Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 2-4921/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2010 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі:

головуючого судді Коренюка В.П.

при секретарі Бабич М.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 у м. Коростені

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління праці та соціального захисту населення Житомирської обласної державної адміністрації про визнання права власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ГУПСЗН Житомирської облдержадміністрації та просив визнати за ним, як за членом сімї ОСОБА_2 право власності на автомобіль, який одержаний ОСОБА_2 11 липня 2006 року, як гуманітарна допомога інваліду.

Позивач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити його позов, з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача також в судове засідання не зявився, але надав суду заперечення проти позову, в яких просив розглянути справу без участі представника.

Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Розглядаючи позов, суд керується висновком рішенням Конституційного Суду України № 8-рп/2005 (справа № 1-21/2005), в якому Конституційний Суд України розяснив, що "…згідно ст.22 Конституції України (254 к/96-ВР) закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів, або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод."

Внаслідок дії закону в часі, закон не має зворотної сили та не діє на правовідносини, які виникли до його прийняття та набуття ним чинності.

Відповідно до п.37 Постанови Кабінету Міністрів України від 8.09.1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 4.06.2003 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями" " Після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений безплатно або на пільгових умовах, залишається його сімї та знімається з обліку в органах соціального захисту населення.

Перереєстрація автомобіля на імя одного з членів сімї інваліда, який на час смерті інваліда проживав разом з ним, проводиться Державтоінспекцією з дозволу органу соціального захисту населення, де інвалід перебував на обліку як власник транспорту."

Судом встановлено, що у відповідності із договором від 11 липня 2006 року (а.с.10), на підставі Постанови КМ України від 8 вересня 1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 4 червня 2003 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями", ОСОБА_2, як інваліду подаровано автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT 1.8, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер WVWZZZ3BZXE180035, як гуманітарна допомога (а.с.15 18).

Вказаний факт стверджується також заявою (а.с.9 13), згідно з якою громадяни ОСОБА_3 ОСОБА_4 Номейкене та Арвідас Номейка просить прийняти ГУПСЗН Житомирської облдержадміністрації гуманітарний вантаж у вигляді автомобіля VOLKSVAGEN PASSAT 1.8, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер WVWZZZ3BZXE180035, для передачі даного транспортного засобу ОСОБА_2, наказом ГУПСЗН № 156 від 16 серпня 2006 року, у відповідності із яким ОСОБА_2 був виданий спірний автомобіль, який надійшов в якості гуманітарної допомоги саме для ОСОБА_2

6 листопада 2009 року ОСОБА_2 померла в м. Коростені Житомирської області, що стверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14).

Згідно з копією паспорту громадянина України на імя ОСОБА_2 (а.с.19) та копією свідоцтва про народження на імя ОСОБА_5 (а.с.20) вбачається, що ОСОБА_5, яка в подальшому вступила в шлюб з ОСОБА_6 та їй присвоєно прізвище ОСОБА_6 (а.с.21) являється донькою ОСОБА_2. А згідно з копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що він являється сином ОСОБА_7.

Тобто позивач ОСОБА_1 являвся внуком померлої ОСОБА_2 і на час відкриття спадщини проживав разом з нею, вів спільне господарство, тобто являється членом сімї померлої.

У відповідності із записом у паспорті ОСОБА_1 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23), тобто за місцем проживання ОСОБА_2 відповідно до копії паспорту ОСОБА_2 (а.с.19).

Також ОСОБА_2 ще за життя 25.11.2006 року зробила заповіт відносно спірного автомобіля на ОСОБА_1 (а.с.26).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що на дані спірні правовідносини розповсюджуються положення Постанови Кабінету Міністрів України від 8.09.1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 4.06.2003 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями", які діяли на час укладення договору дарування, виходячи з наступного:

- договір дарування був укладений на час дії даної Постанови;

- внаслідок дії закону в часі, закон не має зворотної сили;

- положення Постанови із змінами станом на день смерті ОСОБА_2, по своїй суті звужують зміст прав і свобод позивача, як члена сімї померлого інваліда, передбачені Конституцією України, зокрема ст.41 Конституції.

Разом з тим, зважаючи на зміни, внесені 19 липня 2006 року в Постанову КМУ від 8.09.1997 р. № 999, згідно з якими п.16 "Порядку", передбачає, що після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається члену сімї, який на час смерті інваліда проживав та був зарестрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, суд не приймає до уваги заперечення відповідача на те, що строк експлуатації автомобіля слід вважати з моменту отримання інвалідом цього автомобіля.

При цьому суд враховує той факт, що у відповідності із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу спірний автомобіль 1999 року випуску (а.с.5), а тому строк його експлуатації слід вважати саме з 1999 року.

В звязку з цим, суд приходить до висновку про безпідставність посилань відповідача на те, що спірний автомобіль підлягає поверненню відповідно до п.16 та п.41 Постанови КМ України від 8.09.1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 17.04.2008 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями".

Оцінивши сукупність зібраних по справі та наданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_1, як член сімї померлого інваліда, має право власності на даний автомобіль в порядку, визначеному законом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4, 15, 151, 30, 60, 62, 212 215 ЦПК України, п.37 Постанови Кабінету Міністрів України від 8.09.1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 4.06.2003 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями", абз. І п.16 Постанови Кабінету Міністрів України від 8.09.1997 року № 999, із змінами та доповненнями, станом на 17.04.2008 року "Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як за членом сімї інваліда ОСОБА_2, яка померла 6 листопада 2009 року, право власності (володіння, керування, відчуження) на автомобіль VOLKSVAGEN PASSAT 1.8, 1999 року випуску, ідентифікаційний номер WVWZZZ3BZXE180035, тип легковий універсал В, реєстраційний номер НОМЕР_1, одержаний ОСОБА_2 в якості гуманітарної допомоги на підставі договору дарування від 11 липня 2006 року, зареєстрованим за № 4103 нотаріусом 22-ого Нотаріального бюро м. Каунаса Зітою Рімкувене, переоформивши даний автомобіль на ОСОБА_1.

Звільнити ОСОБА_1 від оплати судового збору на підставі ст.4 п.18 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито".

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Коростенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: