Справа 2-111-2010 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І МЕ Н Е М У К Р А І Н И

30 квітня 2010 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

за участю представника відповідача ОСОБА_4

за участю представників відповідачки ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права в спадкуванні на ? частину квартири,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2008 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право спадкування на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8, померлої 26 червня 2007 року. В обґрунтування позовної заяви, позивачка вказала на те, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 - її рідна сестра, яка мешкала в квартирі АДРЕСА_2. Відповідач ОСОБА_3 є рідним сином ОСОБА_8 та племінником позивачці. Відповідачка ОСОБА_9 є онукою ОСОБА_8 та донькою ОСОБА_10, померлого у 2001 році. 26 червня 2007 року померла рідна сестра позивачки ОСОБА_8. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, в якій вона мешкала по день смерті. Спадкоємцем 1 черги за законом є її син ОСОБА_3, а також на підставі ст. 1266 ЦК України спадкоємцем 1 черги за правом представлення являється її онука ОСОБА_11, яка спадкує ту частку спадщини, яка б належала за законом її батькові ОСОБА_10, померлому у 2001 році, якби він був живим на час відкриття спадщини. Позивачка, являється спадкоємцем 2 черги за законом, але претендує на зміну черговості одержання права на спадкування у звязку з тим, що постійно піклувалася над сестрою, допомогала їй матеріально. За ініціативою позивачки та її матеріальною допомогою сестра ОСОБА_8 приватизувала спірну квартиру на своє імя, для чого позивачка частково погасила заборгованість за квартплату у сумі 200 грн. Син ОСОБА_12 не здійснював належний догляд за матірю. Після смерті старшого сина сестра позивачки залишилася самотньою людиною, так як мешкала у квартирі одна, її молодший син ОСОБА_3 проживав разом з батьком ОСОБА_13 на ж/м Тополя-2 АДРЕСА_3, і рідко навідувався до матері, не цікавився її життям. В 2003 році позивачка переїхала на постійне місце проживання до м. Москви до своїх дітей, але постійно приїжджала у м. Дніпропетровськ один раз на 2-3 місяці, мешкала під час перебування в м. Дніпропетровську у АДРЕСА_4, яка належала її чоловіку ОСОБА_14. Після переїзду до м. Москви позивачка продовжувала піклуватися над сестрою, матеріально забезпечувала. Крім того, позивачка разом з відповідачем ОСОБА_3 прийняла матеріальну участь у похованні сестри. 28.11.2007 року позивачка подала до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, тому вона вважає, що має право звернутися до суду з цим позовом.

У судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги уточнили та просили визнати за ОСОБА_1 права в спадкуванні на ? частину квартири квартири АДРЕСА_1 (а.с. 49), уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили уточнений позов задовольнити, посилалися на обставини, викладені в позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 уточнені позовні вимоги позивачки не визнали, просили суд відмовити у задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 в повному обсязі посилаючись на те, що з 1989 року ОСОБА_3 зареєстрований у батька за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Тополя-2 АДРЕСА_3. По суботам та неділям приходив до матері в гості провідати її. В 1988 році він поїхав на Північ на заробітки, разом з собою забрав і брата із сімєю. У 1990 році повернувся, та майже відразу поступив на закордонне плавання, з якого постійно відсилав матері посилки. Після цього, вже в 2001 році ОСОБА_3 переїхав на постійне місце проживання до своєї матері з якою проживав по день її смерті. За квартиру вона платила сама нікому не довіряючи цю справу. Платила чи ні за квартиру ОСОБА_1 йому не відомо, знає тільки одне, що вона допомагала матері приватизувати квартиру. Від двоюрідного брата ОСОБА_15 ОСОБА_16 В.М. дізнався, що його тітка ОСОБА_1 вимагає від матері заповіту на свою користь, але мати з цим не погоджувалася, квартиру так їй і не заповіла, у звязку з чим і не хотіла приймати від сестри всілякі подарунки та допомогу знаючи про корисливі мотиви своєї рідної сестри. Тим паче що він працював, а мати отримувала пенсію, цих коштів їм вистачало на проживання, син з матірю вели спільне домашнє господарство, ОСОБА_16 купував продукти харчування на двох.. З 2001 року ОСОБА_1 передала не більше пяти посилок. В 2000 році ремонт в квартирі матері робили родичі ОСОБА_17 та Ольга, яка йому допомагала, вхідну дверь замінив двоюрідний брат ОСОБА_15, його про це попросила ОСОБА_1. ОСОБА_3 в судовому засіданні також звернув увагу на те, що він з 2001 року постійно проживав з матірю в спірній квартирі. Згідно ст.. 1261 ЦК України він вважав себе спадкоємцем першої черги. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України він, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважав себе таким, що прийняв спадщину, а тому ніякої заяви до нот контори не подавав.

