Київський районний суд м. Полтави
Справа № 2-7/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2010 року Київський районний суд м. Полтави в складі :

головуючого - судді Самсонової О.А.,

при секретарі - Півень Я.В.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача адвоката ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача адвоката ОСОБА_6,

представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, визнання права власності на спадкове майно, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, Другої полтавської державної нотаріальної контори про розподіл спільного майна, визнання права власності на спадкове майно, виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління житлово-комунального господарства, ОСОБА_8 комітету ОСОБА_9 міської ради про визнання права власності, розподіл спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільного майна подружжя звернулась ОСОБА_10. Під час розгляду справи ОСОБА_10 неодноразово доповнювала та змінювала свої позовні вимоги. З врахуванням змін та уточнень вимог ОСОБА_10 просила суд розділити спільне майно подружжя: виходячи з того, що її частка в паєнакопиченні на квартиру становить 89/100, а частка відповідача є незначною та становить 11/100 вартістю 4760 грн., вона згодна виплатити відповідачу його частку в паєнакопиченні, залишившись єдиним власником квартири. також просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості ? частини металевого гаража у кооперативі «Кристал» у розмірі 2500 грн., грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля ВАЗ 2103 у розмірі 2500 грн., а також виселити ОСОБА_5, яка самовільно вселилась в належну ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_1. Крім того, у звязку з відсутністю частки в праві власності на вказану квартиру та неможливістю спільного проживання виселити також ОСОБА_4 з вказаного жилого приміщення.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_10 В зустрічному позові та заявах про зміну, збільшення та доповнення позовних вимог просив суд визнати його членом сімї ОСОБА_10 в період з 03 липня 1973 року по 03 грудня 1976 року, визнати за ним право власності на частину паєнакопичення, сплаченого за спірну квартиру у розмірі 444 руб. 70 коп. та право власності на відповідну частину квартири АДРЕСА_1, за ОСОБА_10 залишити право власності на частину паєнакопичення в сумі 2630 грн. 60 коп. з відповідною часткою в праві власності на вказану квартиру. Просив визнати частково недійсним свідоцтво про право власності №30 від 15 лютого 1993 року на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2, видане на імя ОСОБА_10

Також ОСОБА_4 просив суд визнати будинковолодіння за адресою: м.Полтава, вул. Повстанська, 61 обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_10 та ОСОБА_4, та визнати за ним право власності на ? частину цього будинковолодіння, стягнути з ОСОБА_10 на його користь ? частину вартості гаража-майстерні у вказаному будинковолодінні та інших спільно побудованих споруд в сумі 10682 грн. 25 коп.

25 листопада 2007 року ОСОБА_10 померла (т.2, а.с.140).

В якості правонаступників позивача ОСОБА_10 до участі у справі залучені її спадкоємці за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_10 підтримав частково. Відмовився від позовних вимог про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також про виплату ОСОБА_4 його частини в паєнакопиченні.

Відмова ОСОБА_1 від частини позовних вимог прийнята судом згідно ухвали від 09 вересня 2010 року.

Звернувся до суду з позовною вимогою до ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після ОСОБА_10

ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_10 підтримала в повному обсязі, крім того, додатково звернулась до суду з позовною вимогою до ОСОБА_1 визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_10

Заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обєднані в одне провадження з первісним та зустрічним позовами.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримав та частково визнавав зустрічні вимоги ОСОБА_4 Вважає, що суд має врахувати право ОСОБА_4 на частку у квартирі, а на решту квартири визнати право власності за ним та ОСОБА_2 в порядку спадкування після померлої ОСОБА_10

Позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві та додаткових позовних заявах обставини. Не заперечувала проти задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 просила відмовити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 також просила суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, не заперечувала проти задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частину квартири. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на спадкове майно після ОСОБА_10 в рівних частках, але з врахуванням частки ОСОБА_4 в праві власності на спірну квартиру. В задоволенні решти їх позовних вимог просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги ОСОБА_4 в повному обсязі. В задоволенні позовних вимог до неї просила відмовити.

Представник третьої особи ЖБК «Салют» - ОСОБА_7 при вирішенні справи послалась на розсуд суду, але вважає, що суд має врахувати право ОСОБА_4 на користування спірною квартирою.

Інші особи, які беруть участь у справі, в засідання не зявились, своїх представників не направили, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_8 комітет ОСОБА_9 міської ради, Головне управління з питань житлово-комунального обслуговування населення, ОСОБА_8 комітет Київської районної у м.Полтаві ради, треті особи - ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» та ОСОБА_9 держана нотаріальна контора подали до суду заяви з проханням розглядати справу без участі їх представників (т.2, а.с.162-163, 192, 194, 195, 209).

Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не зявились.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі перебували в період з 03 грудня 1976 року по 19 січня 2005 року (т.1, а.с.46).

