Справа №2-479/10 28.04.2010
Справа 22 ц 857/10 Суддя першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія 5 Суддя доповідач апеляційного суду: Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 квітня 2010 року судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.,

суддів: Шолох З.Л.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Фірсовій Т.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_3 та позивачки за обєднаним позовом ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2010 року по справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна

та за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про

визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності

У С Т А Н О В И Л А:

В вересні 1998 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок № 2/3 по пер. Електронному в м. Миколаєві.

В позові зазначено, що вказаний будинок за договором купівлі-продажу від 27 грудня 1995 року було придбано на імя батька дружини позивача ОСОБА_5 Між тим, посилаючись на те, що вказаний будинок було фактично придбано на гроші позивача, які йому дістались в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_6 , а також за рахунок продажі спадкової квартири в м. Москві, позивач просив визнати право власності на вказаний будинок за ним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 грудня 1999 року договір купівлі продажу спірного будинку від 27 грудня 1995 року визнано частково недійсним та визнано право власності за ОСОБА_2 на ѕ , а за ОСОБА_5 на ј частини вказаного будинку.

Ухвалою апеляційного суду Миколаїської області від 23 лютого 2000 року висновки зазначеного рішення про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним виключено, а в іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2009 року задоволено заяву ОСОБА_3, яка є спадкоємицею ОСОБА_5 та рішення Ленінського райсуду м. Миколаєва від 21 грудня 1999 року скасовано за нововиявленими обставинами.

Ухвалою того ж суду від 23 лютого 2009 року обєднано в одне провадження з даним позовом позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання частини житлового будинку спільною власністю подружжя та визначенні часток в спільному майні. В подальшому позовні вимоги були уточнені, де ОСОБА_4 зазначала, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 і на час вселення в спірний будинок їхньої сімї, готовність будинку становила 50 %, яку за договором купівлі-продажу купив фактично її батько ОСОБА_5 А інша частина була добудована як за сумісні кошти подружжя так і за гроші батьків та її брата, який працював за кордоном. Однак, враховуючи, що після розірвання шлюбу, нею особисто було витрачено кошти на поліпшення технічних властивостей будинку, що значно збільшило його вартість, просила відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на 37, 5 %, а за ОСОБА_2 на 12, 5 % спірного будинку, а на інші 50 % визнати право власності за ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2010 року в задоволенні позовів ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна та позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наводить доводи, щодо незаконності рішення суду в частині відмови йому в задоволенні позовних вимог про визнання за ним права власності на частку в спірному майні, посилаючись на те, що суд не вірно оцінив докази по справі та просив стосовно вказаних вимог рішення суду скасувати, а справу повернути на новий розгляд.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку домоволодіння, суд виходив з того, що позивачем не доведено обґрунтованості своїх вимог, відповідно до положень ст. 60 ЦПК України.

Між тим, такий висновок суду протирічить наявним в матеріалах справи доказам, а тому, на підставі п. 3 ст. 309 ЦПК України, рішення місцевого суду в частині його оскарження, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 1984 року, від даного шлюбу мають двох дітей: 1885 т ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана сімя свого житла не мала і проживала однією сімєю з батьками дружини: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, в належній їм на праві власності квартирі АДРЕСА_1, даний факт не оспорювався сторонами.

Діючи, як одна сімя, з метою поліпшення житлових умов, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з дітьми, за домовленістю з власником спірного будинку ОСОБА_7 в 1994 році вселяються в спірний будинок.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 27 липня 1995 року продають належну їм квартиру за 1 млрд. крб. (а.с. 7).

27 грудня 1995 року між ОСОБА_7, від імені якого діяв за дорученням ОСОБА_2 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу на користь останнього домоволодіння 2/3 по вул. Електронній в м. Миколаєві за 4, 5 млрд. крб. (а.с. 6).

В звязку з припиненням сімейних відносин позивача з ОСОБА_4, та сумісного проживання з сімєю, на вимоги ОСОБА_2 щодо розподілу спірного будинку, 20 січня 1998 року ОСОБА_5 видав йому письмову розписку про те, що при продажу будинку бере на себе зобовязання передати саме ОСОБА_2 50 % його вартості (а.с. 58).

12 травня 1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвали шлюб.

Викладені обставини, свідчать про те, що будинок було придбано з метою утворення спільної власності та спільного проживання в ньому членів сімї, а в разі необхідності спільно їм розпоряджатися, що і було письмово підтверджено ОСОБА_5

За вказаних обставин, позовні вимоги ОСОБА_2, на підставі ст. 112 ЦК України, в редакції від 1963 року та ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинний на той час, підлягають задоволенню частково з визнанням за ним права власності на Ѕ частину будинку № 2/3 по вул. Електронній в м. Миколаєві.

Доводи, які викладені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в запереченнях на апеляційну скаргу, стосовно того, що будинок було придбано виключно за кошти ОСОБА_5, спростовуються письмовою розпискою самого ОСОБА_5

Виходячи з меж апеляційної скарги, вказане рішення суду в іншій частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України , судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна - скасувати, в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину житлового будинку № 2/3 по пров. Електронному в м. Миколаєві.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене безпосередньо до Верховного Суду України на протязі двох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді