Справа №2-267/10 30.08.2010 30.08.2010 30.08.2010
Справа N 22ц 5640 2010 року. Головуючий у 1 інстанції Самчишина Н.В.
Категорія 46. Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України.

30 серпня 2010 року. м. Миколаїв.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Шолох З.Л. та Мурлигіної О.Я.,

із секретарем судового засідання Голубкіною О.О.,

з участю :

позивача ОСОБА_2,

його представника ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

його представника ОСОБА_5,

у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 переглянула рішення місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дітей.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися у дане судове засідання, перевіривши у межах оскарження обставини та докази, якими сторони їх стверджували, -

в с т а н о в и л а :

14 серпня 2010 року ОСОБА_2 предявив зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

22 липня 2009 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 (після шлюбу ОСОБА_2) ОСОБА_7 відповідачкою по справі.

На час укладення шлюбу ОСОБА_6 мала двох неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

При народженні дітей запис про їх батька було здійснено за прізвищем відповідачки, а імя та по батькові записані за її вказівкою.

Після одруження, під впливом високих почуттів до дружини і бажаючи мати та виховувати дітей, він звернувся до органів РАЦС з заявою про визнання батьківства відносно братів ОСОБА_5 та ОСОБА_10.

На підставі заяв були внесені виправлення в актові записи про народження дітей і його зазначено як їх батька.

У подальшому відповідачка передала дітей їх біологічному батькові й пішла з сімї, у звязку з чим шлюб було розірвано.

Посилаючись на фіктивність шлюбних відносин та неможливість здійснювати ним виховання дітей, просив позов задовольнити.

Відповідачка позов не визнала, вважає, що у його задоволенні слід відмовити.

Рішенням місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року у позові відмовлено за його безпідставністю.

ОСОБА_2 подав на це рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення - про задоволення його вимог.

Скаргу обгрунтовував невідповідністю висновків суду положенням чинного сімейного законодавства і дійсним обставинам справи.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без зміни, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові, місцевий суд виходив з того, що відповідно до чинного сімейного законодавства він не може оспорювати своє батьківство, оскільки в момент реєстрації його батьком братів ОСОБА_10 знав, що не є таким.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, за статтями 126, 136 СК України, п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Проте, батьківство може бути оспорено в судовому порядку, як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК).

Обмеженням такого є частина 5 ст. 136, згідно якої особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, не має права оспорювати батьківство.

Як вбачається з матеріалів справи, чого не заперечував позивач і у судовому засіданні апеляційної інстанції, в момент реєстрації його батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_10 він достовірно знав, що не є таким, проте, не дивлячись на це, зі своєї доброї волі вчинив виписану дію.

За такого він не має права оспорювати батьківство щодо них, а тому у позові з цієї підстави йому слід відмовити.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про фіктивність вчинення запису про батьківство та корисній наміри відповідачки, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженого рішення, оскільки стосуються дійсності правочинів, а не їх скасування.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення місцевого Жовтневого районного суду Миколаївської області від 13 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України.

Головуючий Судді: