Справа №2-1431/10 в/м № 1559 30.11.2010
Провадження №22ц-8565/10
Справа № 22ц-8565/10
Головуючий першої інстанції: Горбенко С.А.
Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
РІШЕННЯ Іменем України

ЗО листопада 2010 року колегія судців судової палати в цивільних

справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.., суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_2, при секретарі судового засідання: Поліщук Ю.В.,

за участю відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, його представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 року, яке ухвалене за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання договору дарування жилого будинку недійсним та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про визнання договору дарування жилого будинку недійсним,

встановила:

11 червня 2010 р. ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання договору дарування жилого будинку недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що 23 грудня 2003 р. ОСОБА_3 подарував їй за нотаріально посвідченим договором жилий будинок № 7 по пров. Гашека в м. Первомайськ Миколаївської області.

9 червня 2010 р. їй стало відомо, що 4 листопада 2008 р. ОСОБА_3 подарував належний їй будинок своїм синам ОСОБА_8 та ОСОБА_5, посвідчивши нотаріально таку угоду.

Посилаючись на незаконність відчуження належного їй майна, позивачка просила суд визнати договір недійсним в силу ст. 228 ЦК України як такий, що порушує публічний порядок.

В червні 2010 р. ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про визнання договору дарування жилого будинку, укладеного 23 грудня 2003 р. між ним та ОСОБА_7 недійсним, посилаючись на те, що даний договір суперечить його волевиявленню, оскільки в момент підписання договору він вважав, що оформлюється заповіт.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 р. позов ОСОБА_7 задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір дарування житлового будинку № 7 по пров. Гашека в м. Первомайськ, укладений 4 листопада 2008 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 і ОСОБА_5

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 вказує на те, що рішення ухвалене без належного дослідження обставин справи, є необгрунтованим та незаконним й просить його скасувати ровадження у справі - закрити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_5, його представника, -ідповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 23 грудня 2003 р. ОСОБА_3 (даруватель) подарував онучці своїй дружині ОСОБА_7 (обдарована) житловий будинок № 7 по пров. Гашека в м. Первомайськ, який належав йому на підставідоговору дарування від 3 червня 2002 р. Договір від 23 грудня 2003 р. посвідчено приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 8795. В органах БТІ договір не було зареєстровано.

За нотаріально посвідченим договором дарування 4 листопада 2008 р. ОСОБА_3 (дарувальник) подарував своїм синам ОСОБА_5 і ОСОБА_8 (обдаровані будинок.

Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР 1963 p., якій діяв на час відчуження будинку на користь ОСОБА_7, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Передачею визнаєтсья вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобовязання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документу.

Таким чином, на час укладення цього договору ЦК УРСР 1963 р. не повязував момент виникнення права власності з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали такій реєстрації, а тому з моменту посвідчення договору дарування 23 грудня 2003 р. та передачі будинку позивачка набула право власності на це нерухоме май ОСОБА_3, реалізувавши своє право власності шляхом відчуження, позбувся такого права.

В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України саме власникові належить право на розпорядчі , своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавте ш цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

З урахуванням викладеного суд вірно вважав, що договір дарування від 4 листопада 2008 р. порушив право власності позивачки, на. що остання посилалася як на підставу свого позову.

Між тим, задовольняючи позов, суд виходив з того, що договір дарування від 4 листопада 2008 р. є недійсним з підстав, визначених ч. 1 ст. 228 ЦК України.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки він суперечить нормам права, які регулюють спірні правовідносини.

Перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядку визначений статтею 228 ЦК: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Як розяснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані ні незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктах:: права власності українського народу землею як основним національним багатством, ш перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсам;: (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна, правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Оспорюваний договір від 4 листопада 2008 р". не порушує публічний порядок, тому що не містить перелічених вище ознак, зокрема він не укладався з наміром порушити публічний порядок, а порушує приватне право ОСОБА_7 - право власності, у зв'язку з чим він не може бути визнаний недійсним на підставі ст. 228 ЦК України.

В той же час, оскільки за договором від 4 листопада 2008 р. майно відчужено особою, яка не мала на це право, на що посилалася позивачка, обґрунтовуючи позовні вимоги, є передбачені ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України підстави для визнання його недійсним.

За такого рішення суду в частині підстав задоволення позову ОСОБА_7 необхідно змінити в силу п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України

Що стосується вирішення зустрічного позову, то суд вірно прийшов до висновку про його безпідставність, оскільки ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав переконливих доказів на підтвердження того, що його волевиявлення при укладенні договору дарування від 23 грудня 2003 р. не було вільним і не відповідало його волі. Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в цій частині.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги щодо неправильності рішення суду в частині зустрічного позову, оскільки апелянт - ОСОБА_5 не є стороною за даним позовом, а рішення суду в цій частині не порушує його прав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 жовтня 2010 року щодо задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання договору дарування жилого будинку недійсним змінити в частині підстав визнання договору недійсним, зазначивши такою підставою ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України замість ст. 228 ЦК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: