Справа № 2-2054/10
Провадження № 2-2054/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Юрчак Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про визнання наказу частково недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

В червні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Миколаївського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про визнання наказу недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що знаходиться з відповідачем в трудових правовідносинах. Згідно наказу відповідача змінилися попередні умови праці, що призвело до порушення її особистих прав та інтересів, а також спричинило матеріальну та моральну шкоду.

У судовому засіданні позивачка та її представник уточнили заявлені вимоги, остаточно просили суд визнати частково недійсним наказ директора МУВП УТОС № 19-к від 12 травня 2010 року, поновити позивачці попередні умови праці, стягнути 11434 грн. не нарахованої і невиплаченої заробітної плати за час вимушених прогулів, 304 грн. 57 коп. спричиненої матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача позов не визнав, просив залишити його без задоволення, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявлених вимог.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлено:

Позивачка ОСОБА_1 знаходиться з відповідачем в трудових правовідносинах з 08 вересня 2008 року і працює на посаді завідуючої клубом.

На підприємстві створено локальний нормативно-правовий акт, що регулює трудові правовідносини між адміністрацією та трудовим колективом, а саме трудовий договір.

Згідно Статуту УВП УТОС, затвердженого ЦП УТОС, підприємство розробляє і затверджує структуру та штатний розпис. Директор підприємства організовує його роботу та несе повну відповідальність за його діяльність. Керівник підприємства формує штати і вирішує їх необхідну кількість, установлює посадові оклади працівників в залежності від фінансових можливостей (п. п. 3.7, 4.2, 4.3).

Згідно до наказу № 9-к від 04.03.2009 року, зі змінами відповідно наказу № 28-к від 28.05.2009 року, позивачку належним чином було попереджено (за 2 місяці) про переведення з 04.05.2009 року на 0,5 посадового окладу завідуючої клубом на підставі ст. 32 КЗпП України та фактично переведено 04.05.2009 року наказом № 23-к від 05.05.2009 року. Не погодившись з вищевказаним наказом позивачка звернулася до суду з даним позовом, продовжуючи працювати у відповідача.

Із штатного розпису, введеного в дію з 01.01.2009 року, вбачається, що посада завідуючої клубом була визначена як 1 штатна одиниця. Згідно штатного розпису, введеного в дію з 01.05.2009 року посада завідуючої клубом визначена як 0,5 штатної одиниці з 04.05.2009 року.

Суд вважає, що в даному випадку відбулося скорочення штату, оскільки одиницю завідуючої клубом скорочують та вводять 0,5 штатної одиниці зав. клубом, тому посилання в спірному наказі на ст. 32 КЗпП України є не правильним і потрібно було керуватися порядком вивільнення, передбаченим ст. 49-2 КЗпП України, а саме письмово повідомити працівника, одночасно запропонувати йому вакантні посади, у разі згоди працівника перевести його на іншу посаду. У даному випадку, позивачка була ознайомлена з наказом про переведення, але згоди на переведення на 0,5 ставки завідуючої клубом не давала, тому наказ № 23-к від 05.05.2009 року не відповідає діючому законодавству.

У ході розгляду справи позивачка звернулася з заявою про порушення її трудових прав до Територіальної державної інспекції праці у Миколаївській області. На підприємстві була проведена перевірка і за її результатами складений припис № 14-01-079/0180-0189 від 19 квітня 2010 року. Стосовно позивачки ОСОБА_1 було запропоновано наказ № 23-к від 05.05.2009 року привести у відповідність до вимог ст. 49-2 КЗпП України, а також розмір посадового окладу привести у відповідність до вимог ст. 6 Закону України «Про оплату праці» щодо визначення розміру тарифної ставки робітника першого розряду з врахуванням міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень. Крім того, у строк до 19 травня 2010 року з дня одержання припису директору Миколаївського УВП УТОС необхідно було письмово інформувати інспектора праці про прийняті заходи щодо його виконання.

Згідно листа в. о. начальника Територіальної державної інспекції праці-заступника Головного державного інспектора праці у Миколаївській області від 17.06.2010 р. за № Ч-116-01 порушення трудового законодавства по відношенню до працівниці ОСОБА_1 були усунені.

Відповідно до наказу № 19-к від 12.05.2010 р. наказ № 23-к від 05.05.2009 року було скасовано, а ОСОБА_1 була перерахована недоотримана сума заробітної плати у розмірі 1157 грн. 93 коп. за фактично відпрацьований час (платіжне доручення № 386 від 21.06.2010 р.).

Судом також встановлено, що нарахування заробітної плати завідуючій клубом на даний час проводиться відповідно до Постанови президії Центрального Правління УТОС від 24.10.2005 року № 14-8 Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників окремих галузей бюджетної сфери Українського товариства сліпих, з додержанням законодавчо встановленого рівня мінімальної заробітної плати. Вищевказана постанова ніким не оскаржена і не відмінена.

При таких обставинах суд вважає, що заявлені і уточнені позовні вимоги позивачки про визнання недійсними пунктів 1,2,3,4 та 5 наказу № 19-к від 12.05.2010 року, поновлення попередніх умов праці, стягнення не нарахованої і невиплаченої заробітної плати за весь час роботи на посаді завідуючої клубом з урахуванням кваліфікації, а також за час вимушених прогулів в сумі 11434 грн. - задоволенню не підлягають. Суд вважає, що саме фінансові можливості підприємства, кількісний склад працюючих на підприємстві (довідка № 43 від 15.07.2009 р.), розмір фінансової підтримки з Державного бюджету України, який виділяється для невиробничої сфери підприємства згідно штатного розпису і розмір якого затверджується Центральним правлінням з погодженням Міністерства соціальної політики України, призвели до змін в штатному розписі підприємства, а з урахуванням того, що позивачка як і інші працівники є інвалідом, з метою збереження працевлаштування, їй і була запропонована інша робота, а саме 0,5 штатної одиниці завідуючої клубом на яку вона фактично погодилася і працює на посаді по даний час. Суд приймає до уваги і те, що інших посад позивачка не хотіла і вимагала лише залишення в штатному розписі цілої штатної одиниці завідуючої клубом зі збільшенням розміру заробітної плати.

Що стосується заявлених вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 304 грн. 57 коп. витрачених на лікування та стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., то їх також належить залишити без задоволення за недоведеністю. Суду не надано доказів того, що стан здоровя позивачки, яка є інвалідом з дитинства, страждає тяжким захворюванням і потребує постійного лікування, погіршився саме з вини відповідача. Суд вважає, що всі надані медичні документи свідчать про планове лікування та консультаційне звернення до медичних установ за період часу з березня 2009 року по даний час (довідки від 22.05.2009р., 01.06.2009 р., 03.06.2009 р.). Крім того, згідно медичної картки амбулаторного хворого № 2449206, яку було надано представником позивачки для огляду у суді, ОСОБА_1 за період часу з 12.02.2009 року до 15.04.2010 року в «Інститут очних хвороб та тканинної терапії ОСОБА_2 Академії медичних наук України» - не зверталась. Стосовно проведеної ОСОБА_1 16 червня 2010 року амбулаторної операції, то вона, згідно довідки Одеського міського лікувально-діагностичного центру мікрохірургії очей № а. к. 218570 викликана наслідками перенесеної травми, яка не повязана з її роботою у відповідача.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, що в даному випадку суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих про визнання наказу частково недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набуває законної сили через 10 днів після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через місцевий суд в порядку, визначеному ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Л.І. Агєєва.