Київський районний суд м.Харкова
Справа № 2-142/10/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2010 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губській Я.В.

при секретарі Плотниковій К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: Восьма Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю, встановлення факту ухилення від обовязку щодо утримання спадкодавця, про усунення від права спадкування та визнання права власності в порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

23.06.2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2, 3-я особа: Харківська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_4, який помер 28.08.2007 року. Після смерті батька залишилось спадкове майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що відповідачем ОСОБА_2 також була подана заява про прийняття спадщини.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.11.2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2008 року заочне рішення було скасоване за заявою відповідача, справа призначена до розгляду в загальному порядку.

Під час нового розгляду позивач та його представник в судовому засіданні підтвердили обставини, викладені в позові, ОСОБА_1 доповнив позов вимогою про виселення ОСОБА_2 та її сина ОСОБА_3 зі спірної квартири та просив суд задовольнити його позовну заяву в повному обсязі.

ОСОБА_2, не погоджуючись з позовними вимогами, звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сімєю з ОСОБА_4 шість років, встановити факт ухилення ОСОБА_1 від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4, про усунення ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 та визнати за нею ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона з малолітнім сином ОСОБА_3 з липня 2002 року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сімєю з ОСОБА_4 Зазначає, що хоча і не зареєструвала шлюб з померлим ОСОБА_4, але вони вели спільне господарство, підтримували сімейні відносини, піклувались один про одного. ОСОБА_4 тяжко хворів, в звязку з чим потребував постійного стороннього догляду та лікування, які вона йому проводила та надавала будь-яку допомогу. Вона вимушена була постійно нести витрати, повязані з придбанням ліків, проходженням обстеження, дієтичним харчуванням, а померлий отримував лише пенсію, якої було недостатньо. Власного житла не має, хоча зареєстрована в домоволодінні № 11 по вул. Поштовій у сел. Ч.Лозова Дергачівського району Харківської області, де не проживає з липня 2002 року.

Вказує, що син померлого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, неодноразово був засуджений за кримінальні злочини, тривалий час не спілкувався з батьком, ухилявся від надання його допомоги і не надавав грошей на придбання ліків, харчування, оплату комунальних послуг, у звязку з чим просить усунути його від права спадкування та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом згідно зі ч.1 ст. 1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просила задовольнити її зустрічну позовну заяву, підтвердивши обставини, викладені в позові.

ОСОБА_1 із зустрічним позовом не погодився повністю, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що ОСОБА_2 є племінницею його батька, поселилась в липні-серпні 2004 року в квартиру тимчасово, без реєстрації для того, щоб допомагати батькові, але нічого не робила, а батько не міг її вигнати із квартири, оскільки боявся.

Представник Харківської міської ради та Восьмої Харківської державної нотаріальної контори не зявилися, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, у звязку з чим суд розглядає справу у їх відсутність.

Суд, вислухавши сторони, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216-1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, або у разі зміни черговості одержання права на спадщину.

Як встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 25.03.1994 року 8-ХДНК, р № 5-2852.

ОСОБА_4 помер 28 серпня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 вересня 2007 року (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та предмети домашнього побуту.

Згідно відповіді нотаріальної контори № 8 м. Харкова з заявою про прийняття спадщини звернулись 08.02.2008 року ОСОБА_1 син спадкодавця та 15.02.2008 року ОСОБА_10, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, інших заяв у справі немає. (а.с.39)

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилається на те, що він є сином спадкодавця - батька ОСОБА_4, померлого 28 серпня 2007 року і інших спадкоємців немає.

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_4 та позивачем по справі ОСОБА_1 підтверджується свідоцтвом про народження від 22.11.1974 року, та не оспорюється сторонами (а.с.9). Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 та у встановленим законом строк вступив у право спадкування.

Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як п*ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім*ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитись на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим кодексом.

Статтею 256 ЦПК України передбачено встановлення судом факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 просить встановити факт проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю понад шість років. В обґрунтування зазначеного посилається на довідки № 418 від 14.02.2008 року та № 591 від 13.01.2009 року, видані ОСББ «Пятихатки №1», та акт по факту проживання від 13.01.2009 року.

Судом під час розгляду справи було досліджено в судовому засіданні три довідки ОСББ «Пятихатки №1», видані протягом періоду з лютого 2008 року по січень 2009 року.

Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки ОСББ «Пятихатки №1» № 436 від 08.04.2008 року зазначено, що з травня 2003 року в спірній квартирі проживала ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 Довідка видана до Київського районного суду м. Харкова. (а.с.11).

З довідки, виданої 14.02.2008 року за № 418 на імя ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 разом з сином проживає з липня 2002 року в квартирі АДРЕСА_1. ( а.с.64)

За даними ОСББ «Пятихатки №1», викладеними в довідці № 591 від 13.01.2009 року ОСОБА_2 разом з сином проживала в спірній квартирі з травня 2003 року (а.с.157).

Суд критично відноситься до даних, викладених в довідці за № 418 від 14.02.2008 року , виданої ОСББ «Пятихатки №1» на імя ОСОБА_2 щодо проживання її в квартирі з липня 2002 року, оскільки дані відомості не узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами та суд надає перевагу даним, викладеним в довідках ОСББ «Пятихатки №1» за № 436 від 08.04.2008 року, та за № 591 від 13.01.2009 року, оскільки вони є уточненими та відповідають матеріалам справи. Також суд критично оцінює відомості, викладені в акті від 13.01.2009 року щодо ведення спільного господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_4, складеного ОСББ «Пятихатки №1».

Відповідно до ст. ст. 1220-1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що спадкодавець ОСОБА_4 помер 28 серпня 2007 року.

Судом під час судового розгляду були допитані свідки в обґрунтування як основного позову ОСОБА_1 так і зустрічного позову ОСОБА_2

Так, свідок ОСОБА_8, яка є подругою ОСОБА_2, зазначала, що вона знає зі слів подруги, що та вселилась в 2002 році в квартиру АДРЕСА_1, в вересні 2002 році була в спірній квартирі, оскільки діти пішли в школу. В 2002 році ОСОБА_4 працював на підприємстві «Біолек» , а ОСОБА_2 працювала реалізатором на ринку, але доглядала за ОСОБА_4 , і вони вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він не бачив, щоб в 2002 році ОСОБА_2 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_3, її речі він допомагав перевезти в квартиру в 2003 році після смерті матері. Він також пояснив, що зустрічав в 2002 році ОСОБА_2 разом з ОСОБА_4 на вулиці і вони йому говорили, що проблема догляду за хворою матірю була вирішена. Зазначав, що ОСОБА_4 працював на підприємстві «Біолек» до виходу на пенсію, потім отримував пенсію, а ОСОБА_2 працювала на ринку не постійно.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5, якому ОСОБА_4 доводиться вітчимом, оскільки був одруженим на його матері, пояснив, що після смерті родички в 2004 році, коли ОСОБА_4 почав пити, в квартирі АДРЕСА_2 стала зявлятися ОСОБА_2, яка ніде не працювала, а тільки забирала гроші у вітчима та спаювала його. ОСОБА_5 зазначає, що в 2005 році він виганяв ОСОБА_2 із квартири, викликав міліцію, оскільки бачив у батька синці та побої, і батько йому скаржився на те, що він боїться ОСОБА_2 і просив її вигнати.

Свідок ОСОБА_11 пояснив в суді, що незадовго до смерті ОСОБА_4 ночував у нього в сел.Черкаська Лозова та скаржився йому, що ОСОБА_2 знущається над ним, бє його, рот заклеює та споює його, а він не може її вигнати, оскільки вона не уходить і він її боїться. Також пояснив, що речі ОСОБА_2 перевезла в квартиру до ОСОБА_4 в 2004 році.

Допитана в судовому засіданні дільничний лікар ОСОБА_9 в якості свідка пояснила, що вона 19 років працює на цій дільниці і дуже добре знала ОСОБА_4, оскільки він в неї знаходиться на диспансерному обліку, регулярно проходив профілактичні огляди та лікування. ОСОБА_4 також постійно приходив до неї в лікарню на обстеження, постійно працював до виходу на пенсію, стороннього догляду за ним вона не призначала, оскільки він не був інвалідом і за станом здоров*я стороннього догляду не потребував.

Таким чином, суд, аналізуючи усі надані сторонами докази в судовому засіданні, приходить до висновку, що під час розгляду справи достовірно не встановлено факту спільного проживання однією сімєю ОСОБА_2 з ОСОБА_4 та ведення ними спільного господарства. Не знайшли свого підтвердження і факти оплати ОСОБА_2 комунальних послуг за час проживання разом з спадкодавцем в спірній квартирі, оскільки згідно наданих квитанцій вбачається, що вони ОСОБА_2 були заповнені та сплачені на своє імя за 2007-2008 роки тільки в 2008,2009 році, тобто після смерті ОСОБА_4

Не доведені в судовому засіданні ОСОБА_2 і ствердження, що вона витрачала свої грошові кошти на придбання ліків, харчування, ремонт квартири. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_4 до виходу на пенсію постійно працював, потім отримував пенсію, а ОСОБА_2 згідно її пояснень та пояснень свідків інколи працювала реалізатором на ринку. Також не знайшов свого підтвердження і факт проживання ОСОБА_2 в квартирі понад 5 років.

При цьому, суд враховує, що факт проживання ОСОБА_2 в квартирі ОСОБА_4 сам по собі не може бути підставою для визнання спільного проживання з померлим однією сімєю.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом за рішенням суду, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Ухилення від виконання обовязків щодо утримання і догляду спадкодавця може бути підтверджено вироком суду або матеріалами цивільної справи про стягнення аліментів, медичними довідками, показаннями свідків, або іншими наданими сторонами доказами, що підтверджують ухилення від виконання цих обовязків. У любому випадку, усунення особи від спадкування є виключною прерогативою суду.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_4 внаслідок своїх захворювань та похилий вік знаходився у безпорадному стані, а його син позивач за основаним позовом ОСОБА_1 ухилявся від надання батькові необхідної допомоги.

