог закону не виконав і не надав доказів, що намагався їх виконати перш ніж розпочати будівництво.

Спорудження будівлі позивач здійснив без належного дозволу, без належно затвердженого та значними відхиленнями від проекту, у зв'язку з чим це нерухоме майно є самочинним будівництвом (ст. 376 ЦК України), і цю обставину не заперечує позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.І лише за наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою - власником земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Ні зі змісту позовних вимог, ні з рішення суду не вбачається, що між позивачем і відповідачем в особі виконавчого комітету має місце спір. Відповідач не допустив будь-яких дій чи бездіяльності, які б порушували права позивача як забудовника. З приводу нерухомого майна, спорудженого самочинно, позивач до виконавчого комітету Сумської міської ради не звертався.

У той же час, самочинне будівництво стало наслідком не виконання та порушення позивачем діючого законодавства, що регулює правовідносини в галузі будівництва житла. Суд не врахував, що відповідно до ст. 30і Закону України «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону України «Про основи містобудування», будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам. Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У період проведення робіт позивачем діяв Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1243 від 22 вересня 2004 року, з 01 січня 2009 року набув чинності «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів»,

затверджений постановою Уряду №923 від 08 жовтня 2008 року, а з 15 жовтня 2009 року діє «Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт».

Суд не прийняв до уваги вимог зазначених нормативних актів, які передбачають позасудовий порядок вирішення порушених позивачем вимог, але він ними не скористався.

З ухваленим рішенням не можна погодитися і у зв'язку з тим, і доводи апелянта в цій частині заслуговують на увагу, що в справі відсутні висновки державних органів, щодо дотримання забудовником архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, уповноважених законодавством надавати такі висновки. Наявний у справі висновок будівельно-технічного дослідження не може бути прийнятий до уваги.

Ухвалюючи рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання права власності на самочинне будівництво, суд не врахував, що належним відповідачем у справі про самочинне будівництво є відповідна рада, до компетенції якої належить вирішення питань щодо розпорядження землями, надання земельних ділянок у користування та власність (ст. ст. 8-12 ЗК України), надання дозволу на будівництво об'єктів містобудування, вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, капітального ремонту об'єктів містобудування (ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій»).

З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання права власності на самочинне будівництво за необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь виконавчого комітету Сумської міської ради 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в апеляційному суді Сумської області та судовий збір в доход держави в сумі 850 грн. за розгляд справи в апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Сумської міської ради задовольнити.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 листопада 2009 року в даній справі.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 ОСОБА_4 до виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Сумське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на самочинне будівництво за необґрунтованістю вимог.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 на користь виконавчого комітету Сумської міської ради 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи в апеляційному суді Сумської області.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_4 судовий збір в доход держави в сумі 850 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді -