Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області
Справа №2- 751/10 року
РІШЕННЯ

іменем України

19 травня 2010 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Ковальової Т.Г.,

при секретарі - Шульзі Ю.В.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_2 до управління праці та соціального захисту населення Ніжинської

міської ради Чернігівської області про стягнення недоотриманих сум щорічної одноразової допомоги на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати дії

управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради такими, що не

відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали

внаслідок Чорнобильської катастрофи», стягнути недосплачену суму щорічної одноразової

грошової допомоги на оздоровлення за 2009 рік в розмірі 2886 гривень та зобов*язати

відповідача надалі виплачувати йому щорічну одноразову грошову допомогу на

оздоровлення в повному обсязі згідно ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що

вказаним законом передбачено йому, як інваліду 3 групи, учаснику ліквідації наслідків

аварії на ЧАЕС першой категорі, право на щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі

чотирьох мінімальних заробітних плат, але відповідач в порушення вищезазначених норм

законодавства виплачує щорічну одноразову допомогу на оздоровлення в меншому розмірі.

09.11.2009 року він отримав допомогу на оздоровлення в сумі 90 грн., хоча із розрахунку

встановленої на той час мінімальної заробітної плати в сумі 744 грн. йому недоплачено 2886

грн. (744 х 4 - 90).

Відповідач надіслав до суду письмове заперечення на позов, не визнаючи його, з

посиланням на те, що допомога на оздоровлення ОСОБА_1 за 2009 рік виплачена в порядку

та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України. Починаючи з 1996 в Законах

України «Про встановлення розміру мінімальної заробітної плати», які приймались

Верховною Радою України на відповідні роки, встановлено, що до прийняття Верховною

Радою змін до законів, у нормах яких для розрахунків застосовується мінімальний розмір

заробітної плати, не застосовувати його як розрахункову величину для визначення розмірів

допомоги, компенсаційних та інших виплат. Згідно з частиною другою статті 95 Конституції

України. виключно Законами України про державні бюджети на відповідні роки

визначаються буть-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове

спрямування цих видатків.

Згідно з бюджетними призначеннями, враховуючі вимоги статтті 95 Конституції

України та Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України встановлює розмір

окремих видів компенсацій, доплат і допомог, зокрема, у розмірах, визначених постановою

KM України від 26 липня 1996 року №836 «Про компенсаційні вмплати особам, які

постраждали внаслідок Чорнобильсьої катастрофи» із змінами, внесеними постановою від

12.07.2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які

постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою розмір доплати було збільшено.

Крім того, статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2009 рік»

передбачено надання права Кабінету Міністрів України у 2009 році встановлювати розміри

соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за

відповідними бюджетними програмами. В 2009 році не втратили чинності дані норми

закону, тобто дії управління щодо нарахування та виплати щорічної разової допомоги на

оздоровлення за 2009 рік є правомірними.

Позивач отримав щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі відповідно до вимог

Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», що не є порушенням,

оскільки Конституція України не містить норм, які б встановлювали ієрархічну залежність

одніх законів від інших. Прийняті Верховною Радою закони є актами рівної юридичної дії.

В судовому засіданні позивач підтримав позов за обставин, викладених в позовній заяві, змінивши його, і просив не стягувати конкретну суму з відповідача, а зобов*язати його перерахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов*язати відповідача надалі виплачувати йому щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення в повному обсязі згідно вказаного Закону. При цьому він посилався на те, що відповідно до ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та на ст.71 Закону України«Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка передбачає, що дія цього Закону не може призупинитись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Представник відповідача ОСОБА_3. в судовому засіданні не визнала позов з обставин, викладених в запереченні на позовну заяву, вважаючи дії управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради правомірними, хоча не заперечувала того факту, що змін до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист

громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не внесено, існує колізія законів, але вони вимушені користуватись законом України «Про державний бюджет Укураїни на 2009 рік», виплачуюми соціальни виплати у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами.

Заслухавши сторони та дослідивши усі докази по справі, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи та має першу категорію, що підтверджується копією посвідчення серії А № 114709 С та вкладкою до нього № 616393 С. Відповідно до довідки МСЕК серія ЧНВ № 319672 від 19.10.2005 року, позивачу з 01.10.2005 року встановлена третя група інвалідності безстроково. Інвалідність позивача пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до листа управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради від 17.02.2010 року № 339 позивачеві виплачувалася щорічна допомога на оздоровлення як інваліду 3 групи з захворюванням, повязаним з виконанням робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС 09.11.2009 року в сумі 90 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2005 року № 562 „Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст.48 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ІІ, щорічна допомога на оздоровлення постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам 3 групи передбачена у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Згідно з ч. 7 ст. 48 цього ж Закону розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати допомоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 8 ЦПК України у разі невідповідності правового акту закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру допомоги на оздоровлення позивачеві застосуванню підлягають норми Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Конституція України не встановлює пріоритету застосування того чи іншого закону, в тому числі залежно від предмета правового регулювання. Немає також закону України, який би регулював питання подолання колізії норм законів, що мають однакову юридичну силу.

Водночас Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані не конституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

09.11.2009 році позивачеві була виплачена щорічна грошова допомога на оздоровлення, як учаснику ліквідації наслідків на ЧАЕС 1-ї категорії 3-ї групи інвалідності в сумі 90 грн., хоча із розрахунку встановленої на той час мінімальної заробітної плати в сумі 744 грн. йому недоплачено 2886 грн. (744 х 4 - 90) а отже органи соціального захисту населення діяли протиправно, всупереч приписам базових законів, які підлягали застосуванню при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про стягнення з управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення у конкретно визначеній грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування недоотриманих сум одноразової щорічної допомоги на оздоровлення замість органу, якому надані такі повноваження. Крім того, в судовому засіданні позивач змінив позовні вимоги в цій частині і просив зобов*язати відповідача здійснити перерахування та виплату належної йому суми одноразової грошової допомоги на оздоровлення з урахуванням отриманих ним 90 грн.

Ураховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних правовідносинах, що носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхніх дій - зобов'язати провести нарахування/перерахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

При ухваленні рішення суд враховує також, що відповідачем не спростовані посилання ОСОБА_1 на ст.22 Конституції України, яка передбачає, що при прийнятті нових законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та на ст.71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою передбачено, що дія цього Закону не може призупинитись іншими законами, крім Законів про внесення змін до цього Закону.

Керуючись ст. 48, 71 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 15, ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати дії управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області такими, що не відповідають Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Ніжинської міської ради Чернігівської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2009 рік згідно вимог ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням отриманих ним дев*яноста грн. та зобов*язати відповідача надалі виплачувати йому щорічну одноразову грошову допомогу на оздоровлення в повному обсязі згідно ст.48 ЗаконуУкраїни «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня його проголошення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви.

Головуючий суддя Ковальова Т.Г.