Відповідач ОСОБА_4 просить суд визнати його членом сімї ОСОБА_10 в період з 03 липня 1973 року по 03 грудня 1976 року. Оскільки шлюбно-сімейне законодавство визначення поняття «члени сімї» у вказаний період не надавало, до даних правовідносин необхідно застосувати аналогію закону, а саме ст.64 Житлового кодексу України, якою передбачено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

При цьому визнання членом сімї не тягне за собою виникнення у цих осіб права спільної власності на придбане одним з них в цей період майно.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 посилався на те, що у вказаний період він проживав з ОСОБА_10 як подружжя без реєстрації шлюбу.

Такі пояснення суд також не бере до уваги, оскільки Кодексом про шлюб та сімю України, яким регулювались шлюбно-сімейні відносини у вказаний період - з 03 липня 1973 року по 03 грудня 1976 року виникнення у подружжя взаємних прав та обовязків повязував лише з фактом державної реєстрації шлюбу (ст.13 КпШС). Тому спільне проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до реєстрації шлюбу не тягне для них виникнення взаємних прав та обовязків подружжя, в тому числі права спільної сумісної власності на майно.

Також суд звертає увагу на те, що шлюб ОСОБА_5М з її попереднім чоловіком - з ОСОБА_11 - було розірвано лише 17 квітня 1975 року (т.1. а.с.156).

Крім того, доказів такого спільного проживання з ОСОБА_10 до реєстрації шлюбу відповідач суду не надав.

Тому в задоволенні даної позовної вимоги ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Як вбачається з довідки Житлово-будівельного кооперативу «Салют» від 06.08.2003 року №202 в члени ЖБК «Салют» на кв.78 прийнятий у 1964 році ОСОБА_11. Повна вартість квартири №78 3075 руб. 30 коп., сума першого внеску 1355 руб. Решта вартості виплачувалась протягом 15 років з відсотками, виписано 60 квитанцій на оплату паю на імя ОСОБА_12. Залишок суми виплачений в 1 кварталі 1981 року (т.1, а.с.7).

Таким чином за час перебування у шлюбі з ОСОБА_4 ОСОБА_10 було виплачено паєнакопичення в сумі 480 руб. 78 коп. (т.1, а.с.32).

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність» від 7 лютого 1991 року № 697-XII член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

П.3 Постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-XII «Про введення в дію Закону Української РСР"Про власність" положення статті 15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року №20 в пп.б п.11 також звертає увагу на те, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Але, згідно свідоцтва №30 про право особистої власності на квартиру, виданого 15 лютого 1993 року управлінням житлово-комунального господарства Виконкому ОСОБА_9 міської Ради народних депутатів, власником квартири №78, що розташована за адресою: м.Полтава. вул.М.Бірюзова, 54, є лише ОСОБА_10 (т.1, а.с.45).

Право власності ОСОБА_10 на вказану квартиру зареєстровано в Полтавському бюро технічної інвентаризації 26 лютого 1993 року в реєстровій книзі №112 за реєстровим №15615.

У звязку з цим суд приходить до висновку про порушення права власності відповідача ОСОБА_4 на частку в спірній квартирі.

Але суд бере до уваги, що порушення права відповідача відбулося у 1993 році, коли спірні правовідносини регулювалися Цивільним кодексом Української РСР редакції 1963 року.

Статтями 71, 76 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлений в три роки з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права.

Статтею 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення терміну позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Згідно ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяв сторін.

ОСОБА_4 про порушення свого права дізнався або міг дізнатися ще у 1993 році, термін позовної давності для захисту його права закінчився 15 лютого 1996 року, тобто до його звернення з позовом до суду.

Враховуючи тривалість пропуску терміну позовної давності, підстав для його поновлення суд не вбачає.

Крім того, відповідачем за час розгляду справи судом не предявлено вимог, та, відповідно, не оскаржено рішення виконкому Київської районної у м.Полтаві ради від 05 січня 1993 року №17, на підставі якого видано оспорюване свідоцтво про право власності на квартиру, та не предявлено вимог щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_10 на спірну квартиру в цілому.

Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на частину паєнакопичення, на визнання права власності на частку в квартирі, а також про визнання частково недійсним свідоцтва №30 необхідно відмовити.

25 листопада 2007 року ОСОБА_10 померла (т.2, а.с.140). Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями майна ОСОБА_10 за законом є діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У встановленому законом порядку спадкоємці звернулись до Другої ОСОБА_9 державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після ОСОБА_10, а тому відповідно до ст.1269 ЦК України вжили необхідних заходів для прийняття спадщини.

Проте позасудовим порядком спадкоємці ОСОБА_10 позбавлені можливості отримати свідоцтва про право на спадщину у звязку з наявністю спору з приводу права на спадкове майно.

Тому суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на вказану вище квартиру в рівних частках по ? частці в порядку спадкування після ОСОБА_10

Вирішуючи позовні вимоги про виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зі спірної квартири суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_4 вселився та зареєстрований за адресою розташування спірної квартири 08.10.1977 року як член сімї власника (т.1, а.с.7).

Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 було розірвано 19 січня 2005 року (т.1, а.с.46).

