Справа № 2-270/2010р
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2010 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Слиша А.Т.

при секретарі Шетерляк М.Є.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_5 ТВБВ ЗГРУ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору № 001/1311 від ЗО жовтня 2003 року в частині надання кредиту з дати його укладення, визнання незаконними дії відповідачів щодо надання кредитних коштів позивачу на картковий рахунок відкритий згідно договору № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року, визнання недійсними нараховані відповідачами відсотки за користування кредитними коштами та зобовязати їх списати, визнання незаконними дії відповідачів щодо здійснення списань коштів з карткового рахунку та зарахування їх в погашення заборгованості по кредиту, зобовязання відповідачів повернути всі кошти, які ними були списані без відома позивача з карткового рахунку, суд

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору № 001/1311 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 30 жовтня 2003 року в частині надання кредиту та нарахованих відсотків 4735 гривень недійсними, та просить зобовязати відповідача їх списати.

Судом залучено до участі у справу належного відповідача ОСОБА_6 акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

В судовому засіданні 25 жовтня 2010 року представник позивача подана суду заяву про уточнення та збільшення позовних вимог, якою просить визнати недійсним договір № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року в частині надання кредиту з дати його укладення, визнати незаконними дії відповідачів щодо надання кредитних коштів позивачу на картковий рахунок відкритий згідно договору № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року, визнати недійсними нараховані відповідачами відсотки за користування кредитними коштами та зобовязати їх списати, визнати незаконними дії відповідачів щодо здійснення списань коштів з карткового рахунку та зарахування їх в погашення заборгованості по кредиту, зобовязати відповідачів повернути всі кошти, які ними були списані без відома позивача з карткового рахунку. Одночасно, уточнено норми матеріального права, які слід застосовувати при встановленні відповідності оспорюваного договору вимогам закону (Положення «Про кредитування», що затверджене

постановою Правління Національного банку України № 246 від 28 вересня 1995 року та ст.ст. 48, 58, ч.І ст. 59, ст. 60, ст. 153 ЦК УРСР).

Представником відповідача в судовому засіданні 29 листопада 2010 року подані заперечення на позов, згідно яких у задоволенні такого просить відмовити в повному обсязі, оскільки вважає його безпідставним, так як, укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону та відсутні будь які інші правові підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві.

Представник позивача в судовому засіданні - ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності від 25 грудня 2009 року, позовні вимоги підтримав, давши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві. Просить поновити строки позовної давності звернення до суду.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_3, який дії на підставі довіреності від 18 червня 2010 року, позовні вимоги заперечив, давши аналогічні пояснення тим, які викладені у запереченні на позов. Також, представником відповідача заявлено в судовому засіданні про застосування судом строку позовної давності, оскільки сплив строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Представник відповідача ОСОБА_5 ТВБВ ЗГРУ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, причини неявки суд не повідомив, суд відповідно вимог ст.169 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно ч.І ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2003 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 укладено договір № 001/1311 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

Оспорюваний договір містить положення, згідно яких операції з грошовими коштами на картрахунку проводяться як за дебетною (отримання власних коштів), так і за кредитною схемою обслуговування, у межах платіжного ліміту.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що платіжним лімітом для дебетної схеми обслуговування визначається сума коштів, розміщених клієнтом на Картрахунку. Для кредитної схеми обслуговування платіжний ліміт являє собою суму Кредитного ліміту (кошти надані Банком) та коштів, розміщених Клієнтом на Картрахунку.

Положенням «Про кредитування», затверджене постановою Правління Національного банку України № 246 від 28 вересня 1995 року (надалі - Положення «Про кредитування»), що діяло на момент укладення між сторонами договору передбачено, що банківський кредит надається субєктам кредитування усіх форм власності у тимчасове користування на умовах передбачених кредитним договором. Основними із них є: забезпеченість, повернення, строковість, платність та цільова направленість. Відповідно до п. 1.2 оскаржуваного договору Клієнт здійснює операції з карткою, передбачені пунктом 1.2 цього договору, відповідно до Правил користування платіжними картками (надалі - Правила), що є невідємною частиною цього договору.

Відповідно п.3.4 оспорюваного договору підписанням договору позивач підтвердив, що вона ознайомлена із Правилами та Тарифами Банку. Крім цього зазначена обставина стверджується наявними посиланнями на положення останніх в підтвердження доводів у позовній заяві.

Пунктом 3.2 договору передбачені фінансові умови обслуговування картрахунку (сума коштів, розміщених на картрахунку, незнижувального залишку, розмір забезпечення виконання операцій, порядок та умови встановлення Банком кредитного ліміту на Картрахунок) передбачені п.10 цього договору. У даному пункті передбачені такі фінансові умови договору, як тип кредитного ліміту, базова відсоткова ставка на момент підписання договору, строк дії кредитного ліміту та періодичність погашення. Також передбачено, що такі можуть бути встановленні при укладенні договору, або ж автоматично, як визначено даним пунктом. Такий порядок автоматичного встановлення визначено п. 6 Правил.

У випадку встановлення автоматичного кредитного ліміту на зарплатну карту, його розмір розраховується щомісячно Банком на підставі зарахування заробітної плати на картку (п.6.1.3 Правил).

Згідно п 6.3.4 тих же Правил відсоткова ставка за кредитний ліміт на місяць, наступний за звітним вказується Банком у Щомісячній виписці по картрахунку за звітній місяць.

Пунктом 6.3.1 Правил визначено, що нарахування відсотків проводиться в останній операційний день місяця за кожен календарний день з розрахунку ЗО днів у місяці, за фактично витрачені в рахунок кредитного ліміту кошти з дня списання суми з карткового рахунку.

В судовому засіданні на підставі виписки по рахунку встановлено, що Банком проведено нарахування плати в розмірі 2% на залишок заборгованості в сумі 2493,97 грн., що становить 47,08 грн. Відтак сторонами дотримано вимог Положення „Про кредитування, стосовно встановлення плати за користування кредитними коштами.

Згідно пункту 6.3.2 Правил Плата за користування кредитним лімітом стягується шляхом списання відповідної суми з картрахунку клієнта.

Пунктом 6.2.2 Правил встановлений обовязковий термін погашення кредитного ліміту - погашення кредитного ліміту в повному обсязі проводиться протягом терміну дії картки кожного року не пізніше останнього дня місяця, який вказаний в платіжній картці (в полі MONTH), а погашення кредитного ліміту (поповнення картрахунку клієнта) здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому чи безготівковому вигляді та зарахування їх банком на картрахунок клієнта (п. 6.2.1 Правил).

Таким чином, наявні в укладеному між сторонами договорі вимоги Положення «Про кредитування» стосовно строковості та платності, зокрема погоджені сторонами порядок встановлення кредитного ліміту, його розмір, порядок нарахування плати за користування останнім та її розмір, встановлено строк погашення кредитного ліміту та можливі варіанти його здійснення.

Пунктом 6 Правил передбачено два типи використання кредитного ліміту зокрема фінансовий, що може бути використаний для двох цілей: отримання готівки з картрахунку та для розрахунків за товари та послуги, а також торговий, який використовується лише з однією ціллю - розрахунок за товари та послуги, що оплачуються без можливості отримання готівки.

Тобто, у судовому засіданні знайшло підтвердження, що оспорюваний договір містить умову щодо цільового характеру використання коштів, як це передбачено Положенням «Про кредитування».

Відповідно п. 5.3 оскаржуваного договору у відповідності до ст. 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», у випадку несвоєчасного погашення кредитного ліміту та/чи відсотків за його користування, відповідач має право видавати наказ про примусову сплату боргового зобовязання та проводити погашення заборгованості у встановленому чинним законодавством порядку.

Клієнт доручає здійснювати списання коштів з поточних рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором при настанні термінів платежів (договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку (п. 4.6 оскаржуваного договору).

Таким чином, наявна в договорі необхідна умова стосовно забезпеченості кредиту (наявність у банку для захисту своїх інтересів, недопущення збитків від неповернення боргу через неплатоспроможність позичальника).

Відповідно ст. 48 ЦК України (в ред. 1963р.) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Суд не вбачає підстав визнання недійсним оспорюваний договір в частині надання кредиту з дати його укладення. Недійсність правочину можу наступити лише за певні порушення закону.

Виходячи із змісту ст..153 ЦК України (в ред.. 1963р.) між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

З врахуванням наведено не знаходять свого підтвердження доводи позивача та його представника стосовно недотримання сторонами умов при укладенні договору (забезпеченість, повернення, строковість, платність та цільова направленість).

Отже, даючи оцінку дослідженому в судовому засіданні договору № 001/1311 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 30.10.2003 року та доводам сторін, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав визнавати укладений між сторонами договір в частині надання кредиту недійсним.

Позовні вимоги в частині визнання недійсними нарахування відсотків, оскільки відповідачем не надавалось щомісячної виписки по картрахунку, яка б визначала суму кредитного ліміту та відсоткову ставку, що підлягає сплаті за користування , спростовується п. 4.9 договору, де зазначено що банк не рідше одного разу у місяць способом, зазначеним в анкеті-заяві, зобовязаний надавати клієнту виписки про стан картрахунку та здійснені за минулий місяць операції по картрахунку. При підключенні Клієнта до системи Internet-banking(Приват-24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні клієнта до комплексу GSM-bankingБанк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SMS-повідомлень. Анкета-заява є невідємною частиною цього договору (п. 1.1 Договору). Згідно п.7 анкети-заяви на відкриття карткового рахунку і видачу платіжної картки ПриватБанком передбачено декілька можливостей отриманням клієнтом щомісячної виписки по картковому рахунку, зокрема: особисто при зверненні в Банк, через довірену особу, через Internet-banking, за факсом № та поштою по місцю проживання. Проте позивач не надавала Банку даних довіреної особи, яка б отримувала на її імя щомісячні виписки, не підключалась до послуг Internet-bankingчи GSM-banking, не надавала номер факсу, на який скеровувати щомісяця виписки, як і не доручала Банку надсилати виписки поштою. Відповідно способом отримання виписки по картрахунку для позивача було особисте звернення до відділення Банку.

Крім цього, позивачем не представлено доказів в підтвердження відмови Банку при зверненні клієнта надати щомісячну виписку, або ж якщо виписку надано, то чи містила така передбачену договором фінансову інформацію.

Оскільки, сторонами п. 8.1 укладеного договору погоджено, що неотримання виписки чи несвоєчасне отримання виписки не звільняє клієнта від виконання своїх зобовязань за договором, а стороною позивача в підтвердження позовної вимоги про визнання нарахування Банком відсотків за користування кредитним лімітом недійсним не надано жодних доказів в підтвердження таких доводів, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Не підлягають до задоволення позовна вимога про визнання незаконними дій відповідача щодо надання кредитних коштів позивачу на картковий рахунок відкритий згідно договору № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року, оскільки позивачем не наведено підстав та доказів в підтвердження підставності такої. Як зазначено у п. 6.3.2 Правил плата за користування кредитним лімітом стягується шляхом списання відповідної суми з картрахунку клієнта.

З таким порядком погашення заборгованості сторона позивача не погоджується та просить суд визнати його незаконним та одночасно зобовязати Банк повернути списанні з

картрахунку кошти, при цьому позивачем не наведено жодних підстав та доказів в підтвердження підставності такої вимоги.

Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про поновлення строків позовної давності, проте враховуючи заяву представника відповідача в судовому засіданні про застосування судом строку позовної давності, а також те, що позивачем та його представником не представлено доказів про поважність причин пропуску строку позовної давності, суд вважає, враховуючи вимоги ст..80 ЦК України (в ред. 1963 р.) , що закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 48, 58, 59, 60, 75, 80, 153 ЦК України ( в ред.. 1963 р), Положенням «Про кредитування», затверджене постановою Правління Національного банку України № 246 від 28 вересня 1995 року, ст.ст. 10, 11,60, 88, 209, 212, 214- 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_5 ТВБВ ЗГРУ ПриватБанк про визнання недійсним договору № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року в частині надання кредиту з дати його укладення, визнання незаконними дії відповідачів щодо надання кредитних коштів позивачу на картковий рахунок відкритий згідно договору № 001/1311 від 30 жовтня 2003 року, визнання недійсними нараховані відповідачами відсотки за користування кредитними коштами та зобовязати їх списати, визнання незаконними дії відповідачів щодо здійснення списань коштів з карткового рахунку та зарахування їх в погашення заборгованості по кредиту, зобовязання відповідачів повернути всі кошти, які ними були списані без відома позивача з карткового рахунку - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного руду Львівської області через Бориславський міський суд Львівської області.

Головуючий: Слиш А.Т.