Справа №22-ц-606/10 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Дубровної В.В., Лузан Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Сумського районного суду Сумської області від 08 лютого 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення заборгованості по грошовій допомозі ветеранам війни,

в с т а н о в и л а :

10 грудня 2009 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації, в якому вказувала, що являється ветераном війни учасником війни. Вказувала, що згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач повинен щорічно до

5 травня виплачувати їй разову грошову допомогу в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Посилаючись на те, що відповідач виплатив їй у 2007 році лише 55 грн., у 2008 році

65 грн., 2009 році 70 грн., просила поновити строк звернення до суду, визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації протиправними, нарахувати та стягнути з відповідача на її користь за 2007 рік 1175 грн. 90 коп. разової грошової допомоги, за 2008 рік 1378 грн., за 2009 рік 1370 грн.

Постановою Сумського районного суду Сумської області від 08 лютого 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за безпідставністю вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника відповідача, який вважав постанову правильною, розглянувши матеріали справи в межах заявленого позову і апеляційної скарги, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивачка являється ветераном війни - учасником війни і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни. У 2007 році їй було виплачено 55 грн. разової грошової допомоги, у

2008 році 65 грн., у 2009 році 70 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобовязання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу за 2007-2008 роки відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено річний строк для звернення з позовом до адміністративного суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, в редакції від 06 липня 2005 року, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 100 КАС України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивачка звернулася до суду 10 грудня 2009 року. У позові зазначала, що до суду звернулася одразу після того, як дізналася про порушення своїх прав.

З огляду на положення з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» разова грошова допомога учасникам війни виплачується щорічно до

5 травня.

У відповідності з ч. 4 ст. 171 зазначеного Закону особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Виходячи з наведеного, позивачка мала право звернутися за отриманням разової грошової допомоги за 2007 рік та отримати її до 30 вересня 2007 року, а за 2008 рік - до 30 вересня

2008 року. Таким чином, строк звернення ОСОБА_2 до суду з позовними вимогами про стягнення допомоги за 2007, 2008 роки закінчився 01 жовтня 2008 року та 01 жовтня 2009 року відповідно.

Застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову на підставі ч. 1

ст. 100 КАС України наполягав відповідач у своїх запереченнях на позовну заяву, які є на а. с. 11-12.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що ОСОБА_2 без поважних причин пропустила строк звернення до суду з позовом про визнання дій неправомірними, стягнення заборгованості по грошовій допомозі ветеранам війни за 2007-2008 роки, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Колегія суддів також приймає до уваги той факт, що у 2007 та 2008 роках позивачка отримала соціальну допомогу до 5 травня, а рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності окремих положень законів «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» відбулись відповідно 09 липня 2007 року та

22 травня 2008 року, тобто, на час виплат бюджетне законодавство в цій частині ще не визнавалось неконституційним.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині вимог позивачки.

У той же час, колегія суддів знаходить обґрунтованою апеляційну скаргу позивачки щодо вимог за 2009 рік.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по грошовій допомозі ветеранам війни за 2009 рік, суд першої інстанції виходив з того, що зазначену допомогу позивачка отримала до 05 травня 2009 року в розмірі, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та постановою Кабінету Міністрів України від 18 березня 2009 року №211, - 70 грн.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у редакції, яка діяла до 01 січня 2008 року, щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього СРСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, виплачується разова грошова допомога у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, іншим учасникам війни - у розмірі трьох мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI до зазначеної норми Закону були внесені зміни, згідно з якими щорічно до 5 травня учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю та бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, та іншим учасникам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 зміни, внесені підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Згідно зі ст. 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

З наведеного вбачається, що Закон України «Про державний бюджет України на 2009 рік» не встановлює конкретний розмір разової грошової допомоги до 5 травня, а надає право Кабінету Міністрів України встановлювати розміри соціальних виплат, розмір яких залежить від мінімальної заробітної плати, а не від мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. ст. 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Тобто Законом України «Про державний бюджет України на 2009 рік» Кабінету Міністрів України не надано права встановлювати розмір соціальних виплат, розмір яких визначено ст. ст. 12-15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Між тим, Кабінет Міністрів України своєю постановою №211 від 18 березня 2009 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань» у 2009 році встановлена виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та про «Про жертви нацистських переслідувань», разова грошова допомога здійснюється у таких розмірах: учасникам війни - 70 гривень.

Проте, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не Постанова Кабінету Міністрів України №211 від 18 березня 2009 року «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2009 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань».

За таких обставин та з урахуванням вимог ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідач по справі повинен нарахувати та виплатити позивачу щорічну допомогу із сум мінімальної пенсії за віком на момент виплати.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік», у

2009 році прожитковий мінімум на одну особу та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, встановлений у розмірах, що діяли у грудні 2008 року.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» прожитковий мінімум на одну особу, у розрахунку на місяць, для осіб, які втратили працездатність у грудні

2008 року становила 498 гривень.

Виходячи з наведеного, у 2009 році позивач повинен був отримати суму разової щорічної допомоги до 5 травня у розмірі трьох цих сум.

Враховуючи, що в квітні 2009 року позивачу виплачено разову щорічну грошову допомогу до 5 травня в розмірі 70 гривень, то виплаті підлягає недоплачена сума щорічної разової грошової допомоги у вказаному розмірі за відрахуванням отриманої нею суми.

Таким чином, на підставі наведеного, через порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати постанову Сумського районного суду Сумської області від 08 лютого 2010 року в даній справі в частині відмови ОСОБА_2 в позові за 2009 рік. Постановити в цій частині нове рішення.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_2 разову щорічну допомогу до 05 травня 2009 року в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком, що передбачено ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за відрахуванням отриманої нею соціальної допомоги до 05 травня 2009 року.

В іншій частині постанову місцевого суду залишити без змін.

Рішення касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -