№ 2-13/10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.06.2010 дата розгляду справи

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Іванків О.В.,

при секретарі Соболевському Т.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача Довговільської сільської ради ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Довговільської сільської ради, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт свого батька ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3, посвідчений Довговільською сільської радою 21 липня 2006 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за життя її батько неодноразово висловлював бажання залишити належний йому житловий будинок саме їй. В той же час після смерті батька позивач дізналась про посвідчений ним заповіт на користь відповідача ОСОБА_3 Вважає, що при посвідченні вказаного заповіту волевиявлення батька не було вільним, оскільки на час посвідчення заповіту батьку перебував у хворобливому стані, і посвідчив заповіт під примусом ОСОБА_3 та його родичів.

В судовому засіданні позивач, допитана за правилами допиту свідків, підтримала позовні вимоги, пояснила, що її батько ОСОБА_6 за життя обіцяв залишити свій будинок саме їй, що він неодноразово підкреслював у розмовах. Разом з тим, під тиском та впливом своєї сестри, матері відповідача ОСОБА_3, батько підписав заповіт на його користь, що на думку ОСОБА_1 Л, суперечить дійсній волі батька. Крім того, враховуючи, що батько зловживав спиртними напоями, вважає, що він не усвідомлював зміст та значення своїх дій при посвідченні заповіту. Просила суд задоволити позов, визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений Довговільською сільською радою 21.07.2006 року.

Представник Довговільської сільської ради заперечив проти позову, пояснив, що посвідчення заповіту ОСОБА_6 відбулось з дотриманням вимог закону.

Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти позову, пояснив, що будь-якого тиску на ОСОБА_6 при посвідчення ним заповіту він не вчиняв, дядько сам виявив бажання заповісти йому будинок, оскільки ОСОБА_3 та його сім»я допомагали дядькові. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 пояснила суду, що за життя брат ОСОБА_6 був нормальною здоровою людиною, будь-якими психічними розладами не страждав. Після розлучення з дружиною брат проживав одиноко, його рідні діти, в т.ч. і позивач ОСОБА_1 батьком не цікавились, будь-якої допомоги йому не надавали. В той же час вона та її син ОСОБА_3 всіляко допомагали братові по господарству та в побуті. ОСОБА_6 сам, добровільно, без будь-якого примусу, виявив бажання скласти заповіт на користь ОСОБА_3, сам пішов до сільської ради, де і посвідчив заповіт. Твердження про психічні розлади та неадекватність ОСОБА_6 є надуманими і неправдивими, у звязку з чим просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, у відповідності до ст.60 ЦПК України обовязок доказування обставин, на яких ґрунтується позов чи заперечення до нього, покладається на сторони.

Разом з тим, позивачем не надано достатніх та достовірних доказів, які б підтвердили ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Судом встановлено, що 21 липня 2006 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений секретарем Довговільської сільської ради. За умовами даного заповіту ОСОБА_6 заповів все належне йому майно ОСОБА_3.

23 січня 2009 року ОСОБА_6 помер, і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав.

Як вбачається зі ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом зацікавленої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним, і не відповідало його волі.

Разом з тим, в ході судового розгляду судом не встановлено жодної із обставин, які б свідчили про нікчемність чи недійсність заповіту, складеного ОСОБА_6

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона як посадова особа сільської ради здійснює нотаріальні дії, в т.ч. і посвідчує заповіти громадян мешканців с.Довговоля. За зверненням ОСОБА_6 літом 2006 року нею було записано з його слів та посвідчено заповіт на користь ОСОБА_3 Свою волю ОСОБА_6 висловив чітко, самостійно. Перед посвідченням заповіту ОСОБА_6 прочитав надрукований текст заповіту та особисто власноручно підписав його у присутності ОСОБА_8 Після цього заповіт було посвідчено та внесено до реєстру. В момент складення заповіту та його посвідчення ОСОБА_6 був цілком адекватним, в стані алкогольного спяніння не перебував, сторонніх осіб при складенні та посвідченні заповіту не було. Сестра ОСОБА_6 ОСОБА_7 дійсно приходила в сільську раду запитати, що необхідно для складення заповіту, однак безпосередньо при складенні та посвідченні заповіту остання присутньою не була.

Доказів, які б спростували, ці пояснення свідка, позивачем суду не надано.

З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги письмові докази заповіт ОСОБА_6, оглянутий в судовому засіданні реєстр нотаріальних дій Довговільської сільської ради за 2006 рік, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт складено та посвідчено 21 липня 2006 року з дотриманням встановленого порядку, вказаний заповіт відповідає вимогам стст.1247, 1251 ЦК України.

В ході судового розгляду справи не здобуто жодних доказів того, що дієздатність ОСОБА_6 була обмежена, що він був визнаний недієздатним, або що він за життя страждав будь-якими психічними розладами, алкоголізмом чи іншими захворюваннями, які могли би вплинути на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними. Також не надано суду доказів того, що в день посвідчення заповіту 21 липня 2006 року ОСОБА_6 перебував у будь-якому хворобливому стані.

Зокрема, з довідки, виданої Володимирецькою районною поліклінікою №1215 від 16.07.2009 року вбачається, що ОСОБА_6 не перебував на обліку в лікарів нарколога та психіатра. З огляду на це, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 був наділений правом складати заповіт, як це вбачається зі ст.ст.1233, 1234 ЦК України.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3 та члени його сім»ї примусили ОСОБА_6 скласти заповіт на користь відповідача, не знайшли свого підтвердження, і повністю спростовані показаннями свідка ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_1 пояснила, що батько мав бажання заповісти майно в її користь. Ці пояснення позивача підтверджено свідками ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які в своїх показаннях зазначали, що ОСОБА_6 в розмовах дійсно говорив, що залишить будинок доньці ОСОБА_1.

Разом з тим, у відповідності до ч.1 ст.215 ЦК України, при вирішенні питання про недійсність правочину суд приймає до уваги волевиявлення особи безпосередньо в момент його вчинення. Оскільки, як вже зазначалось, ОСОБА_6 вільно, без стороннього впливу, не перебуваючи під впливом помилки, обману, насильства чи у хворобливому стані, 21 липня 2006 року особисто розпорядився належним йому майном на випадок своєї смерті в користь ОСОБА_3, підстав для визнання заповіту недійсним суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 202, 203, 215, 1233,1234, 1247, 1251 ЦК України, ст.ст.15, 16, 202, 212 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Від сплати судового збору позивача звільнити на підставі ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито».

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано сторонами протягом десяти днів після проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у двадцятиденний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після оголошення ухвали апеляційного суду.

Головуюча: