Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2010 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Писанець Н.В.,

при секретарі Черноус Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Красноармійська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Богоявленська сільська ОСОБА_3»їнського району Донецької області про визнання дійсним заповіту та заборону вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна, -

В С Т А Н О В И В:

19 листопада 2010 р. позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Богоявленська сільська ОСОБА_3»їнського району Донецької області про визнання дійсним заповіту та заборону вчинення будь-яких дій щодо відчуження майна. Свої вимоги мотивував тим, що його рідний брат спадкодавець ОСОБА_4, який був чоловіком відповідачки, який є померлим на момент подачі позову, 29.03.2000р. склав заповіт, посвідчений секретарем сільради ОСОБА_3»їнського району, згідно якого, усе своє майно він заповідав братові позивачу по справі, але за умови оформлення права власності на це майно після смерті ОСОБА_2- відповідачки за позовом. Поряд з іншим майном, за заповітом йому належить житловий будинок з усіма будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Первомайська, буд.18 с. Богоявленка Мар»їнського району Донецької області. На теперішній час йому стало відомо, що відповідач вчиняє дії щодо відчуження цього майна а саме продає будинок №18 по вул. Первомайській та не визнає дійсним заповіт, укладений його братом. Вважає дії відповідачки незаконними, просить суд визнати заповіт від 29.03.2000р. дійсним, та заборонити відповідачці вчиняти дії щодо відчуження цього майна, оскільки лише він є єдиним спадкоємцем свого померлого брата.

В судовому засіданні позивач та його представник підтвердили позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Присутня у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, з позовними вимогами погодилась частково, зазначивши, що дійсно померлий ОСОБА_4 був її чоловіком, з яким вона мешкала разом за адресою: вул. Первомайська, буд.18 с. Богоявленка Мар»їнського району Донецької області. Після його смерті вона залишилась проживати у цьому будинку, та дійсно приймала заходи щодо відчуження майна а саме- вивішувала оголошення щодо продажу будинку. Про існування заповіту, складеного її чоловіком у 2000 році вона не знала до моменту подачі позову позивачем. Однак вважає, що навіть при існуванні цього заповіту, вона до своєї смерті залишається єдиною спадкоємицею після свого чоловіка, оскільки у заповіті є така умова. Законність заповіту вона не оспорює, а вчиняти дії щодо відчуження майна вже не буде, оскільки в неї відсутня така необхідність на цей час. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - Богоявленської сільської ОСОБА_3»їнського району Донецької області у судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності його представників.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.60 ЦПК України кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

У судовому засіданні встановлено, що позивач є рідним братом спадкодавця ОСОБА_4, який був чоловіком відповідачки, який є померлим на момент подачі позову. Встановлено, що 29.03.2000р. він ОСОБА_1- склав заповіт, посвідчений секретарем сільради ОСОБА_3»їнського району, згідно якого, усе своє майно він заповідав братові позивачу по справі, але за умови оформлення права власності на це майно після смерті ОСОБА_2 його дружини - відповідачки за позовом. Поряд з іншим майном, за заповітом йому належить житловий будинок з усіма будівлями та спорудами, розташований за адресою: вул. Первомайська, буд.18 с. Богоявленка Мар»їнського району Донецької області.

За поясненнями свідка ОСОБА_5, вона у 2000 році працювала секретарем Богоявленської сільської ОСОБА_3»їнського району Донецької області та згідно її обов»язків, вона дійсно посвідчувала заповіт ОСОБА_4 у якому він все своє майно заповідав братові ОСОБА_1, але з вимогою оформлення права власності на це майно після смерті його дружини ОСОБА_2.

За поясненнями свідка ОСОБА_6, вона знає відповідачку ОСОБА_2 як сусідку та бачила, що навесні 2010 року вона мала наміри продати свій будинок, про що свідчила вивіска про його продаж, яка вісила на воротах її будинку деякий час.

Аналогічні пояснення надала свідок ОСОБА_7

Як встановлено, спадкодавець ОСОБА_1 помер 04.01.2004 року, тобто часом відкриття спадщини й виникнення правовідносин є період дії Цивільного Кодексу України від 16.03.2003 року зі змінами та доповненнями.

Відповідно до вимог ст.1233 Цивільного Кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до вимог ст.1242 ЦК України, заповідач може обумовити виникнення права на спадщину у особи, яка призначена у заповіті, наявністю певної умови, як пов»язаної, так і не пов»язаної з її поведінкою. Умова, визначена у заповіті, має існувати на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

У судовому засіданні від відповідачки не надходило заяв про визнання заповіту від 29.03.2000 року недійсним, своїх сумнівів про його недійсність вона не висловлювала.

Зі складом заповіту відповідачка згодна, не оспорює його та не має такого наміру. Дії відповідачки щодо відчуження майна вже не мали місце на момент подачі позовної заяви ОСОБА_1 та правових наслідків від її намірів у минулому часі не настало.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст..ст.1233, 1242, 1257 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у повному обсягу у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 діб з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Повне рішення буде складено відповідно до вимог ч. 3 ст. 209 ЦПК України на протязі п»ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.218 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду 04 січня 2011 року.

Суддя: