Єдиний унікальний номер 2-1634/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2010 року.

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Войтуна О.Б.,

при секретарі: Костинян І.М.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка представляє інтереси на підставі довіреності ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2009 року ОСОБА_1, яка представляє інтереси на підставі довіреності ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового приміщення, посилаючись на те, що 18 липня 1981 року між її довірителькою та ОСОБА_4Г був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка в позові зазначає, що за час спільного проживання її довірителькою та відповідачем була придбана квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 46,20 кв.м, в тому числі житловою 26,70 кв.

Відповідно до зазначеного договору відповідач є стороною договору як покупець, таким чином, право власності на спірну квартиру зареєстровано на його ім'я в реєстрову книгу №52, стор.6 за реєстровим номером 6763.

Незважаючи на те, що її довірителька та відповідач переїхали на постійне проживання в Красноярський край, за квартирою вони здійснюють догляд. Так, літом 2008 року її довірителька особисто провела ремонт в спірній квартирі.

На підставі викладеного просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 46,20 кв.м, в тому числі житловою 26,70 кв. вартість якої становить 8270,00 грн.

Припинити право власності ОСОБА_4 на ? частину квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 46,20 кв.м, в тому числі житловою 26,70 кв. вартість якої становить 8270,00 грн.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві, також додатково пояснила, що заперечує, щодо заяви представника відповідача про застосування позовної давності, вважає, що дана заяви є необґрунтовано, оскільки дійсно 24 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Чернівецькій області на підставі рішення суду від 3.11.2003 року по судовій дільниці №144 м. Талнах Красноярського

краю Російської федерації шлюб між сторонами був розірваний. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжували проживати разом та користувалися спірною квартирою.

Про те, що ОСОБА_4 зареєстрував офіційно шлюб з іншою особою ОСОБА_3 стало відомо після ознайомлення з свідоцтвом про одруження, яке було долучено представником відповідача до заяви про скасування заочного рішення суду.

До цього часу ОСОБА_3 вважала, що їх шлюб не розірваний, т.я. відповідно до ст.ст.399-401 ЦПК України рішення суду від 3.11.2003 року по судовій дільниці №144 м.Талнах Красноярського краю Російської федерації не було визнано в Україні.

Про те, що відповідач не бажає добровільно провести поділ майна, яке було придбано ними за час шлюбу ОСОБА_3 дізналась лише на початку 2009 року, коли вони стали проживати окремо.

Вказує, що чинне законодавство передбачає застосування позовної давності, коли буде встановлено порушення прав на майно одним із співвласників. А тому вважає, що ОСОБА_3 не пропущений строк давності звернення до суду з позовом про визнання права власності на ? частину житлового приміщення. Просила суд позов задовольнити.

В судове засіданні відповідач не зявився, від нього до суду надійшла заява про застосування позовної давності, також в даній заяві зазначає, що рішенням Російської Федерації від 03.11.2003 року шлюб між ними розірвано, даний факт відомий позивачці з моменту його розірвання, оскільки 27.11.2003 р. ОСОБА_3 особисто отримала на руки рішення суду про розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу влітку 2004 року, коли позивачка перебувала в Чернівцях, він зібрав у сумку всі її речі, що були в квартирі АДРЕСА_2 і повернув їй. З тих пір ніяких речей позивачки в спірній квартирі не було. З літа 2005 р. в спірній квартирі по вул. Руській, 267 став проживати його рідний брат ОСОБА_6.

Після того як вони розірвали шлюб і залишалися жити з позивачкою ОСОБА_3 за однією адресою в районі Талнах м. Норильськ, вони часто сварилися. Тому з 2005 року він не проживав за однією адресою з позивачкою.

Також в даній заяві вказує, що він є громадянином України і зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.01.2006 р. Позивачка є громадянкою ОСОБА_7 і ніколи не була зареєстрована в спірній квартирі. Просить застосувати позовну давність, у звязку з чим відмовити в позові.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала просила суд застосувати позовну давність, та надала пояснення аналогічні письмовим пояснення відповідача, просила суд в позові відмовити.

Судом встановлено, що 18 липня 1981 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4Г був укладений шлюб, про що виконкомом Веренчанської сільської ради Заствнівського району Чернівецької області зроблений актовий запис за № 29 /а.с.9/.

За час спільного проживання в офіційному шлюбі, 23 червня 1997 року ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 46,20 кв.м, в тому числі житловою 26,70кв., що підтверджується копією договору купівлі-продажу /а.с.10/.

Рішенням по судовій дільниці №144 м.Талнах Красноярського

краю Російської федерації від 03.11.2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано /а.с.46/. Дане рішення ОСОБА_3 отримала 27 листопада 2003 року /Т.2 а.с.35/.

Відповідно до ст.256 та ч.3 ст.267 ЦК України, - позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно припису ч.2 ст.72 СК України, - до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. В даному випадку суд застосовує правила Сімейного Кодексу, який набрав законної сили 01 січня 2004 року, про позовну давність оскільки строк предявлення даного позову, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цього Кодексу.

Як видно з матеріалів справи представник позивача звернувся до суду в вересні 2009 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

При цьому суд не приймає до уваги як доказ покази свідків, що були заявлені представником позивача, а саме свідка ОСОБА_8, який показав суду, що він працює електриком, коли в спірній квартирі здійснював роботи в 2008 році, що стосувались електрики з ним розплачувалась ОСОБА_3, при цьому він бачив в квартирі ОСОБА_4, оскільки на запитання суду останній повідомив, що він з ОСОБА_4, не знайомився, а тільки чув як до останнього зверталась позивачка на імя ОСОБА_4, також змальований словесний зовнішній опис відповідача свідком, не співпадає в реальності. Суд також не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_9, яка пояснила суду, що сторони по справі проживали до 2009 року, при цьому вони разом робили ремонт в квартирі, коли приїжджали в м. Чернівці відповідач купляв ОСОБА_3 одяг та прикраси. Оскільки даний свідок перебуває з ОСОБА_3 в родинних стосунках. З даних підстав суд також не бере до уваги покази свідків, що були заявлені представником відповідача, а саме ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, які пояснили суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приїздили з ОСОБА_7 в Чернівці, разом не проживали, а коли бачились сварились.

Також суд не приймає до уваги твердження в позовній заяві та в судовому засіданні представника позивачки про те, що її довірителька літом 2008 року провела ремонт в спірній квартирі, так як вважала, що вона з відповідачем проживають однією сімєю, оскільки представник позивача в супереч вимог ст.60 ЦПК України не надала суду докази які підтверджували дану обставину. При цьому як на підтвердження даної обставини представник позивача посилається на покази свідків, дані покази свідків суд не прийняв до уваги. Інших доказів, що підтверджували дані твердження представником позивача не надано.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.72 СК України, - позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Враховуючи те, що представник позивача в супереч вимог ст.60 ЦПК України не надала суду докази, що відповідач не бажає добровільно провести поділ майна, яке було придбано сторонами за час шлюбу ОСОБА_3 дізналась лише на початку 2009 року, коли вони стали проживати окремо, а тому вважає, що позовна давність повинна обчислюватись з даного часу, то суд вважає, що ОСОБА_3 дізналась про порушення свого права власності з моменту отримання рішення суду про розлучення, а саме 27 листопада 2003 року /а.с.35/.

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Заслухавши доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд вважає, що в позовних вимогах слід відмовити, у звязку з спливом позовної давності.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.72 СК України, ст.ст.256,257,367 ЦК України, ст.ст.3-4,57-60,64,88,130,208-209,212-215,218,223,294-295 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, яка представляє інтереси на підставі довіреності ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на ? частину житлового приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_12