Справа №2а-4506/09 05.05.2010 05.05.2010 05.05.2010
Провадження №22ц-2273/10
УХВАЛА іменем України

2010 року травня місяця 05 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі: головуючого Паліюка В.П.,

суддів: СлавгородськоїН.П., ОСОБА_1,

при секретарі: Завтурі О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва

(далі - УПФ)

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2009 р. за позовом ОСОБА_2 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У лютому 2009 р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі - Закон від 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 р. до 31 грудня 2007 р. та зобов'язати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобов'язано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 р. з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон від 9 липня 2003 р.) та провести відповідні виплати.

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність постанови в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р.поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у погі: визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховне; 7 їли України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймав на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бк; України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2 - р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. Г : Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 206 зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. . рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповід,- Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону Укрн: від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинення: 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закон.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акт окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з :я ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначень і виплати пенсії та доплат до них, повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від II листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї не: не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону тіз нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерах; підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., ма> діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війн:: приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом пь спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на ні : обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільсн:' використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення вип~ - ~ із власних джерел фінансування останнього.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування су;::: постанови та відмови позивачу у задоволенні всіх вимог.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва відхилити, а постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошена; але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку Верховного Суду України.