Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-1898/10 Головуючий у 1-й інст. Кочетов
Категорія 21 Доповідач Миніч Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г.С., Забродського М.І.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 21 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

встановив:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом. Просила визнати недійсним договір дарування від 23 вересня 2003 року, за яким вона подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4. При цьому посилалася на те, що зазначений правочин є удаваним, оскільки він укладений з метою приховання іншого правочину - договору довічного утримання. Саме про укладення цього договору вона домовилась із ОСОБА_5, який у 2007 році помер. Текст договору вона не читала, про посвідчення договору дарування їй стало відомо лише у 2008 році зі слів відповідачки ОСОБА_2, яка є донькою померлого ОСОБА_5 Вважала, що після смерті останнього до відповідачки, як спадкоємиці набувача за договором довічного утримання, переходять обов"язки за цим договором. Проте зазначені обов"язки вона не виконує.

Рішенням Корольовського райсуду м.Житомира від 21 липня 2010 року позов задоволено. Розірвано договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 23 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 8,5 грн. судового збору та 37 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з направленням справи на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що крім неї спадкоємцями після смерті батька є її сестри ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які до участі у справі не притягнуті. Вважає, що судом порушені її процесуальні права, оскільки 21 липня 2010 року справу розглянуто у її відсутності, хоча нею у письмовому вигляді заявлено клопотання про перенесення розгляду справи. Уточнені вимоги позивачки їй судом не направлені.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до договору від 23 вересня 2003 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 (а.с.6).

Обгрунтовуючи свої вимоги про визнання недійсним зазначеного договору, позивачка посилалася на те, що вказаний правочин є удаваним.

Задовольняючи „уточнені" позивачкою в судовому засіданні вимоги про розірвання договору, суд першої інстанції виходив з того, що договір дарування є удаваним і відповідачка не виконує обов"язки за договором довічного утримання.

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

Відповідно до п.п.1,4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року. Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки оспорюваний договір дарування укладений до 1 січня 2004 року, то до правовідносин, пов"язаних із визнанням його недійсним застосовуються положення Цивільного Кодексу в редакції 1963 року.

Згідно з ч.2 ст.58 ЦК (в редакції 1963 року) удаваною є угода, укладена з метою приховати іншу угоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

В даному випадку позивачка в обгрунтування заявлених вимог зазначала, що мала на меті укласти не договір дарування, а договір довічного утримання.

Тобто, підстав для визнання оспорюваного договору удаваним не було.

Крім того, судом ухвалено рішення по вимозі про розірвання договору, яка у встановленому законом порядку не була заявлена в суді, при цьому, ухвалюючи рішення, суд не врахував наступне.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) позивач мав право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру і вимоги матеріального характеру.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, виявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах.

Позивачу надано процесуальне право змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмета позову слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою в установленому процесуальному порядку з одночасною відмовою від раніше заявлених вимог.

Проте суд на це уваги не звернув. Позовна заява із вимогою про розірвання договору не була подана позивачкою та в порушення вимог ст.127 ЦПК копія цієї заяви і не була направлена відповідачці.

Крім того, встановивши, що в даному випадку мав місце договір довічного утримання та вважаючи, що згідно з ч.1 ст.757 ЦК обов"язки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем, суд не з"ясував коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 та не перевірив можливість виконання умов договору довічного утримання вказаними особами.

За наведених обставин та відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову в позові.

На підставі викладеного і керуючись ст.58 ЦК (в редакції 1963 року), ст.757 ЦК, ст.ст.209,307,309,313,314,316 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Корольовського райсуду м.Житомира від 21 липня 2010 року скасувати, ухваливши нове.

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: