АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № Справа № 22ц-6844/09 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2010 року колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого - Приходченко А.П.

суддів - Лаченкової О.В., Кузнецова В.О.

при секретарі - Журавель Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро» про скасування накладеного стягнення, стягнення заборгованості по заробітної платі, стягнення суми за затримку розрахунку під час звільнення, стягнення моральної шкоди, -

встановила:

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Приват-Агро» про скасування накладеного стягнення, стягнення заборгованості по заробітної платі, стягнення суми за затримку розрахунку під час звільнення, стягнення моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2009 року позов було задоволено частково та відмінено наказ № 78 від 19 травня 2008 року виданий директором ТОВ «Приват-Агро» в частині стягнення з ОСОБА_2 700 грн., стягнуто з ТОВ «Приват-Агро» на користь ОСОБА_2 заробітну плату в розмірі 700 грн., середньомісячний заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 860 грн. та витрати на сплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі - 7,50 грн., стягнуто з ТОВ «Приват-Агро» на користь держави судовий збір у розмірі - 51 грн.

В апеляційній ТОВ «Приват-Агро», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне з'ясування обставин, що мають значення для справи та неправильну оцінку доказів, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку з наступних підстав.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечується, що з 04 грудня 2007 року позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем.

03 червня 2008 року ОСОБА_2 було звільнено за власним бажанням. Трудову книжку позивач отримав 17 червня 2008 року. Розрахунок у зв'язку зі звільненням ОСОБА_2 відповідач провів 18 червня 2008 року не в повному обсязі, оскільки суму 700 грн. з позивача було відраховано згідно наказу директора ТОВ «Приват-Агро» №78 від 19 травня 2008 року. Згідно вказаного наказу матеріальна відповідальність у вигляді відрахування з заробітної плати на загальну суму 6 560 грн. (вартість зниклого пульту керування від комбайна) було покладено на 14 працівників у тому числі і на позивача.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та відміну наказу № 78 від 19 травня 2008 року виданого директором ТОВ «Приват-Агро» в частині стягнення з ОСОБА_2 700 грн. та стягнення з ТОВ «Приват-Агро» на користь ОСОБА_2 заробітної плати в розмірі 700 грн. наступних підстав.

Згідно вимог п. З ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації.

Відповідно ч.1, ч.2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 138 КЗпП України передбачено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При цьому суд вірно зазначив, що накладення стягнення на позивача при недоведеності його вини в зникненні майна та відсутності договору між сторонами про повну матеріальну відповідальність є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовано виходів із вимог ч. 1 ст. 2371 КЗпП України згідно якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому судом було вірно зазначено, що позивачем не було доведено наявність моральної шкоди.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати суд першої інстанції правильно виходив із положень ч. 1,2 ст. 117 КЗпП України і згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Але суд не вірно розрахував суму яка підлягає стягненню з відповідача в рахунок середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати.

Середньоденна заробітна плата позивача складала 10,75 грн. Затримка розрахунку відповідача з ОСОБА_2 складає 15 днів (з дня звільнення - 03 червня 2008 року по день розрахунку - 18 червня 2008 року). Отже сума середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати повинна складати 161,25 грн.

За таких обставин, колегія суддів не може визнати рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим в частині визначення судом середньомісячного заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати, тому в цій частині рішення суду у відповідність до ст. 309 ЦПК України повинно бути змінено.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро» -задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2009 року -скасувати в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку. Стягнути середньомісячний заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 161,25 грн. з обмеженою відповідальністю «Приват-Агро» на користь ОСОБА_2.

В іншої частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двох місяців до Верховного Суду України.

Судді: