Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа №2-1038/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2010 року м.Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Троян Н.А.

при секретарі : Смиковій Ю.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3О, про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 24.09.2008 року він передав ОСОБА_4 у борг 25 000 грн., які відповідач зобов»язалась повернути не пізніше 24.11.2008 року про що надала письмову розписку.

Оскільки відповідач до теперішнього часу гроші не повернула, просив стягнути з

відповідача суму боргу - 25 000 грн., індекс інфляції - 375 грн., проценти (12% річних-прос рочка за 1 місяць) - 250 грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги в частині стягнення процентів та індексу інфляції не підтримав, просив стягнути суму боргу та судові витрати.

Допитана в судовому засіданні відповідач суду пояснила, що гроші в борг у позивача вона не брала. Вона дійсно винна йому гроші, але це гроші за меблі і в меншій сумі, оскільки позивач поставив неякісну продукцію. Розписку вона написала, оскільки позивач був з чоловіком, який погрожував їй пістолетом. В міліцію вона не зверталась, оскільки не довіряє працівникам міліції.

Вислухавши сторони, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладений з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні 24.09.2008 року, згідно розписки відповідача, вона отримала від позивача в борг 25 000 грн., зобов»язавшись повернути борг не пізніше 24.11.2008 року, що підтверджується розпискою (а.с.4).

У вказаний термін і до теперішнього часу відповідач борг не повернула. Як вона пояснила в судовому засіданні тому, що гроші в борг не брала, а написала розписку під загрозою фізичного і психічного насилля.

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що вони були знайомі, співпрацювали. Як пояснив позивач, тому на прохання відповідача, якій довіряв, він надав в борг ці гроші.

Суд дає критичну оцінку поясненням Відповідача в тій частині, що вона написала розписку під загрозою фізичного і психічного насилля, оскільки ці твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Як пояснив позивач, від дійсно був з товаришем, але він не являється працівником міліції і не має пістолета. Гроші дав в борг на прохання відповідача і тому не мав підстав їй загрожувати.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що відповідачка являється його тіткою. В жовтні- листопаді 2008 року біля магазину «Фаворит» до нього підійшов молодий чоловік і запитав, як знайти ОСОБА_4. Через деякий час йому подзвонила відповідач, він зайшов в кабінет і ОСОБА_4 попросила його підписати розписку про меблі. Грошей він не бачив, написав у розписці про передачу грошей у його присутності, оскільки про це попросила тітка. У неї був засмучений вигляд, атмосфера напружена. Ніяких розмов при цьому не було.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що відповідач їх рідна сестра. Вона бачила, як відповідач пройшла на другий поверх з двома чоловіками. Через деякий час вона почула всхлипування, гучні голоси. Чула слова «пристрелю, підписуй». Пістолет вона не бачила.

Суд дає критичну оцінку цим свідченням, оскільки з пояснень свідків встановлено, що в магазині на той час були самі свідки, двоє продавців, двоє вантажників, які при необхідності могли прийти на допомогу. ОСОБА_7С., який безпосередньо знаходився в кабінеті і підписував розписку, не чув ніякий погроз, які чула ОСОБА_6 за межами кабінету. Пояснення свідка ОСОБА_6 в тій частині чому вона, почувши погрози пристрелити сестру, не подзвонила до міліції, непослідовні, оскільки вона спочатку пояснила, що хвилювалась, потім пояснила, що не вірила, що працівники міліції швидко приїдуть.

Крім того, після написання розписки і до теперішнього часу відповідач не зверталась до міліції з заявою про застосування до неї психічного чи фізичного насилля з боку позивача при написанні боргової розписки. Інших доказів, які б підтверджували застосування до відповідача психічного чи фізичного насилля при написанні розписки, не надано.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1046-1050, 625 ЦК України, ст.ст. 10,11,209,212,214-215,217-218 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 25 000 гри. та судові витрати у сумі 256 грн. 25 коп. та витрати на ІТЗ - 30 грн., а всього 25 286 грн. 25 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Головуючий: