Деснянський районний суд м.Чернігова
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2010 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого: судді Кулініча Ю.П.,

за участю: секретаря судового засідання Курило О.Б.,

представника позивача ОСОБА_1Г,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Кредитної спілки „Укрсоцкредит, третя особа: ОСОБА_4, про визнання недійсним договору поруки, визнання зобовязань припиненими, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійним договір поруки № 3 від 18.12.2007; та визнати зобовязання, що виникли з даного договору, припиненими та такими, що не підлягають виконанню з боку ОСОБА_3

В обґрунтування позову посилається на те, що він не мав права укладати зазначений договір поруки, оскільки не був членом кредитної спілки, відповідач в повній мірі достовірно не перевірив при видачі кредиту інформацію щодо платоспроможності позичальника, позичальник ОСОБА_4 і не збиралася повертати кредит, мала в цей час кілька інших кредитних договорів. Таким чином вважає оспорюваний правочин укладений під впливом помилки з боку відповідача та під впливом обману з боку ОСОБА_4

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 18.12.2007 між сторонами укладено договір поруки, згідно умов якого позивач зобовязався відповідати за зобовязаннями ОСОБА_4, що випливають із кредитного договору № 3 від 18.12.2007.

Згідно кредитного договору № 3 від 18.12.2007 Івано-Франківське відділення КС „Укрсоцкредит надало ОСОБА_4 кредит у сумі 5000 грн. під 4,2 % місячних на строк до 18.12.2008.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У справі не встановлено жодних обставин, що свідчать укладення оспорюваного правочину під впливом помилки або обману.

Доводи позивача щодо, що ОСОБА_4 не збиралася повертати отриманий кредит, та щодо недбальства відповідача, який не перевірив фінансові можливості ОСОБА_4 перед укладенням кредитного договору, не можуть бути підставою для визнання недійним договору поруки, оскільки не свідчать про обман чи помилку щодо природи правочину.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_4 ввела його оману щодо свого фінансового стану та намірів повертати кредит.

Згідно ч.2 ст.21 Закону України „Про кредитні спілки кредитна спілка має право самостійно встановлювати способи забезпечення кредитних зобовязань.

Чинне законодавство не містить вимоги про те, що поручителем за зобовязаннями кредитної спілки може виступати лише член кредитної спілки.

Позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись викладеним вище та ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: