Решетилівський районний суд Полтавської області
№ 2-250/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2010 року с-ще Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Горулько О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області про перерахунок та виплату додаткової пенсії як особі, віднесеній до категорії 2 громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови йому у здійсненні перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області здійснити перерахунок та з урахуванням проведених виплат здійснити йому виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до ст. 51 та із застосуванням ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», з 22 травня 2008 року, а також стягти з управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації у Полтавській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов»язані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи і відповідно до вимог ст. 51 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вона має право на одержання додаткової пенсії у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Одначе відповідач нараховує та виплачує йому пенсію у розмірі, меншому, ніж передбачено законом. він звертався до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії, але отримав відмову.

Відповідач - управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області подав до суду заперечення на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що при призначенні пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, він керується постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету», № 654 від 16.07.2008 року «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» та № 530 від 28.05.2008 року, які і визначають конкретні розміри державної та додаткової пенсії особам, віднесеним до І категорії інвалідам ІІІ групи. Пенсія позивачеві призначена та виплачується згідно з вимогами зазначених вище постанов КМУ. Разом з тим відповідачем і не заперечується, що згідно ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по ІІІ групі інвалідності 6 мінімальних пенсій за віком, одначе відповідач не вважає цей Закон законом прямої дії, оскільки він не передбачає механізму реалізації права. Крім того відповідач посилається на відсутність коштів для виплати позивачці пенсії у визначеному ним розмірі.

В судове засідання позивач та представник відповідача не з»явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

З матеріалів справи та наявних у ній доказів судом встановлено наступне:

згідно ксерокопії посвідчення серії А № 024187 позивач ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесений до другої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с. 6).

Із відповіді на заяву позивача (а.с. 7) та заперечення відповідача (а.с. 19-21) вбачається, що відповідачем призначена позивачеві пенсія в порядку і розмірах, визначених постановами Кабінету Міністрів України № 1 від 03.01.2002 року, № 654 від 16.07.2008 року та № 530 від 28.05.2008 року .

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність у відповідача підстав для нарахування та виплати позивачеві державної та додаткової пенсій в розмірі, зазначеному в позовній заяві, суд виходить наступного:

Відповідно до ч. 1,2 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статті 8, 22 Конституції України закріплюють принципи верховенства права та гарантованості конституційних прав і свобод, забороняють при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів звужувати зміст та обсяг існуючих прав і свобод.

Статтею 49 ЗУ " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( далі Закон № 796-ХІІ) передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а)державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно ч.1 ст. 51 ЗУ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоровю, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, зі змісту статті 51 Закону № 796-ХІІ випливає, що під час визначення розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно зі ст. 28 ЗУ " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами і приходить до висновку, що за умови, коли розмір пенсії встановлений одночасно Законом № 796-ХІІ та зазначеними вище постановами КМУ, які є підзаконними актами, застосуванню підлягає законодавчий акт, що має вищу юридичну силу, тобто, в даному випадку - Закон № 796-ХІІ. Отже, протягом спірного періоду при визначенні розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідач повинен був керуватися положеннями Закону № 796-ХІІ, а не постанов Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» текст статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в частині визначення мінімальних розмірів пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв»язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, було викладено в такій редакції:

«…для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв»язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою:

по І групі інвалідності 130 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по ІІ групі інвалідності 120 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність;

по ІІІ групі інвалідності 110 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 положення п.41 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв»язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов»язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Згідно ч.2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Виходячи з положень ч.2 ст. 152 Конституції України та зазначеного вище рішення Конституційного Суду України, управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області, починаючи з 22.05.2008 року, тобто з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення № 10-рп/2008, мав діяти відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і нараховувати та здійснювати виплату позивачці додаткову пенсію у розмірі, передбаченому цим законом

У 2009-2010 роках базовий закон - Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не був скасований, змінений чи визнаний неконституційним, а тому протягом цього періоду, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, відповідач не мав законних підстав керуватися постановами Кабінету Міністрів України, а повинен був керуватися зазначеним вище Законом.

Вирішуючи питання щодо порядку здійснення виплат, суд виходить з необхідності застосування до спірних правовідносин положень ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом. Згідно чинного законодавства розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір, або встановлював інший розмір, немає.

Відсутність іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії, встановленої ст. 46 Конституції України, та права на отримання пенсії та додаткової пенсії, передбаченої ст.ст. 50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання відповідача на відсутність джерела фінансування спірного підвищення до пенсії суд також не приймає до уваги і визнає їх безпідставними, оскільки відсутність коштів не може бути обґрунтуванням правомірності невиконання своїх законних та конституційних зобов»язань перед позивачем.

Відповідачем не доведено та не надано суду доказів щодо вчинення будь-яких дій для забезпечення виконання покладеного на нього обов»язку щодо нарахування та виплати позивачеві пенсії в належному розмірі.

Отже, відсутність коштів у відповідача, який не вчинив жодної дії щодо їх отримання для забезпечення виконання своїх зобов»язань, не є підставою для відмови в задоволенні позову та визнання правомірним дій або бездіяльності відповідача.

Таким чином суд приходить до висновку про незаконність відмови відповідача позивачеві у перерахунку та виплаті належної йому додаткової пенсії, приходить до висновку, що право позивача на одержання додаткової пенсії за період з 22.05.2008 року по 15 червня 2010 року, тобто по день розгляду справи в суді, у передбаченому законом розмірі порушене і підлягає поновленню і вважає позов в цій частині таким, який підлягає задоволенню.

Позивачем поставлені перед судом позовні вимоги про зобов»язання відповідача здійснити перерахунок та виплату йому додаткової пенсії з 22 травня 2008 року, тобто фактично позивач просить судовим рішенням зобов»язати відповідача без обмеження строком нараховувати та виплачувати позивачеві додаткову пенсію згідно вимог ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в нині діючій редакції, керуючись при цьому вимогами ч.3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Частина 3 статті 67 зазначеного Закону законодавчо зобов»язує органи, відповідальні за нарахування та виплату громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ( у даному випадку відповідача) збільшувати розмір державної пенсії у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, тобто регулює правовідносини, які будуть виникати у майбутньому.

Таким чином заявлені позивачем вимоги щодо зобов'язання Управління пенсійного фонду України в Решетилівському районі та при нарахуванні йому державної та додаткової пенсій застосовувати ч.3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тобто фактично в послідуючому перераховувати розмір цих пенсій у зв'язку зі змінами розміру мінімальної пенсії за віком, стосуються обставин, які можуть виникнути у майбутньому у разі невиконання відповідачем вимог ч. 3 ст.67 зазначеного Закону.

Суд находить, що ці позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання і не може обмежувати волю законодавчого органу в майбутньому змінювати правове регулювання суспільних відносин.

Керуючись ст. 8, 19, 22, 46, 55, 64, 95, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 49,50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 28 ЗУ " Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", ст.ст. 6-14, 71, 159-163, 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Зобов»язати управління Пенсійного фонду України в Решетилівському районі Полтавської області здійснити перерахунок з урахуванням проведених виплат здійснити виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, відповідно до ст. 51 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», за період з 22 травня 2008 року по 15 червня 2010 року.

Стягти з управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації у Полтавській області на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, пов»язані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, у розмірі 37 (тридцять сім) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заява про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження або без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження до апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий :