РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-1074/10

пр. № -

14 червня 2010 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: Т.О. Величко

при секретарі: В.О. Оберемко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна, посилаючись на те, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14.06.2003 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що під час перебування у шлюбі із відповідачем у справі ними було за договором купівлі-продажу набуте нерухоме майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, а тому просить поділити спірну квартиру, виділити позивачу у користування у натурі кімнату 17.0 кв.м. та 1/2 частину приміщень загального користування, що складає 11,35 кв.м, виділити відповідачу у натурі кімнату 10,1 кв.м та 1/2 частину приміщень загального користування, що складає 11,35 кв.м., а також рухоме майно.

Згідно уточненої позовної заяви (а.с.38) позивачка просила суд визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 квартири №17, яка знаходиться за адресою м. Київ вул. Зодчих,4. Виділити позивачу в натурі 1/2 квартири №17, яка знаходиться за адресою м. Київ вул. Зодчих,4, виділити відповідачу все рухоме майно на суму 13000.00 грн: холодильник «Ariston Indesit» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1800 грн., стерео-система « Panasonik» вартістю 2000 грн., пральна машина « Indesit» вартістю 2600 грн., газова плита «Дружковака» вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч « LG Electroniks Inc» вартістю 800 грн, пилосос « Samsung» вартістю 800 грн..

У судовому засіданні позивач та представник позивача від позову не відмовитись, відповідач та його представник позов не визнали, у частині визнання права власності та поділу нерухомого майна.

У судовому засідання позивач та представник позивача підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити посилаючись на те, що спірна квартира№17, яка знаходиться за адресою м. Київ вул. Зодчих,4, була придбана позивачем та відповідачем за спільні кошти під час перебування у шлюбі, шо позивач та відповідач були разом присутні при укладнні договору купівлі-продажу квартири від 09.10.2003 року, що кошти за які було прибдано спірну квартиру були коштами їх сім»ї. Договори позики сім»єю або дарування одному із подужжя коштів не укладались.

У судовому засіданні відповідач та представник відповідача проти позову частково заперечували, зазначали, що спірна квартира АДРЕСА_1, була придбана відповідачем за кошти які, він отримав за продаж квартири АДРЕСА_3 його матері ОСОБА_4, де він діяв від її імені. Зазначав, що його матір відділа йому вказані гроші на купівлю спірної квартири. Зазначали, що будь-якиї письмових документів щодо за позичення грошей або дарування вказаних грошей від ОСОБА_4 відповідачу у справі не оформлювались.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, судом встановлено наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі регулюються нормами Цивільного кодексу України ( редакції 1963 року)та Кодексу про шлюб та сім»ю Української РСР ( який діяв до 01.01.2004 року),

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами у справі було зареєстровано 14.06.2003 року, що підтверджено Свідоцтвом про реєстрацію шлюбу ( а.с.6), судом встановлено, що від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_2, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири ( а.с.8) відповідачем у справі було придбано квартира АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири ( а.с.23) відповідачем у справі було продано квартира АДРЕСА_4, який діяв на підставі доручення виданного ОСОБА_4, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_4

У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_4, (а.с.31) яка повідомила суду, що є матір»ю відповідача у справі, що вона видала доручення свєму сину ОСОБА_2, який від її імені продав її квартиру АДРЕСА_4. Зазначала, що кошти від продажу квартири вона передала відповідачу для купівлі спірної квартири. Зазначала, що договори позики, дарування, розпизки щодо запозичення, дарування грошових коштів на купілю спірної квартир не оформлювались, оскільки очевидно, що саме ці кошти були використані для купівлі спірної квартири її сином.

У судовому засіданні була допитана свідок ОСОБА_6,( а.с.47) яка повідомила суду, що була покупцем квартири АДРЕСА_5, що у нотаріуса вона бачила сторін у справі, які як чергові учасники продажу теж заходити до кабінету нотаріуса та оформлювали документи.

Судом встановлено, що відповідач у справі за рішенням суду сплачує аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.43,44,45,46).

Відповідно до ст. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що при вирішення спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно набутого майна,наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з»ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Згідно п.п.22,23 Постанови Пленуму Верховного суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст.69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з»ясувати джерело і час його придбання.

Згідно матеріалів справи вбачається обсяг набутого під час шлюбу майна сторін у справі є - квартира АДРЕСА_6, рухоме майно на суму 13000.00 грн: холодильник «Ariston Indesit» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1800 грн., стерео-система « Panasonik» вартістю 2000 грн., пральна машина « Indesit» вартістю 2600 грн., газова плита «Дружковака» вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч « LG Electroniks Inc» вартістю 800 грн, пилосос « Samsung» вартістю 800 грн., про наявність іншого майна сторонами заявлено не було.