Відповідно до ч.5 ст.145 ЖК України припинення сімейних відносин з членом кооперативу не позбавляє колишніх членів його сімї права користування займаним жилим приміщенням.

На підставі викладеного, а також враховуючи відсутність доказів порушення ОСОБА_4 правил співжиття, або вчинення ним інших дій, що свідчили б про порушення прав власника чи інших мешканців квартири, в задоволенні позовної вимоги про його виселення необхідно відмовити.

Як встановлено судом та визнавалося сторонами в судовому засіданні, вселення ОСОБА_5, з якою ОСОБА_4 одружився 10.09.2005 року, в спірну квартиру було здійснено без згоди її власника ОСОБА_10

Хоча ОСОБА_4 постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв.78, вселенням у вказану квартиру ОСОБА_5, з якою він перебуває в сімейних відносинах, без згоди власника порушує право останнього.

Згідно ч.1 ст.145 ЖК України члени сімї члена кооперативу (колишні члени сімї), крім дружини, що має право на частину паєнакопичення, не вправі вимагати вселення інших осіб, за винятком неповнолітніх дітей.

Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_10 заперечувала проти вселення ОСОБА_5 в належну їй квартиру.

Хоча ОСОБА_1 проти проживання ОСОБА_5 у вказаній квартирі не заперечує, але ОСОБА_2 просить відповідача виселити, тому її позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з відповідача половини вартості автомобіля та металевого гаража, суд приходить до висновку про необхідність в їх задоволенні відмовити.

При цьому суд бере до уваги, що як автомобіль, так і металевий гараж було придбано подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_10 в період перебування у шлюбі, а тому є спільним майном подружжя (т.1, а.с.154, 241).

Доказів того, що автомобіль придбавався за особисті кошти ОСОБА_4 суду надано не було.

Сторони не досягли згоди в оцінці вказаного спірного майна, експертної оцінки майна здійснено не було, про призначення такої експертизи сторони суд не просили, доказів, які б надавали можливість визначити його вартість, суду не надали. Тому відсутня можливість визначити вартість спірного майна, та, відповідно, вирішити питання щодо його розподілу та компенсації частини його вартості.

Позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права власності на частину будинковолодіння по вул.Повстанській, 61 у м.Полтаві та про відшкодування йому половини вартості гаражу-майстерні та інших побудов також необхідно залишити без задоволення.

При цьому суд бере до уваги, що жилий будинок з допоміжними господарськими спорудами за адресою: м.Полтава, вул.Повстанська, 61 ОСОБА_10 одержала в дар від ОСОБА_13 06 березня 1991 року (т.1, а.с.47-48). Право власності зареєстровано ОСОБА_9 БТІ 12 травня 1999 року.

Як вбачається з технічного паспорту на дане будинковолодіння, будинок та господарські споруди в ньому побудовані у 1972 році, тобто до передачі у власність ОСОБА_10 (т.1, а.с.50-55).

Відповідно до ст.24 КпШС України, який регулював права власності подружжя під час перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_10 у шлюбі, майно яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 25 КпШС також передбачалось, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до рішення ОСОБА_8 комітету Київської районної у м.Полтаві ради від 08 липня 1997 року №265 дозвіл на побудову гаража-майстерні в домоволодінні по вул.Повстанській у м.Полтаві був наданий ОСОБА_13 (т.1, а.с. 56).

Показання свідка ОСОБА_14 суд не вважає належним доказом того, що вказаний гараж-майстерня будувався за спільні кошти подружжя ОСОБА_10, оскільки інформацією про те, ким витрачались кошти на придбання будівельних матеріалів та оплату будівельних робіт свідок не володіє.

Відповідно до висновку експерта від 11.12.2005 року №71-0 від 11.12.2005 року №71-05 будівельно-технічної експертизи про визначення ринкової вартості гаража-майстерні в м.Полтаві по вул.Повстанській, 61 складає 7564,50 грн. (т.1, а.с.110-122).

При цьому у суду відсутня можливість визначити як змінилося у своїй цінності вказане спірне майно, та сталося це внаслідок трудових або грошових затрат подружжя ОСОБА_10 чи ОСОБА_13, яка одержала дозвіл на таке будівництво, або внаслідок інфляційних процесів в державі.

Тому в задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст.209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №78, розташованої у м.Полтаві по вул.Маршала Бірюзова, 54 в порядку спадкування після ОСОБА_10.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №78, розташованої у м.Полтаві по вул.Маршала Бірюзова, 54 в порядку спадкування після ОСОБА_10.

Виселити ОСОБА_5 з квартири №78, розташованої у м.Полтаві по вул.Маршала Бірюзова, 54.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління житлово-комунального господарства, ОСОБА_8 комітету ОСОБА_9 міської ради про визнання права власності, розподіл спільного майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10-денний термін з дня його проголошення, а особами, які беруть участь у справі, але були відсутні в судовому засіданні протягом 10 днів з дня одержання його копії.

Головуючий О.А.Самсонова

09.09.2010