РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2010 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Марущак Н. М.,

при секретарі: Карабань З. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ставище справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації Київської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання нарахувати та виплатити одноразову компенсацію, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1, посилаючись на те, що вона є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом ІІ групи і тому має право на пільги передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачено, що одноразова компенсація учасникам ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачується інвалідам ІІ групи 45 мінімальних заробітних плат. Проте, відповідачем їй виплачено вказану допомогу в розмірі 284 грн. 40 коп.

Управління праці та соціального захисту населення Ставищенської РДА Київської області відмовило їй у нарахуванні та виплаті одноразової компенсації.

Позивачка просить визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Ставищенської райдержадміністрації та зобов'язати відповідача перерахувати та виплатити на її користь недоотриману одноразову компенсацію з урахуванням виплаченої допомоги.

В судове засідання позивачка не прибула. Проте, до суду надіслала заяву в якій, позовні вимоги підтримує та просить слухати справу без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Відповідач направив до суду лист, в якому просить справу розглядати без участі їх представника та письмові заперечення (а. с. 1718), в яких позовні вимоги не визнає повністю, оскільки п. 11 ст. 12 Закону України „Про державний бюджет на 2008 рік надається право Кабінету Міністрів України у 2008 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених відповідними бюджетними програмами. Виплата позивачу вказаної допомоги проведена у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф.

Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка відповідно до копії посвідчення серія А № 116411 с від 23.07.2008 року та вкладки до нього № 634195 с від 23 липня 2008 року (а.с. 5) є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії; відповідно до копії довідки МСЕК серії КИО-1 № 306429 від 10 липня 2008 року (а. с. 6) їй була встановлена друга група інвалідності (довічно) з 10 липня 2008 року; позивачці, як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-ї категорії, одноразову компенсацію було виплачено 12.09.2008 р. в розмірі 284 грн. 40 коп., що підтверджується довідкою відповідача від 15 червня 2010 р. № 1296 (а. с. 9); позивачка 9 червня 2010 року звернулася до відповідача із заявою про виплату їй недоплачених сум одноразової компенсації, в чому листом відповідача від 15 червня 2010 р. № 1295 (а. с. 8) їй було відмовлено.

Судом встановлено, що фактично зазначена одноразова компенсація управлінням соцзахисту населення виплачена позивачці 12 вересня 2008 року в розмірі, встановленому постановою КМ України від 26.07.1996 року за № 836 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Проте, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Конституцією України Україну проголошено демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1), визнано, що найвищою соціальною цінністю в Україні є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження і забезпечення є головним обов'язком держави (стаття 3), права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (стаття 22).

Однак, Законом України „Про Державний бюджет України на 2008 рік (підпункт 11 пункту 28 розділу ІІ) ст. 48 Закону України Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи викладено в новій редакції з зазначенням, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання про можливість застосування до спірних правовідносин Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік, суд виходить з наступного.

Згідно ч. ч. 1, 2, 4 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта закону України або міжнародного договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» звернуто увагу на те, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод (абз.1 п.19).

На підставі статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини другої статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг, є обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Рядом рішень Конституційного Суду України розяснено, що окремі положення Законів про Державний бюджет України щодо зупинення або обмеження пільг, компенсацій і гарантій є такими, що не відповідають Конституції України.

Рішенням Конституційного суду України від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 року також визнано, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з обєктивних причин це створює протиріччя у законодавстві і як наслідок скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. Даним рішенням визнано такими, що не відповідають Конституції України пункт 28 розділу ІІ „Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" (в т. ч. підпукт 11 цього пункту) стосовно викладення в новій редакції 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з зазначенням, що одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, слід зазначити, що встановлений частиною другою статті 95 Конституції України, частиною другою статті 38 Бюджетного Кодексу перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов'язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та не може будь-яким чином змінювати визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень частин 2 і 3 статті 22 Основного Закону України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватись від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, встановлення Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік» розміру виплат вищевказаної разової грошової допомоги, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету, обмежило обсяг прав даної категорії громадян, визначених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Залишивши незмінним зміст права на отримання цієї допомоги, ОСОБА_2 про Державний бюджет України на 2008 рік звузив обсяг цього права, встановивши інший (менший) розмір такої виплати, і водночас фактично скасував конституційну гарантію забезпечення належних умов існування учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

З огляду на вищевикладене, позивачу повинно було бути нараховано разову компенсацію у відповідності з нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік».

Частина 1 статті 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачає право позивача, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який став інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи, на одноразову компенсацію в розмірі 45 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 3 ст. 48 ЗУ „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (в редакції, до внесення змін підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, які згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 визнано неконституційними - Виплата вищевказаної компенсації здійснюється з мінімальної заробітної плати, яка склалася на момент встановлення інвалідності чи втрати годувальника.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" розмір мінімальної заробітної плати на час встановлення інвалідності (10.07.2008 р.) становив 525 грн. на місяць.

ОСОБА_2 не мав жодних обмежень щодо застосування ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що вищевказана одноразова компенсація позивачці була виплачена в розмірі, визначеному вищевказаною постановою КМ України, а повинна була бути виплачена виходячи із розміру 45 мінімальних заробітних плат, - суд приходить до висновку, що слід визнати неправомірною відмову відповідача щодо нарахування та виплати позивачці одноразової компенсації в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, що має розраховуватись з розрахунку мінімальної заробітної плати, що діяла на момент встановлення позивачці інвалідності, та зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь позивачки недоотриманої одноразової компенсації, з урахуванням фактично виплаченої одноразової компенсації.

Керуючись ст.ст. 6 ч. 2 , 8, 22, 19, 68 ч. 1, 95 ч. 2 Конституції України, ч. 1 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року N 796-XII , ч. 2 ст. 38 Бюджетного Кодексу, ст. 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" п. п. 2, 5, 6 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 за №10-рп/2008 року (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України), ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 213-215, 225 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Ставищенської райдержадміністрації щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом ІІ групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII в розмірі 45 мінімальних заробітних плат з розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої статтею 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік на момент встановлення інвалідності 10 липня 2008 року.

Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Ставищенської районної державної адміністрації здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 одноразової компенсації, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка стала інвалідом 2 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи, (з урахуванням фактично виплаченої компенсації ) відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року N 796-XII в розмірі 45 мінімальних заробітних плат, з розрахунку мінімальної заробітної плати встановленої статтею 59 Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік на момент встановлення інвалідності 10 липня 2008 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Ставищенський районний суд Київської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом двадцяти днів апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя Н. М. Марущак