Відповідно до ст.ст. 22, 23 КпШС Української РСР , який діяв на час виникнення у подружжя Антонюк майнових прав та обов»язків майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівним правами на майно, і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладені угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов»язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Згідно матеріалів справи, вбачається, що квартира АДРЕСА_6 придбана відповідачем ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1, письмову згоду на її придбання позивач ОСОБА_1. не надавала, оскільки цього не вимагало законодавство.

Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін, сім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та їх неповнолітня дитина ОСОБА_3 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, користувалися рівними правами на майно. Поділ зазначеної квартири сторони у справі у порядку ст.29 КпШС Української РСР не здійснювали, майнові угоди у порядку ст. 27 КпШС Української РСР між собою не укладали.

Із пояснень представника відповідача встановлено, що джерелом придбаня спірної квартири, були кошти отримані від продажу його матір»ю ОСОБА_4 своєї власності, але кошти які були передані відповідачу для купівля спірної квартири№17, будинку №4 по вул. Зодчих у м. Києві, не були позичені, подаровані,успадковані, розписки відсутні.

Із пояснень позивача у справі та її представника встановлено, що джерелом придбання спірної квартири були спільні кошти сім»ї Антонюк, зазначені кошти позичені або подановані не були, та зазначали, що як вбачаєьбся із договору купівлі продажу квартири ( а.с.8) продаж вказаної квартири здійснено за 17.400 грн., які продавці отримали повністю від покупця до підписання цього договору.

Як повідомила у судовому засіданні свідок ОСОБА_4, вона саме надала відповідачу кошти на придбання спірної квартири, але письмово передання коштів, оформлення договорів позики, дарування, на оформлювалось, оскільки це були відносини між матір»ю та сином.

Відповідно до ст. 375 ЦК Української РСР, (редакції 1963 року) зазначено, що договір позики на суму понад п»ятдесят карбованців повинен бути укладений у письмовій формі. Відповідно до ч.3 ст.44, ст. 46 ЦК Української РСР (редакції 1963 року) зазначено, що недодержання простої письмової форми, що вимагається законом, позбавляє сторони права в разі спору посилатися для підтвердження угоди на показання свідків. Як вбачається із матеріалів справи представник відповідача у справі, на підтвердження факту передання, позичення коштів посилається на показання свідка.

Відповідно до ст. 24 КпШС Української РСР роздільним майном подружжя є- майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування.

Як вбачається із матеріалів справи квартира АДРЕСА_6, набута ОСОБА_2 під час шлюбу не в дар та не у порядку успадкування.

У судовому засіданні відповідач на заперечував проти виділення йому у власність рухомого майна : холодильник «Ariston Indesit» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1800 грн., стерео-система « Panasonik» вартістю 2000 грн., пральна машина « Indesit» вартістю 2600 грн., газова плита «Дружковака» вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч « LG Electroniks Inc» вартістю 800 грн, пилосос « Samsung» вартістю 800 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається із пояснень сторін та їх представників, сторони не заперечували щодо наявності та вартості рухового майна: холодильник «Ariston Indesit» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1800 грн., стерео-система « Panasonik» вартістю 2000 грн., пральна машина « Indesit» вартістю 2600 грн., газова плита «Дружковака» вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч « LG Electroniks Inc» вартістю 800 грн, пилосос « Samsung» вартістю 800 грн.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

З огляду на матеріали справи, пояснення сторін у справі, показання свідка ОСОБА_4, яка повідомила про відомі їй обставини, що має значення для справи та назвала джерело обізнаності щодо обставини виникнення грошей у ОСОБА_2 у 2003 році на придбання квартири АДРЕСА_6, але її свідчення не можуть бути враховано судом, згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, у цьому випадку відсутність дотримання письмової форми договору позики, не може підтверджуватись іншими засобами доказування- показаннями свідка.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_6, яка була придбана ОСОБА_8 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 не може вважатися роздільним майном, оскільки набута не за договором дарування та не у порядку спадкування, а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 62, 63, 64, 208, 209, 212- 215, 218, 294, 295 ЦПК України, , ст.ст. 22-29 КПшС Української РСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

ВИРІШИВ:

Основний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Виділити ОСОБА_1 у натурі 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Виділити ОСОБА_2 у власність рухоме майно: холодильник «Ariston Indesit» вартістю 3000 грн., телевізор «LG» вартістю 1800 грн., стерео-система «Panasonik» вартістю 2000 грн., пральна машина « Indesit» вартістю 2600 грн., газова плита «Дружковака» вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч « LG Electroniks Inc» вартістю 800 грн, пилосос « Samsung» вартістю 800 грн..

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва, шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження рішення, або у порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: Т.О. Величко