Справа № 2-2862/10
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.07.2010 року Бориспільській міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Левченка А.В.

при секретарі Банасько І.В.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру,

встановив:

11.06.2010 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому предявив вимоги про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру № 85, яка знаходиться в будинку № 6-а по вул. Шевченка в м. Бориспіль Київської області житловою площею 19,0 кв. м., загальною площею 42,9 кв. м з тих підстав, що в травні липні місці 2008 року він власними силами здійснив перепланування квартири шляхом заміни віконного прорізу між кухнею та лоджією на арку, в звязку з цим було винесено опалення на лоджію, вартість якого становила приблизно 12 000 грн. При цьому для виконання робіт з перепланування квартири, ним не було отримано в установленому законом порядку дозволу на перепланування квартири, дозволу на виконання будівельних робіт, не було розроблено проектну документацію на перепланування квартири, в звязку з чим позивач не має можливості оформити в установленому законом порядку перепланування квартири. Під час перепланування квартири ним були дотримані протипожежні та санітарні норми. За таких умов позивач просить суд визнати за ним право власності на вказану самочинно переплановану квартиру. Позивач та його представник в судове засідання не з"явились, в своїй заяві просили слухати справу без їх участі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Київської області позов визнав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 29 січня 1999 року за № 5583 ОСОБА_1 було видано свідоцтво про власність на нерухоме майно від 15 лютого 1999 року за № 5759, яким являється квартира АДРЕСА_1, загальною площею 42,9 кв. м., в звязку із її приватизацією позивачем відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач в травні липні місці 2008 року власними силами здійснив перепланування квартири шляхом заміни віконного прорізу між кухнею та лоджією на арку, в звязку з цим було винесено опалення на лоджію.

18 травня 2010 року Комунальним підприємством «ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації» за заявою позивача була проведена технічна інвентаризація квартири № 85, яка знаходиться в будинку № 6а по вул. Шевченка в м. Бориспіль, в результаті якої був виданий новий технічний паспорт, який містить план та технічну характеристику квартири після проведення позивачем перепланування.

Крім того, після проведення технічної інвентаризації квартири Комунальне підприємство «ОСОБА_2 міське бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2010 року надіслало виконавчому комітету ОСОБА_2 міської ради повідомлення за № 1789 про те, що у квартирі № 85, яка знаходиться в будинку № 6а по вул. Шевченка в м. Бориспіль та належить ОСОБА_1, було проведено перепланування, а саме: на місці віконного прорізу між кухнею та лоджією зроблено арку, а також винесено опалення на лоджію.

У відповідності до ч.2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 ЖК України передбачено, що переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування і забудову територій» (норма в редакції, яка діяла на момент перепланування квартири), забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі будівництво). Будівництво обєктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Таким чином, ч.1 - ч.3 ст. 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (норма в редакції, яка діяла на момент перепланування квартири) передбачено отримання фізичною особою, яка має намір здійснити будівництво обєктів містобудування (нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування обєктів містобудування, розширення) дозвіл на будівництво обєкта містобудування.

При цьому ч.5 ст. 24 вказаного вище законодавчого акту передбачено, що дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно ч.1 ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (норма в редакції, яка діяла на момент перепланування квартири) передбачено, що дозвіл на виконання будівельних робіт це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення обєкта будівництва до інженерних мереж та споруд. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

Після будівництва обєкта містобудування, у відповідності до ст. 30-1 Закону України «Про планування і забудову територій» (норма в редакції, яка діяла на момент перепланування квартири), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

Частиною 15 ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій» здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно з законодавством.

Статтею 331 ЦК України передбачено загальне правило виникнення та набуття права власності на обєкт нерухомого майна, а саме: якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Враховуючи, що позивач здійснив перепланування квартири без розроблення проектної документації на перепланування та не отримав дозвіл на перепланування квартири, дозвіл на виконання будівельних робіт з перепланування, останній позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо прийняття в експлуатацію квартири після проведення її перепланування, отримати в органах місцевого самоврядування свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке є правовстановлюючим документом на перебудоване (переплановане) нерухоме майно та зареєструвати правовстановлюючий документ на квартиру в бюро технічної інвентаризації.

Суд приходить до висновку, що законодавцем було прийнято спеціальну норму, яка регулює правовідносини щодо набуття права власності на нерухоме майно, яке було самочинно збудоване (переплановане та перебудоване), на підставі рішення суду, яке в подальшому є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, оскільки особа, яка здійснила самочинне будівництво позбавлена можливості набути право на майно в інший, передбачений законом, спосіб, зокрема:

У відповідності до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Тому, ч.7 ст. 376 ЦК України передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

При таких обставинах, виходячи з положення ст. 376 ЦК України, суд вважає, що право власності на самочинне будівництво може бути визнано за особою, яка здійснювала таке будівництво в судовому порядку на підставі рішення суду шляхом звернення з відповідним позовом цієї особи та з підстав і в порядку передбаченому Законом, за умови відсутності обставин повязаних з істотним порушення будівельних норм і правил.

Крім того, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року, підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно є рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Аналогічно п. 10 додатку N 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 передбачено, що рішення судів про визнання права власності на обєкти нерухомого майна є правовстановлюючим документом, на підставі якого проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст. 328 ЦК України передбачено, що прав власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Більш того, у відповідності до висновку експертного будівельно-технічного дослідження за № 0466 від 18 березня 2010 року, складеного ОСОБА_3, яка має вищу будівельно-технічну освіту та кваліфікацію судового експерта, - перепланування проведене у приміщеннях квартири № 85, яка знаходиться в будинку № 6а по вул. Шевченка в м. Бориспіль, відповідає вимогам ДБН, протипожежним та санітарним нормам, чинним в галузі будівництва станом на момент складання висновку по наступним параметрам: по загальних даних, характеристиці конструктивних елементів, капітальні будівлі, будівельній готовності та технічному стані; по обємно-планувальному рішенню; по наявності інженерних комунікацій;

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що квартира № 85, яка знаходиться в будинку № 6а по вул. Шевченка в м. Бориспіль, була перепланована та перебудована у відповідності до вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови, що є підставою для визнання, у відповідності до ст. 376 ЦК України, права власності на вказану вище квартиру, яка була перепланована самочинно.

На підставі наведеного та керуючись: Тимчасовим положенням про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5, ч.1 ст. 328, ст..ст. 331, 376, 383 ЦК України, Законом України «Про планування та забудову територій», 152 ЖК України , ст. ст. 130, 174, 213-215, 220 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Київської області про визнання права власності на самочинно переплановану квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно переплановану квартиру № 85, яка знаходиться в будинку № 6а по вул. Шевченка в м. Бориспіль, в складі однієї кімнати житловою площею 19,0 кв. м., та загальною площею 42,9 кв. м.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення та подальшої подачі апеляційної скарги на рішення протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в порядку передбаченому ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя Левченко А.В.