Броварський міськрайонний суд Київської області
справа 2-5741/10
РІШЕННЯ

Іменем України

22 грудня 2010 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Облакевич А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення, усунення перешкод у користуванні власністю та стягнення коштів

в с та н о в и в:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири за № 27 в будинку №7-А по вул.. Олімпійська в м. Бровари, усунути перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку в ній ОСОБА_2 та ОСОБА_3, стягнути із ОСОБА_2, ОСОБА_3 на свою користь понесені витрати по сплаті комунальних послуг та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй на підставі договору дарування від 29.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1364 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. Право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано в Броварському МБТІ, про що свідчить витяг про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 04.10.2010 року.

Зареєстрованими в квартирі на даний час значаться її батько ОСОБА_5 колишній власник квартири та відповідачі по даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Останні фактично проживають в належному їй на праві власності житлі, були прописані до нього в 1996 році за згоди колишнього власника, хоча ніколи членами його сім»ї не являлися, спільне господарство не вели.

Далі зазначає, що не зважаючи на зміну власника квартири відповідачі продовжують в ній проживати, хоча згоди на проживання в спірному житлі вона як власник їм не давала, договорів щодо найму житла між ними не укладено, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не являються членами сім»ї, останні самовільно користуються квартирою для власного проживання, не несуть витрат по сплаті за надані комунальні послуги та квартиру плату, перешкоджаючи їй тим самим володіти, користуватися та розпоряджатися спірним нерухомим майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додала, що батько подарував їй спірну квартиру, при цьому в ній до цього часу проживають відповідачі, які не являються членами її сім»ї, не сплачують комунальних послуг та квартирної плати. Вона має намір зробити ремонт в спірному помешканні та переїхати туди проживати спільно зі своєю сім»єю, однак не може цього зробити через відповідачів, які фактично проживають в квартирі та значаться там зареєстрованими. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідачі були заселені до квартири за згоди колишнього її власника та значаться там зареєстрованими. Будь-якого іншого житла вони не мають. Плату за комунальні послуги відповідачі готові сплачувати, однак через встановлений замок в поштовій скринці не могли отримати відповідні квитанції. Вважає, що відповідачі були членами сім»ї колишнього власника та вели з ним спільне господарство, тому можуть жити в спірній квартирі і на даний час.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, пояснила, що протягом 16 років проживає в спірній квартирі разом із своїм чоловіком та значаться там прописаними за згоди її колишнього власника. За весь час проживання вона сплачувала нараховані комунальні послуги та квартирну плату. Будь-якого іншого житла не має. Просить у позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, заперечення відповідача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимогами ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб.

Правилами ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цієї власністю на свій розсуд, продавати, дарувати, заповідати здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім»ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 29.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №1364 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 04.10.2010 року право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано за позивачем в Броварському МБТІ.

Відповідно до довідки за №332 від 20.10.2010 року в однокімнатній квартирі за №27 будинку за №7-А по вул. Олімпійська в м. Бровари зареєстровані ОСОБА_5 з 19.03.1993 року батько власника та з 19.04.1996 року знайомі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Зазначені вище обставини також підтверджуються і депутатським актом від 15.10.2010 року.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 батько позивачки, пояснив, що він отримав спірну квартиру 1993 році. Пожалівши відповідача ОСОБА_2, який на той час мешкав у гуртожитку прописав його спільно із дружиною до своєї квартири, при цьому він на той час мешкав у фактичному шлюбі із матір»ю останнього. В 2008 році в нього склалися неприязні стосунки з матір»ю ОСОБА_2, тому він повернувся проживати до своєї квартири, де став мешкати на кухні, так як відповідачі займали кімнату. Неодноразово просив їх виселитися із належної йому квартири, однак ті жодним чином не реагували.

У вересні 2010 року належну йому на праві власності квартиру він подарував своїй дочці.

Додав, що з 2008 року проживає спільно із відповідачами, при цьому за весь період проживання вони жодного разу не робили ремонту в квартирі, оплату квартирної плати та комунальних послуг здійснювали лише за себе. Відповідач спільно з дружиною має можливість перейти проживати до своєї матері, яка має двокімнатну квартиру або на дачу, яку він допомагав йому будувати.

Суд приймає до уваги покази даного свідка, так як вони є послідовними та підтверджуються матеріалами справи.

Аналізуючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позивачці на праві приватної власності належить спірна квартира. Фактично в ній проживають та значаться зареєстрованими відповідачі по даній справі, які були заселені та прописані до квартири за згоди її колишнього власника - ОСОБА_5

Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім»ї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сім»ї наймача може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем, і ведуть з ним спільне господарство.

Судом враховується, що відповідачі не являються членами сім»ї позивача у розумінні ст. 64 ЖК України. Згоди на їх вселення, проживання та користування житлом остання не давала. Договору чи будь-якої іншої домовленості щодо порядку користування спірним майном між ОСОБА_1 та відповідачами по даній справі не укладалося.

Заперечення сторони відповідача та їх посилання про належність до членів сім»ї власника та відповідно наявності прав члена сім»ї власника, що передбачені ст. 156 ЖК України не може бути прийнято судом до уваги, оскільки вони є немотивованими та необґрунтованими. Відповідачем не було наведено жодного доказу правомірності проживання в спірній квартирі на даний час, тобто після зміни її власника та наявності в нього права користування квартирою.

На думку суду, позивач є власником квартири, відповідно має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім»ї, інших осіб. Згоди щодо проживання в квартирі інших осіб ОСОБА_1 не давала. З матеріалів справи вбачається, що з часу набуття права власності позивач фактично несе витрати по його утриманню, про що свідчать подані квитанції, тобто здійснює право власності. Проживання та реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі порушує право власності останньої на володіння, користування та розпорядження нею, а тому підлягає поновленню у спосіб виселення відповідачів та усунення перешкод у користуванні житлом шляхом зняття з реєстраційного обліку в ній відповідачів.

Вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_2, ОСОБА_3 понесених витрат по сплаті комунальних послуг та квартирної плати задоволенню не підлягають, так як вони, на думку суду, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення з відповідачів судового збору в розмірі 51 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної справи в суді в розмірі 37 грн. підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 383, 386, 391 ЦК України, ст. ст. 150, 157 ЖК України, ст. ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири за №27 в будинку №7-А по вул. Олімпійська в м. Бровари без надання іншого житлового приміщення.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй на праві власності квартирою за №27 в будинку №7-А по вул. Олімпійська в м. Бровари шляхом зняття з реєстраційного обліку в ній ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі по 25 грн. 50 коп. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі по 18 грн. 50 коп. з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н.П.Маценко