У судовому засіданні представники відповідачки ОСОБА_3 (нині ОСОБА_7) Д.Л. - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уточнені позовні вимоги позивачки не визнали, просили суд відмовити у задоволенні уточненого позову ОСОБА_1 в повному обсязі посилаючись на те, що ОСОБА_5 (нині ОСОБА_7) ОСОБА_18 є онучкою ОСОБА_8, яка померла 26 червня 2007 року. ОСОБА_19 та її батьки ОСОБА_10 і ОСОБА_5, проживали разом із бабусею до 1998 року в спірній квартирі. В 1999 році шлюб між батьками ОСОБА_19 було розірвано, тому вона разом зі своєю матірю переїхали проживати в квартиру батьків ОСОБА_5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5. ОСОБА_19 на той час була неповнолітньою. З бабусею в квартирі по вул.. Театральній залишився проживати її батько ОСОБА_10, який проживав з нею по день своєї смерті до 15 жовтня 2001 року. Після смерті батька ОСОБА_19 не припиняла відвідувати бабусю, приходила до неї 2-3 рази на тиждень, приносила їжу, яку готувала її мати ОСОБА_5, на прохання бабусі купувала продукти харчування, ліки тощо. Бабуся по день смерті не була лежачою хворою, самостійно пересувалася по квартирі, та не потребувала стороннього догляду за нею. Під час навідування бабусі, ОСОБА_18 ніколи не зустрічала позивачку ОСОБА_1, також ніколи не бачила продуктів, речей та засобів особистої гігієни, які начебто придбала ОСОБА_1. Від бабусі ОСОБА_18 дізналася, що ОСОБА_1 неодноразово примушували скласти заповіт на її користь, але цього вона так і не зробила, тому що не збиралася. Також представники відповідачки в судовому засіданні звернули увагу суду на той, факт, що зі слів позивачки ОСОБА_1 вона начебто, в 2000 році за власні кошти зробила ремонт в квартирі, а також збиралася ще в 2007 році робити знову ремонт в квартирі ОСОБА_8, хоча насправді ремонт в квартирі не робився з 1982 року.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, раніше від нього надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність.

Вислухавши сторони свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява позивачки задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ч.2 цієї ж статті кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності да чиного законодавства внуки, правнуки спадкодавця успадковують ту частину спадщини, яка б належала за законом їх матері, батькові, бабі, діду, якби вони були живі на момент відкриття спадщини;

Згідно ч. 1 ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині. Згідно ч. 2 цієї ж статті фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_6 на праві приватної власності належала ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 746-01 виданого на її імя ОЖКП «Південне» 29 грудня 2001 року. Позивачка по справі є рідною сестрою ОСОБА_8. 26 червня 2007 року ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 23). Спадкоємцем по закону першої черги є її син ОСОБА_20, а також на підставі ст. 1266 ЦПК України відповідачка ОСОБА_9, яка є онукою ОСОБА_8 та донькою сина ОСОБА_10, померлого у 2001 році. За життя ОСОБА_21 заповіт не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_2, в якій вона мешкала по день смерті зі своїм сином ОСОБА_20 Із заявами про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8 до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 02 жовтня 2007 року звернулася ОСОБА_9 (а.с. 68), та 28 листопада 2007 року ОСОБА_1 (а.с. 72). Згідно листа Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 3803 від 05 вересня 2008 року після померлої 26.06.2007 року ОСОБА_8 на підставі заяв про прийняття спадщини ОСОБА_9 та ОСОБА_1 відкрита спадкова справа № 772/2007, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 91).

В судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_21 дійсно знаходилась на діспансерному обліку у лікаря-психіатра ПНД СМСЧ-6 з 1986 року.(а.с. 13). Але вона проживала однією сімєю з сином ОСОБА_22 з 1993 року по 2001 рік, та вели з ним спільне господарство.

Свідки позивачки ОСОБА_23, ОСОБА_24, Деркач і ОСОБА_25 зазначили в судовому засіданні, що дійсно позивачка передавала сестрі сумки з продуктами та одежею. Але до даних показань суд відноситься критично, та не може їх прийняти з наступних підстав. Свідок ОСОБА_23 працювала консьержкою в будинку по вул. Кірова, в якому колись проживала позивачка. Вона не спілкувалася з померлою. Що стосується показань позивачки та свідка щодо проведеного косметичного ремонту, дані показання не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки належних доказів проведеного ремонту в судовому засіданні не було надано. Свідок ОСОБА_24 була сусідкою померлої до 1992 року. Ні вона, ні свідок ОСОБА_25 особисто з померлою не спілкувалися. ОСОБА_25 лише бачила ОСОБА_8 у сестри ОСОБА_25, яка влаштувала їй день народження. Крім того, свідок позивачки ОСОБА_15 пояснив, що приблизно чотири рази на рік приносив передачі померлій ОСОБА_26 від позивачки, але ОСОБА_22 відмовлялась їх приймати, але ОСОБА_15 казав, що назад передачу не буде нести та залишав її там.

В судовому засіданні була допитана в якості свідка ОСОБА_27, яка пояснила суду, що вона будучи подругою ОСОБА_9 знала про те, що ОСОБА_9 ходила до своєї бабусі в гості, яка мешкала по вул. Театральній в м. Дніпропетровську, допомагала їй по господарству, коли бабуся хворіла ОСОБА_9 доглядала її, носила їжу, перешивала одяг тощо. З бабусею мешкав батько ОСОБА_19, якого свідок знала як дядю Льоню.

Свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила суду, що вона особисто знала батьків ОСОБА_19, ще з весілля. Свідок працювала в дитячому садку, в який ходила ОСОБА_9 та з якого її постійно забирала бабуся ОСОБА_26, також вона водила онуку до музичної школи, яку відвідувала ОСОБА_9. ОСОБА_28 була свідком розмови ОСОБА_26 зі своїм сином, якому вона жалілася на те, що приходила її рідна сестра ОСОБА_1, вони в черговий раз посварилися.

Хоча в судовому засіданні встановлено, що позивачка знаходилась на диспансерному обліку у лікаря-психіатра ПНД СМСЧ-6 з 1986 року, але вона не була у безпорадному стані, а саме не була лежачою хворою, самостійно обслуговувала себе та отримувала пенсію. Сама позивачка з її слів постійно проживає в м. Москва з 2002 року, а зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1994 року, є громадянкою ОСОБА_29. Крім того, опікунство над померлою позивачкою не оформлювалося.

Тому, посилання позивачки на той факт, що вона на протязі життя ОСОБА_8 постійно опікувалася над нею, оскільки позивачка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки належних доказів цього суду не надано.

Тому, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання за позивачем права на спадкування разом із відповідачами відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 1258, 1259, 1261 ЦК України, ст. 10, 60, 131, 209, 212 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_7, третя особа Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права в спадкуванні на ? частину квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги.

Суддя В.В. Самсонова