Справа №22ц-21/2010р. Головуючий у 1 інстанції: Шумська Н.Л.
Категорія: 27 Доповідач: Бермес І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_1

суддів: Шандри М.М., Гончарук Л.Я.,

при секретарі: Терземан Б.В.,

з участю ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанкна рішення Галицького районного суду міста Львова від 5 грудня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк, третьої особи ОСОБА_4 про стягнення суми, відсотків та відшкодування шкоди, -

встановила:

Рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк на користь ОСОБА_3 32 575грн.- сума боргу-кошти внесені в якості депозитного вкладу та на поточний рахунок від 25.01.2005року; 266,01грн.- проценти по договорах поточного та депозитних рахунків; 1770,50грн.- три проценти річних; 5 349,55грн.-інфляційних; 4 886,25грн.- збитки (упущена вигода); 2 000грн. моральної шкоди, а всього 46 847 гри. 31коп.

Стягнуто з Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк на користь ОСОБА_5 витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30грн.

Стягнуто з Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк на користь держави судовий збір 468грн.47коп.

В апеляційній скарзі відповідач покликається на те, що рішення суду повністю суперечить нормам чинного законодавства України та не відповідає фактичним обставинам справи. Покликається на те, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 1059 ЦК України, що стало головною обставиною при прийнятті незаконного рішення.

Наслідком цього став невірний висновок суду, що відсутність у позивачки „виписки" про внесення грошової суми у кассу банку не може розцінюватись як недотримання письмової форми договору банківського вкладу, що потягнуло за собою нікчемність договору, хоча стаття 1059 ЦК України чітко вказує, що відсутність підтвердження внесення грошової суми вважається недодержанням письмової форми договору банківського вкладу і він є нікчемним. При цьому, відповідно до ст.215ЦК України, додаткового визнання судом такого договору нікчемним (недійсним) не вимагається.

Суд також дійшов до невірного висновку, що обов»язок АКБ „Укрсоцбанк" сплатити позивачу борг, збитки та відшкодувати моральну шкоду базується на вимогах статті 1172 ЦК України, згідно якої юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд встановивши, що грошові кошти позивач передав недобросовісному працівнику банку ОСОБА_4, не взяв до уваги, що отримання готівки від клієнтів за своїм змістом не випливає з трудового (службового) становища ОСОБА_4, тобто ніяким чином не пов»язане з виконанням трудових (службових) обов»язків ОСОБА_4

Просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Встановлено, що позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача суми депозитного вкладу, коштів з банківського рахунка з нарахуванням процентів по договорах, відшкодування збитків та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що є клієнтом банку з 2005 року. Після продажу акцій ВАТ «Західенерго» виручену суму 47 998,75грн. поставила на відкритий на поточний рахунок відповідача. На її ім»я було відкрито договір банківського вкладу- №600/07 вклад «600 класичний Зм» від 25.01.2005року на суму 19 500грн. депозитний рахунок на 3 міс. під 14% річних. Після закінчення дії договору договір було продовжено на 3 міс. Восени дізналась про відсутність грошей на її рахунках, невідомими поза її волею було знято з її рахунків гроші в сумі 28 350грн. та 4 225грн., що підтверджено висновком експертизи.

Тому просила стягнути з відповідача 32 575грн.- сума боргу-кошти внесені в якості депозитного вкладу та на поточний рахунок від 25.01.2005року; 266,01грн.- проценти по договорах поточного та депозитних рахунків; 1 770,50грн.- три проценти річних; 5 349,55грн.-інфляційних; 4 886,25грн.- збитки (упущена вигода); 5 000грн. моральної шкоди, згідно представленого розрахунку.

Задовольняючи позов,суд покликався на те, що відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд також вказав, що позивачка правомірно звернулася до банку з позовом про відшкодування шкоди, в т.ч. і моральної, оскільки, як встановлено в ході судового розгляду та не заперечується представником відповідача, шкода позивачці заподіяна діями працівника банку, пов'язаними з виконанням ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Одночасно суд покликався на те, що згідно висновків експертизи (а.с.7-9) підписи, розташовані у рядку «підпис отримувача готівки від 03.06.2005р. від імені ОСОБА_3 на суму 4 225грн. та на заяві про видачу готівки від 25.01.2005р. від її імені на суму 28 350грн. виконані не позивачкою, а іншою особою.

