Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська
Справа № 2-357/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2010 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого судді Мазниці А.А.

При секретарі Ковальській Т.Г.

За участю:

Представника позивача ОСОБА_1

Відповідача ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпротехсервіс до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у березні 2008 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який під час розгляду справи уточнив (т. 1 а.с. 50-52). В обгрунтування заявлених вимог послався на те, що 27.06.2007 р. уклав з відповідачем договір позики № 3/44з, за яким останній отримав 1.262.500, 00 грн. та зобовязався повернути їх на протязі наступних пяти років за узгодженим графіком. Свої зобовязання позичальник не виконував, що згідно ст. 1050 ЦК України дає позивачеві право вимагати повернення всієї позики достроково, а також є підставою для стягнення з нього передбаченої угодою пені. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на свою користь 1.341.979, 00 грн., в тому числі 1.238.331, 79 грн. не погашеного боргу, 103.647, 21 грн. пені.

В судовому представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що строк виконання його зобовязання за договором позики був відкладений, що може бути підтверджене показаннями свідків, а отже станом на час звернення позивача до суду заборгованості не існувало. Також послався на те, що неможливість виконання ним грошового зобовязання була викликана діями самого позивача, зокрема перешкоджанням у реалізації належного відповідачеві майна.

18.05.2009 р. дружина позивача ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання укладеного між сторонами договору позики № 3/44з недійсним, втім 02.02.2009 р. цей позов був залишений без розгляду у звязку з її неодноразовою неявкою до суду.

02.02.2009 р. відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом до позивача про визнання дійсним договору іпотеки, укладеного у забезпечення спірного договору позики від 27.06.2007 р. № 3/44з, втім в його обєднанні в одному провадженні з первісним позовом було відмовлено з мотивів відсутності звязку між дійсністю забезпечувального зобовязання та обґрунтованістю або необґрунтованістю вимоги про спонукання виконати основне зобовязання.

Вислухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 27.06.2007 р. між позивачем ТОВ НВФ Дніпротехсервіс та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики № 3/44з, за яким останній, отримавши суму у розмірі 1.262.500, 00 грн. строком на пять років, зобовязався повернути її відповідно до графіку погашення, визначеного п. 3.1. того ж договору (т. 1 а.с. 6). В той же день сума позики була видана позивачеві згідно видаткового касового ордеру (т. 1 а.с. 9).

У подальшому додатковими угодами від 03.07.2007 р. та від 12.07.2007 р. до умов укладеного між сторонами договору були внесені зміни, зокрема був змінений порядок повернення позики, а саме 757.500, 00 грн. позивач зобовязався повернути до 31.01.2008 р., решта суми підлягала поверненню шляхом щомісячного утримання 50% заробітної плати відповідача та додаткового внесення ним грошових коштів до каси позивача, в тому числі 50% від будь-яких преміювальних виплат не пізніше трьох днів з дня їх отримання, при цьому підлягало сплаті не менше, ніж 101.000, 00 грн. на рік (т. 1 а.с. 7/зв, 8).

Свої зобовязання за спірним договором відповідач виконав частково у розмірі 21.419, 84 грн., а саме вніс до каси позивача 2.500, 00 грн. (т. 1 а.с. 10) та з його заробітної плати з жовтня 2007 р. до березня 2008 р. було утримано 18.919, 84 грн. (т. 1 а.с. 11).

Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини позики, врегульовані положеннями ст. ст. 1046-1050 ЦК України, а також загальними нормами зобовязального права. У цих правовідносинах відповідачем був порушений його обовязок у визначений угодою строк повернути отриману суму, встановлений ст. ст. 526, 1049 ЦК України, тим самим було порушене право позивача на своєчасне отримання наданої ним позики.

Згідно ст. 16 ЦПК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

Відповідно до ст. ст. 549, 611 ЦК України одною з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлена розстрочка повернення позики, у випадку несплати позичальником чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач, отримавши позику та зобовязавшись повернути її частинами, свої зобовязання в частині погашення 757.500, 00 грн. у строк до 31.01.2008 р. не виконав, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача достроково суми позики, що залишилася, а також на підставі п. 4.1. договору позики від 27.06.2007 р. № 3/44з неустойки (пені) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ відповідно до наведеного позивачем розрахунку, що відповідачем не оспорювався, - обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Питання про строки позовної давності у спірних правовідносинах судом не обговорюється і не вирішується згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, оскільки відповідні заяви від сторін не надходили.

Доводи відповідача щодо обумовленого між ним та позивачем відстрочення повернення позики, що може бути підтверджене показаннями свідків, суд оцінює критично. Так, згідно ст. 654 ЦК України зміна договору здійснюється у такій самій формі, що й договір, який змінюється, якщо інше не встановлено законом, договором або не випливає зі звичаїв господарського обороту. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що представник відповідача факт зміни строку виконання зобовязання заперечував, суд вважає, що згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України цей факт може бути підтверджений єдиним належним доказом письмовою угодою сторін про зміну умов договору, що відповідачем надана не була, а отже допит свідків з цього приводу є недоцільним.

Доводи відповідача щодо вини позивача у неможливості повернення позики суд оцінює критично, оскільки вони не підтверджуються доказами і мають характер загальних міркувань.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню позивачеві з відповідача судові витраті у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 267, 526, 549, 611, 654, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпротехсервіс 1.341.979, 00 грн. (один мільйон триста сорок одну тисячу девятсот сімдесят девять гривень 00 коп.), в тому числі 1.238.331, 79 грн. боргу за договором позики та 103.647, 21 грн. пені.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпротехсервіс 1.730, 00 грн. (одну тисячу сімсот тридцять гривень 00 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його апеляційне оскарження, якщо таку заяву не буде подано.

У випадку подання заяви про апеляційне оскарження, але не подання у двадцятиденний строк апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після закінчення такого строку.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя А.А. Мазниця