Судом в процесі розгляду справи за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом була призначена експертиза для зясування тяжкості хвороби померлого ОСОБА_4 та знаходження його у безпорадному стані, необхідності стороннього догляду.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 467-КЭ/2009, яка розпочата 20.10.2009 року та закінчена 19.08.2010 року, встановлено, що ОСОБА_4 знаходився під доглядом лікарів СМСЧ № 13 з 1998 року по 28.07.2007 року (по день смерті). За період догляду у ОСОБА_4 були виявлені декілька хронічних захворювань, в період загострення хронічних захворювань ( в 2005,2006,2007 роках) ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування. В період проходження амбулаторного та стаціонарного лікування йому призначалися лікарські препарати згідно призначення. Також зазначено, що за даними із наданих для дослідження медичних документів, в періоди ремісії( не загострення) захворювань, які мали місце у ОСОБА_4 стан його був відносно задовільний, в сторонньої допомоги та догляду він не потребував, в період знаходження на стаціонарному лікуванні ОСОБА_4 отримував терапевтичну допомогу та необхідний догляд в лікарських закладах. (а.с.276-288).

Відсутність безпорадного стану ОСОБА_4 також підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Як пояснювали усі свідки в судовому засіданні, ОСОБА_4 до останнього дня ходив сам, виконував усю роботу по дому сам, працював до виходу на пенсію, до поліклініки на прийом до лікаря приходив сам, і необхідності в сторонньому догляду не було.

Судом також прийнято до уваги, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 згідно представленої суду виписки із історії хвороби (а.с.6) знаходився на стаціонарному лікуванні з 08.04.2005 року по 23.07.2007 року в лікувальному закладі при Жовтневській виправній колонії УДДУ ПВП у Харківській області (№17), куди прибув з СІЗО № 27 м. Харкова. Суд також зазначає, що знаходження особи в місцях позбавлення волі, або перебування на лікуванні протягом тривалого часу само по собі не може бути підставою для визнання факту ухилення від надання допомоги особі, яка її потребує.

За таких обставин, суд визнає, що ОСОБА_2, як позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що ОСОБА_1 навмисно ухилявся від надання допомоги своєму батькові ОСОБА_4, в звязку з чим суд не вбачає підстав для усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті свого батька.

Судовим розглядом було дійсно встановлено, що ОСОБА_4 хворів багато років. Між тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що батько звертався до свого сина за допомогою, або просив його про допомогу, а він відмовляв йому.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про усунення його від права на спадкування після смерті батька, ОСОБА_1 пояснював, що його батьки розлучилися, коли він був ще дитиною, а потім батько створив нову сімю і дуже рідко про нього згадував. Про хворобу батька йому було відомо від родичів, але він не мав можливості приходити до нього, так як він проживав з іншою жінкою, мав свою сімю і ніколи до нього не звертався за допомогою, а він не міг її надати оскільки знаходився на лікуванні протягом тривалого часу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні наявність тяжкого безпорадного стану ОСОБА_4 не встановлено, а факт умисного ухилення сина ОСОБА_1 від надання допомоги батьку також не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, у звязку з чим суд відмовляє в задоволені ОСОБА_2 цих вимог.

Дослідивши усі надані сторонами в їх сукупності, суд ввжає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкування за законом після смерті батька підлягають задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю зі спадкодавцем понад 6 років, встановлення факту ухилення від обовязку щодо утримання спадкодавця, про усунення ОСОБА_1 від права спадкування та про визнання права власності слід відмовити за недоведеністю.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_2 разом з сином вселилася в квартиру АДРЕСА_1 без письмової згоди власника на той час ОСОБА_4, тимчасово, в порушення встановленого порядку. Зазначене підтверджується як матеріалами справи, так і поясненнями сторін. Самовільно звільняти займане приміщення ОСОБА_2 не бажає, а ОСОБА_1 заперечує проти її проживання в квартирі.

Згідно вимог ст. ст.64, 156 ЖК України до членів сімї власника квартири належать дружина власника, їх діти та батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до вимог ст. 98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сімї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні тимчасових жильців. Тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а у разі відмовленні підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Судом, дослідивши усі надані сторонами докази встановлено, що відповідач за основним позовом ОСОБА_2 вселилася разом з сином до спірної квартири тимчасово, до вирішення житлових умов, без письмової згоди на її постійне вселення, має реєстрацію на теперішній час в Харківській області.

За таких обставин, суд вважає, що оскільки суд задовольняє вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру, тому підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо виселення ОСОБА_2 та її сина з квартири АДРЕСА_1, як такі, які без реєстрації та неправомірно займають дане приміщення та перешкоджають ОСОБА_1 користуватися ним.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 64,65, 98,116, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 391, 1216-1224, 1258-1264 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4, померлого 28 серпня 2007 року.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-я особа: Восьма Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_4 понад 6 років, встановлення факту того, що ОСОБА_1 ухилявся від обовязку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_4, про усунення ОСОБА_1 від права спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_4, про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_10 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :