Справа №2-3797/10 17.11.2010 17.11.2010 17.11.2010
Провадження №22-ц-8383/10
Справа № 22ц-8383/10 Головуючий у 1-й інстанції Батченко О.В.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Вовненко Г.Ю.,

суддів: Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.

при секретарі: Величковській В.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2010 року за позовом

Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк

до

ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_3

до

Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк(далі Банк)

про встановлення нікчемним правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2010 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що від 05 вересня 2006 року з ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №747-04/06 на суму 100 000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом з терміном його погашення до 2 вересня 2011 р. згідно графіку погашення, який є невідємною частиною договору.

Однак відповідач порушив умови договору, у звязку з чим прострочена заборгованість станом на 17 травня 2010 р. становить 72 711 грн., із них: заборгованість за кредитом - 28333 грн.; прострочена заборгованість 30000 грн., заборгованість за процентами 10650 грн., пеня за порушення термінів повернення кредиту 2825 грн., пеня за порушення строків сплати процентів 901, 77 грн.

Посилаючись на наведені обставини, Банк просив про задоволення позову.

В липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом до Банку про визнання правочину нікчемним.

ОСОБА_3 свої вимоги мотивував тим, що даний кредитний договір не відповідає положенням Цивільного кодексу, Закону «Про захист прав споживачів», Постанові НБУ Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту. Зокрема він посилається на ненадання Банком повної та достовірної інформації щодо умов кредитування та застосовування останнім нечесної підприємницької практики, внаслідок чого його було введено в оману стосовно можливих ризиків при виконанні цієї угоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2010 р. частково задоволено позов Банку до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення, посилаючись на те, що, викладені у ньому висновки не відповідають нормам матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 5 вересня 2006 р. між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №747-04/06 на суму 100 000 грн. зі сплатою 18% річних за користування кредитом з терміном його погашення до 2 вересня 2011 р. згідно графіку погашення, який є невідємною частиною договору.

Судом встановлено, що відповідач порушив умови договору, у звязку з чим прострочена заборгованість станом на 17 травня 2010 р. становить 72 711 грн., із них: заборгованість за кредитом - 28333 грн.; прострочена заборгованість 30000 грн., заборгованість за процентами 10650 грн., пеня за порушення термінів повернення кредиту 2825 грн., пеня за порушення строків сплати процентів 901, 77 грн.

Встановивши наведені обставини, суд на підставі ст. 553, 554, ч.2 ст.1050, ч.2 1054 ЦК прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення на користь Банку з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом.

Визначаючи розмір заборгованості, суд відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК обґрунтовано зменшив загальний розмір пені і вірно стягнув на користь Банку з ОСОБА_3 68983 грн. заборгованості.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний право чин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вирішуючи зустрічний позов, суд правильно виходив з того, що оспорюваний кредитний договір укладено сторонами в належній формі, за наявності необхідного обсягу цивільної дієздатності позивача і відповідача та вільного волевиявлення сторін, яке було спрямоване на реальне настання, передбачених угодою наслідків. А тому обґрунтовано відмовив ОСОБА_3 у визнанні кредитного договору нікчемним.

Із обставин даної справи, змісту кредитного договору вбачається, що позивач мав право обирати банківську установу, що надає кредити, вид грошової одиниці, в якій міг бути наданий кредит, умови надання кредиту, а тому немає підстав вважати, що на час укладення договору і при його виконанні, права позивача як споживача були порушені.

Доводи позивача в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, оскільки суперечать обставинам справи і наявним у ній доказам.

Враховуючи наведене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 308,315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий : Судді :