Справа №2-36/10 08.04.2010 08.04.2010
Провадження №22-ц-952/10
Державний герб України
Справа № 22ц-952 /10 Головуючий у 1-й інстанції Царюк Л.М.
Категорія 45 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

8 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Голубкіній О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про знос самовільно побудованих споруд,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про знос самовільно побудованої огорожі першим відповідачем, огорожі, дачного будинку, побутових споруд зведених другим відповідачем, які розташовані на території СТ «Заріччя» та перешкоджають проїзду до його земельної ділянки в цьому ж садовому товаристві.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, про задоволення позову. На думку апелянта, висновки суду суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідачі та представник третьої особи, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просять залишити рішення суду без змін.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що земельні ділянки сторін розташовані на території садівничого товариства «Заріччя», в межах території Мішково -Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Позивач має на праві власності земельну ділянку № 99 площею 0,0507 га., ОСОБА_5 користується земельною ділянкою № 139 А на підставі рішення загальних зборів СТ «Заріччя» від 10 травня 2008 року, а ОСОБА_4 користується суміжною з позивачем земельною ділянкою № 97.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходив з того, що проїзна частина до земельної ділянки № 99 не передбачена, і права позивача не порушені.

Проте з висновками суду погодитися не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. А згідно з вимогами ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 ЦК України.

Отже позов про знесення самочинного збудованого нерухомого майна таким чином, може бути предявлено як титульним власником чи користувачем земельної ділянки, так і іншою особою, права якою порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної ділянки з вказаних вище підстав.

Для правильного вирішення спору та застосування належних норм матеріального права суд повинен був встановити, на чиєї земельній ділянці були встановлені вказані відповідачем огорожі та споруди, та яким чином ці огорожі та споруди перешкоджають користуватися позивачу його земельною ділянкою (або земельною ділянкою іншого призначення за умов права користування нею ОСОБА_2І.) .

Ухвалюючи рішення, суд цих обставин не встановив, у звязку з чим дійшов передчасного висновку про те, що права позивача не порушуються.

Так, відповідачі користуються земельними ділянками що не були їм відведені у встановленому порядку. ОСОБА_4 крім земельної ділянки виділеної йому для ведення садівництва, користується додатковою земельною ділянкою, огородивши її парканом. Щодо ОСОБА_5, то вона користується земельною ділянкою яка виходить за межі виділеного їй в користування земельної ділянки № 139 А, самовільно побудувавши на обох ділянках побутові споруди, та огорожу.

Всі вказані споруди та огорожі знаходяться на ділянці, яку позивач використовував як дорогу для проїзду на свою ділянку.

Незважаючи на це, суд дійшов висновку про те, що проїзд по ділянці вказаної позивачем не передбачено, хоча не встановив, яка дорога в такому випадку веде до ділянки ОСОБА_2

Між тим, з плану - схеми земельної ділянки СТ «Заріччя» вбачається, що між земельними ділянками, які займають сторони у справі та лісосмугою проходить земельна ділянка шириною 6 кв.м. по якій (за твердженням відповідачів) проходить лінія електропередач, а також яка може використовуватися в якості дороги (а.с.82). Наявність такої земельної ділянки підтверджується викопіюванням з плану земель з Мешково Погоріловської сільради, виготовленої при приватизації земельної ділянки позивачем (а.с. 126). А в листі начальника відділу Держкомзему у Жовтневому районі Миколаївської області від 5 травня 2009 року (а.с. 19) зазначено, що планом організації СТ «Заріччя» по цій території передбачено підїзд до садової ділянки № 99, та вона є ділянкою загального користування. Частину земельної ділянки загального користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зайняли самовільно, чим позбавили можливості проїзду позивача по вказаній дорозі ( а.с. 19).

Хоча з вказаного листа вбачається, що спірні земельні ділянки передані в користування СТ «Заріччя», представник товариства та відповідачі стверджують, що зайняті ними земельні ділянки належить Мішково Погорілівській сільраді. В обґрунтування своїх доводів вони посилаються на відповідь про погодження надання земельної ділянки ОСОБА_5 , яку вона самовільно зайняла ( а.с. 81).

Незважаючи на це суд не зясував питання про належного власника і користувачів спірної земельної ділянки.

Це сталося внаслідок того, що суд не притягнув до участі у справі сільраду та відповідний територіальний орган Держкомзему України, а також не обговорив питання притягнення до участі у справі райдержадміністрацію, тоді як рішення стосується прав ї обовязків вказаних осіб.

За такого колегія суддів вважає, що рішення у відповідності з п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України необхідно скасувати, а справу повернути на новий розгляд.

При новому розгляді необхідно усунути вказані в ухвалі недоліки.

Керуючись ст.ст. 303, 311, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 9 лютого 2010 року скасувати, а справу повернути на новий розгляд в той же суд, іншому судді.

Ухала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двох місяців з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий:

Судді: