Зачепилівський районний суд Харківської області
Справа № 2-98/10
У Х В А Л А

І М Я М У К Р А Ї Н И

02.04.2010 року суддя Зачепилівського районного суду Харківської області ГРИШИН П.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування, -

В С Т А Н О В И В:

До Зачепилівського районного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування, в якій він вказав, що 05.11.2006 року померла ОСОБА_3, яка при житті склала заповіт посвідчений секретарем Чернещинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, на користь позивача, в якому вказано, що на випадок смерті ОСОБА_3 сертифікат на земельну частку (пай) серія РН № 886689 виданий ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 2 лютого 2001 р. заповідається ОСОБА_1.

ОСОБА_1 в позові вказує, що він є власником земельної ділянки за заповітом, але не в змозі захистити свої права та інтереси, тому він вимушений звернутися до суду з вимогою визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку успадкування за заповітом згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІУ-ХР № 057830 виданого 24.09.2002 року на імя ОСОБА_3

Дана позовна заява подана без дотримання вимог ст. 119, 120 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.. 1-4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб визначений законами України, в тому числі ст. 16 ЦК України.

ОСОБА_1 в позові вказано, а саме по тексту: «Я є власником земельної ділянки за заповітом, але не в змозі захистити свої права та інтереси», - але позивачем не зазначено від кого необхідно захистити його право, які його права порушуються і яким чином, а також не визначено позивачем способи захисту його порушеного чи невизнаного права, а тому незрозумілість змісту позову, що є порушенням п.3 ч.2 ст. 119 ЦПК України, не дає змоги суду визначити природу правового спору, а саме хто і яким чином порушує права позивача, а також в чому полягає порушення його законних прав з боку відповідача ОСОБА_2 РДА, а тому неможливо визначити спосіб їх захисту судом.

Позивачем в тексті позову зазначено, по тексту: «13 червня 2001 року при житті Коляда … зробила заповіт на мою користь …де вказано, що на випадок її смерті… сертифікат на земельну частку (пай) серія РН № 886689 виданий ОСОБА_2 районною державною адміністрацією 2 лютого 2001 р. заповідається ОСОБА_1. …Я є власником земельної ділянки за заповітом…» проте до позову свідоцтва про право на спадщину, як доказ підстави якою позивач обґрунтовує свої вимоги позивачем не додано, що є недотриманням п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України

Крім того в позові в якості відповідача вказано ОСОБА_2 РДА, проте вимоги позивачем до відповідача не предявляються, як і не зазначається ним які саме його права були не визнані чи порушені ОСОБА_2 РДА , що є недотриманням п.3 ч.2 ст.119 ЦПК України.

Також до справи необхідно залучити ОСОБА_2 Державну нотаріальну контору в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, так як позивач просить визнати право власності на земельну ділянку в порядку успадкування, а отже даний спір пов'язаний із правовідносинами спадкового характеру, а тому позивачем не надано до суду копії позову з копіями доданих до нього документів для вище зазначеної третьої особи, що є порушенням ч.1 ст.120 ЦПК України.

Позивачем подано позов про визнання права власності на земельну ділянку, що за своєю природою є майновим, але ОСОБА_1 не дотримано вимоги п.4 ч.2 ст. 119 ЦПК України, тобто не зазначено ціни позову, яка відповідно до п.2 ч.1 ст. 80 ЦПК України визначається вартістю майна земельної ділянки.

Враховуючи те, що позивачем не зазначено ціни позову, то при подачі позовної заяви ОСОБА_1, в порушення ч.5 ст.119 ЦПК України, не вірно визначено та сплачено державне мито та збір на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді, оскільки в даному випадку позовна заява є майнового характеру, а тому сума державного мита, згідно Декрету Кабінету Міністрів України, повинна складати один відсоток ціни позову, але не менше 3 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і не більше 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а сума збору на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді повинна становити 120,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 119, 120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у суді, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Без усунення зазначених недоліків позовна заява не може бути розглянута судом.

Тому відповідно до ст.ст.119,120, 121 ЦПК України заяву необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119, 121 ЦПК України, -

У Х В АЛ И В:

ОСОБА_4 Володимировича до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку успадкування залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків до 16.04.2010 року.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви. Розяснити, що в разі не усунення недоліків позов буде вважатися неподаним та повернуто позивачеві.

Ухвала щодо сплати судового збору може бути оскаржена в апеляційному порядку через Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали заяви про апеляційне оскарження і подання після цього протягом 10 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Зачепилівського районного суду

Харківської області ОСОБА_5