Справа № 2-2533-10
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 серпня 2010 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі :

головуючого судді - Шавиріної Л.П.

при секретарі - Подосельник Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Красний Лиман у відсутності сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман про визнання дій неправомірними, зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу дітям війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року та судові витрати, суд -

В С Т А Н О В И В :

15 червня 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман про визнання дій неправомірними, зобовязання нарахувати та виплатити недоплачену щомісячну соціальну допомогу дітям війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року та судові витрати.

В судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов підтримав повністю, просив справу розглянути у його відсутності, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Позивач належить до соціальної категорії „Дитина війни та відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 01 січня 2006 року має право на отримання соціальної допомоги в розмірі 30% від мінімального розміру пенсії за віком. У 2007 році йому така допомога не виплачувалась. А з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року виплачується щомісячно у розмірі 10 % від мінімальної пенсії за віком. Вважав, що положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» та «Про Державний бюджет України на 2008 рік» в частині зупинення дії ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни не відповідають Конституції України і тому не можуть застосовуватись. Крім того дія ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни в 2009 році жодним законом не зупинялася. Тому у відповідача не було будь-яких підстав для виплати позивачу в 2009 році допомоги в розмірі 10 %. В звязку з чим просив зобовязати відповідача провести перерахунок недоплаченої щомісячної соціальної допомоги як дитині війни за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року, а також виплатити судові витрати в сумі 171,0 грн.

Представник відповідача - Управління Пенсійного Фонду України в м. Красний Лиман в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином, позов не визнав, заперечував проти його задоволення у звязку з тим, що соціальне забезпечення категорії громадян, яким встановлено статус „Дитина війни визначається Законом України „Про соціальний захист дітей війни № 2195 від 18 листопада 2004 року (далі по тексту Закон № 2195). Стаття 6 Закону № 2195 встановлює, що пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Пунктом 12 ст. 71 Закону України Про Державний бюджет на 2007 рік дію ст. 6 Закону № 2195 зупинено на 2007 рік. З урахуванням положень ст. 111 цього Закону, яка передбачає, що у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" виплачується особам, які є інвалідами у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення п. 12 ст. 71 та ст. 111 Закону України "Про Державний бюджет на 2007 рік" визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Статтею 7 Закону 2195 передбачалося, що фінансове забезпечення державних соціальних гарантій здійснюватиметься за рахунок коштів Державного бюджету України, а Пенсійний фонд України діє на підставі Положення "Про Пенсійний фонд України". Відповідно до п. 8 зазначеною Положення бюджет Пенсійного фонду України формується з чітко визначених джерел (ст. 72 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058 (далі по тексту Закон № 1058)) і щороку затверджується Кабінетом Міністрів України. Частина 3 статті 4 Закону № 1058 закріплює, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення та джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення. Частина 2 статті 72 Закону № 1058 встановлює норму, згідно якої кошти Пенсійного фонду не включаються до Державного бюджету України. Також ч. 1 ст. 5 Закону № 1058 зазначає, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або а частині, що не суперечить цьому Закону. А норми ст. 6 Закону №2195 суперечать Закону № 1058 в частині визначення мінімального розміру пенсії за віком та спрямування коштів на виплату допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 1058 за наявності достатнього страхового стажу мінімальний розмір пенсії за віком для осіб, які втратили працездатність, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом. Частина 3 тієї ж статті 28 Закону № 1058 встановлює норму, згідно якої мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно і цим Законом. Разом з тим для розрахунку доплати до пенсії особам, яким встановлено статус "Дитина війни" величина мінімальної пенсії за віком, на законодавчому рівні не встановлена, оскільки нормативно-правовими актами, які діють на території України, для окремих категорій населення країни встановлені різні величини показника мінімальної пенсії. Також відсутній механізм реалізації положень ст. 6 Закону № 2195. При цьому норми ч. 1 статті 73 Закону 1058 дають вичерпний перелік видів виплат на які можуть бути спрямовані кошти Пенсійного фонду, а саме кошти Пенсійною фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов'язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду. Одночасно норми ч. 2 ст. 73 цього Закону забороняють використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Виплата державної соціальної допомоги у відповідності до Закону України "Про соціальний захист дітей війни" не відноситься до жодного з переліку використання коштів Пенсійного фонду. В листі від 31 серпня 2007 року № 21-46-561 Міністерства юстиції України також зазначається, що мінімальний розмір пенсії за віком, зазначений в статті 28 Закону № 1058, встановлюється виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Питання пов'язані з підвищенням пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" слід вирішувати шляхом внесення змін до Закону України "Про соціальний захист дітей війни". Такі зміни до ст. 6 Закону 2195 і були внесені п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI. Стаття 6 Закону 2195 була викладена в новій редакції, а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одного із законів". Відповідно до абз. 4 п.20 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вищезазначені зміни визнані неконституційними. З 22 травня 2008 року набрала чинності Постанова "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян " №530 від 28 травня 2008 року де з метою збереження рівня соціального захисту окремих категорій громадян у п.8 Кабінет Міністрів України постановив, що дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " та "Про жертви нацистських переслідувань ") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення провадиться у таких розмірах: з 22 травня -48.10 гривні, з 1 липня - 48,20 та з 1 жовтня - 49,80 гривні. Вказана постанова діє до теперішнього часу. Тому позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не відлягають задоволенню.

Виходячи із встановлених обставин справи та досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Позивач має статус „Дитини війни, що підтверджується пенсійним посвідченням № 315221(а.с.6).

Враховуючи зазначений статус позивача, він відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно до п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік, дію статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст. 111 цього Закону, було зупинено. Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року за №6-рп/2007 року, у справі за поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статей 29, 36 ч. 2 ст. 56, ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66, пп. 7, 9, 12, 13,14, 23, 29, 30, 39, 41, 43, 44, 45, 46, ст. 71, ст. ст. 98, 101, 103, 111 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік (справа про соціальні гарантії громадян), визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення п. 12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет на 2007 рік, яким зупинено дію ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, з урахуванням ст. 111 цього Закону. Рішення Конституційного Суду України у цій справі має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок дії положень статей зазначеного закону, що визнані неконституційними. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в частині відновлення його права на отримання доплати з 01.01.2008 року, суд враховує те, що до ст. 6 Закону 2195 і були внесені зміни п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року № 107-VI. Стаття 6 Закону 2195 була викладена в новій редакції, а саме: "Дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України „Про соціальний статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсій або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни. Ветеранам війни, які мають право на отримання підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до цього Закону та Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Дане підвищення провадиться за їх вибором згідно з одного із законів". Відповідно до абз. 4 п.20 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту ", учасникам війни, нагородженим орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу в тилу в роки Великої Вітчизняної війни, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, іншим учасникам війни - на 10 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вищезазначені зміни визнані неконституційними лише з 22.05.2008 року.

Крім того при вирішенні вимог позивача в частині відновлення його права на отримання доплати з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року, суд враховує те, що відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни»(у редакції від 18.11.2004 року, чинній у 2009 році)дітям війни пенсії або щомісячне грошове довічне утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Статтям 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» та 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2009-2010 роках встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Тобто, названа норма передбачає встановлення в абсолютних сумах розмірів лише тих виплат, вихідним критерієм розрахунку яких є розмір мінімальної заробітної плати. Відповідно їх дія не поширюється на спірні відносини, оскільки розмір зазначених соціальних виплат згідно із Законом № 2195 залежить від розміру мінімальної пенсії за віком.

Отже, у 2009-2010 році нарахування та виплата дітям війни підвищення до пенсії або щомісячного грошового довічного утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, повинні здійснюватися відповідно до норм Закону № 2195.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Виходячи з приписів ч. 2 ст. 152 Конституції України та дати ухвалення рішення Конституційним Судом України, відповідач повинен був нараховувати та сплачувати позивачу доплату до пенсії, передбачену ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року і з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, оскільки з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішень від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року щодо неконституційності пункту 12 статті 71 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік та п. 2 ч. 41 ст. 85 розділом II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", ці норми втратили чинність та не підлягають застосуванню. Отже, відповідач з 09 липня 2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року мав діяти у відповідності з приписами діючої норми ст..6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, нараховувати та здійснювати позивачу відповідні доплати.

Але не зважаючи на це відповідач проводив виплату позивачу соціальної допомоги як дитині війни лише в розмірі 10% мінімальної пенсії щомісячно на підставі постанови КМУ № 530 від 28.05.2008 року (а.с.7).

На підставі статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності правового акту закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Сторонами по справі не заперечується, що позивач, відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни має право на отримання доплати до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Пенсійний фонд України діє у відповідності Положення „Про Пенсійний фонд України і здійснює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положення через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Таким чином, обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбаченої ст. 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни покладено на відповідача, за місцем проживання позивача.

Крім того, суд також враховує, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч.2 ст.1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Тобто враховуючи наведене та відповідні спеціальні законодавчі акти, які підлягають застосуванню у справах із соціальних відносин, що носять публічно-правовий характер, суд може визнати дії відповідачів законними чи незаконними та в разі незаконності їхній дій зобовязати провести нарахування(перерахування) та виплату належних сум відповідно до закону, а не ухвалювати рішення про стягнення конкретних сум.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача доплати до пенсії у визначеній позивачем грошовій сумі не підлягають задоволенню, оскільки такі виплати не були йому нараховані, а суд не може перебирати на себе функцію здійснення перерахунку та нарахування пенсії замість органу, якому надані такі повноваження.

Тому суд вважає доведеним, що порушення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, тривало з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року і припинилось лише 01 січня 2008 року після внесення змін до Закону України „Про соціальний захист дітей війни. А також з 22.05.2008 року по 31.03.2010 року. Тобто, позовні вимоги позивача слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Тому незважаючи на заперечення відповідача проти позову та його вимоги визнання такого безпідставним і закрити провадження по справі, суд вважає вказані заперечення відповідача не обґрунтованими, бо вони не підтверджені жодним доказом, і не відповідають вимогам ст. 205 ЦПК України.

Вирішуючи вимоги позивача в частині відшкодування судових витрат в розмірі 171,0 грн. суд відповідно до ст. 88 ЦПК України в звязку з частковим задоволенням позову вважає такими, що частково в сумі 22,75 грн.(судовий збір 8,5 грн. + витрати на ІТЗ 37,0 грн.= 45,5 грн. : 2) підлягають задоволенню і вимоги в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. 64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни, ст.1,257,267 ЦК України, ст.ст. 4,8,10-11, 60,205,212-215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман в частині нарахування та виплати щомісячної соціальної виплати ОСОБА_1 як дитині війни за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 31 березня 2010 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як «дитині війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 31 березня 2010 року відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», в редакції, яка діяла в цей період у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з урахуванням фактично отриманих сум.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в м. Красний Лиман на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 22,75 грн.

В іншій частині ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд шляхом подачі апеляції у 10-денний строк з дня отримання його копії.

Рішення може бути переглянуто за заявою відповідача поданою до Краснолиманського міського суду у 10-денний строк з дня отримання його копії.

Рішення виготовлено у нарадчій кімнаті у 1 примірнику.

Головуючий суддя