Не приймаючи до уваги, заперечення представника відповідача про відсутність договірних відносин між сторонами, суд вказав, що відсутність у позивачки „виписки" про внесення грошової суми у касу банку, не може розцінюватись, як недотримання письмової форми договору банківського вкладу, що потягнуло за собою нікчемність договору.

При цьому суд прийшов до висновку про задоволення позову на підставі 611, 625 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач оформляла договір в ОСОБА_4, недобросовісного працівника банку, що обвинувачувалась у скоєнні низки посадових злочинів та заволодінні коштами банківських клієнтів.

В ході апеляційного розгляду справи колегією суддів встановлено, що вироком Галицького районного суду м.Львова від 16 квітня 2009 року ОСОБА_4 засуджена за ч.5 ст.191, ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 та ч.2 ст.200 КК України.

Зокрема, згідно вироку її визнано судом винною і в тому, що працюючи на посаді завідувача сектору VIP-клієнтів ЛОФ АКБ АКБ „Укрсоцбанк та будучи службовою і матеріально-відповідальною особою, зловживаючи своїм службовим становищем отримала в приміщенні банку грошові кошти позивача для внесення на депозитні рахунки. При цьому отриманими коштами позивача заволоділа та привласнила їх. Даний вирок набрав законної сили.

У відповідності до положень ст.61 ЦПК України дані обставини не потребують доказування при розгляді судом цивільно-правових наслідків неправомірних дій ОСОБА_4 щодо ОСОБА_3.

Ці обставини щодо заволодіння ОСОБА_4 коштами позивача підтвердила і представник апелянта в засіданні судової колегії.

В той же час представник апелянта вказує, що відсутність підтвердження внесення грошової суми вважається недодержанням письмової форми договору банківського вкладу і він є нікчемним, з чим судова колегія погоджується.

Таким чином, встановлено, що при вирішенні позовних вимог суд хоча і прийшов до вірного висновку про необхідність відшкодування позивачу заподіяної йому матеріальної шкоди в розмірі фактично внесених ним коштів по курсу НБУ на час вирішення спору, упущеної вигоди у вигляді неодержаних процентів річних та моральної шкоди, однак помилково застосував норми ст. ст. 611, 625 ЦК України, що регулюють договірні відносини та наслідки невиконання зобов'язань по договорах.

В даному випадку безспірно встановлено, що шкоду позивачу було завдано працівником відповідача ОСОБА_4, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, та виконувала свої трудові обовязки, її неправомірні дії та заподіяння шкоди позивачу випливали з її трудового (службового) становища, а тому даний спір підлягає вирішенню на підставі ст.1172 ЦК України, виходячи із виниклих деліктних правовідносин.

Що стосується моральної шкоди, заподіяної позивачу, то суд достатньо повно і всебічно обґрунтував в своєму рішенні наявність правових підстав для такого відшкодування, вірно застосував положення ст.23 ЦК України та визначив розмір грошової компенсації цієї шкоди виходячи з конкретних обставин справи, засад розумності, виваженості і справедливості.

За таких обставин колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що суд невірно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з виключенням з його мотивувальної частини покликання на ст.ст. 611, 625 ЦК України та наведеного у рішенні обґрунтування такого застосування матеріального права, зазначивши, що вирішення даного спору здійснено на підставі ст.1172 ЦК України.

В решті частині рішення суду слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст.22,23,207, 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, п. 3 ч.1 ст. 307, п.3,4 ч.1 ст. 309, п. 1 ч. 1,ч.2 ст. 314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила :

Апеляційну скаргу Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку „Укрсоцбанк задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 5 грудня 2007 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини покликання на ст.ст. 611, 625 ЦК України та вважати, що даний спір вирішено на підставі ст. 1172 ЦК України.

В решті частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий :

Судді: