Перечинський районний суд Закарпатської області
Справа № 2-68/10
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2010 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Амаровича В. П.,

при секретарях Ковач М.Ф., Соханич Л.Ю.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів - ОСОБА_2,

представника третьої особи Районне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради ОСОБА_3,

представника третьої особи відділу Держкомзему у Перечинському районі ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Міклоша, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Районне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13, відділ Деркомзему у Перечинському районі про визнання нікчемною угоди про розірвання договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку та земельної ділянки, визнання права позивачки на володіння, користування і розпорядження дачним будинком та земельною ділянкою та зобовязання відповідача звільнити і передати позивачці дачний будинок і земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Міклоша, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи без самостійних вимог районне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради і приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13, відділ Держкамзему у Перечинському районі про визнання недійсною угоди про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року, посвідченої 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1497.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09 червня 2006 року між чоловіком позивачки відповідачем ОСОБА_8 в особі представника відповідача ОСОБА_9 і відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки та дачного будинку за адресою: с.Лумшори Перечинського району, вул. Лугова, 34 (колишня адреса № 1-Д біля № 14), посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 2810. Зазначені обєкти нерухомого майна набуті нею і відповідачем ОСОБА_8 у шлюбі, а, отже, вони є спільною сумісною власністю подружжя. 14 березня 2008 року між представником відповідача ОСОБА_6 відповідачем ОСОБА_7 і представником відповідача ОСОБА_8 відповідачем ОСОБА_9 була укладена угода про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року, посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1497. Оскільки для вчинення правочину одним із подружжя щодо розпорядження спільним майном має бути письмово висловлена і нотаріально посвідчена згода другого з подружжя, а письмової згоди на розірвання договору купівлі-продажу позивачка не давала і не уповноважувала ОСОБА_8 розпоряджатись спільним майном, просить визнати недійсною угоду від 14. 03. 2008 року.

Під час розгляду справи представник позивачки уточнив позовні вимоги і просив визнати угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року, посвідчену 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1497 нікчемною і застосувати наслідки нікчемного правочину та визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_10, посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1521, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_10 і ОСОБА_11, посвідчений 29 серпня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 5068, визнати за нею право на володіння, користування і розпорядження дачним будинком і земельною ділянкою і зобовязати відповідача ОСОБА_11 звільнити і передати їй дачний будинок і земельну ділянку.

У звязку із поданням на вимогу суду третьою особою районним комунальним підприємством „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради інформаційної довідки про належність власнику спірного нерухомого майна, з якої стало відомо, що власником майна є гр. ОСОБА_12 представник позивачки ОСОБА_1 повторно уточнив і збільшив позовні вимоги і просив визнати угоду про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року, посвідчену 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1497 нікчемною і застосувати наслідки нікчемного правочину та визнати недійсними договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_10, посвідчений 14 березня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1521, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_10 і ОСОБА_11, посвідчений 29 серпня 2008 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 5068, договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_11 і ОСОБА_12, посвідчений 22 січня 2009 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13, визнати за нею право на володіння, користування і розпорядження дачним будинком і земельною ділянкою і зобовязати відповідача ОСОБА_12 звільнити і передати їй дачний будинок і земельну ділянку. Позовні вимоги мотивував тим, що угода від 14 березня 2008 року про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року укладена з порушенням ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 228 ЦК України, спрямована на протиправне позбавлення позивачки належного їй майна і є такою, що порушує публічний порядок.

Ухвалою Перечинського районного суду від 22 липня 2010 року до участі у справі в якості відповідача залучено ОСОБА_12 і в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів залучено відділ Держкомзему в Перечинському районі.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, при цьому посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_8 ОСОБА_14 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що його довіритель позовні вимоги визнає, оскільки правочин здійснений внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, а також на підставі того, що приватний нотаріус ОСОБА_13 не розяснив відповідачу чим мотивована його заява від 18 лютого 2006 року про придбання обєктів нерухомості за власні кошти. Просив справу розглянути без участі відповідача ОСОБА_8 і представника.

Представник відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ОСОБА_2, а також представники третіх сторін: Районного комунального підприємства „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради ОСОБА_3 та відділу Держкомзему у Перечинському районі ОСОБА_4 позов не визнали і просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що відповідачі у спірних угодах діяли в рамках Закону і такими діями права позивачки не були порушені.

Приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 в судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, однак суд розглядає спір по суті у його відсутності.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що 18 лютого 2006 року відповідач ОСОБА_8 дорученням, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 805 уповноважив ОСОБА_9 представляти його інтереси з питань придбання спірного нерухомого майна.

При цьому ОСОБА_8 подав нотаріусу заяву, зареєстровану в реєстрі за № 804 від 18 лютого 2006 року, про те, що в шлюбі і шлюбних стосунках не перебуває, нерухоме майно набуває за власні кошти.

Шлюб між позивачкою ОСОБА_5 і відповідачем ОСОБА_8 був зареєстрований 04 березня 2006 року.

09 червня 2006 року між відповідачами ОСОБА_6 і ОСОБА_8 в особі ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки і дачного будинку.

16 лютого 2008 року відповідач ОСОБА_8 довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 907 уповноважив відповідача ОСОБА_9 на представлення його інтересів з питань розірвання угод щодо придбання спірного майна на власний розсуд, при цьому зазначивши, що воно є його особистою приватною власністю і права користування зазначеним будинком у малолітніх, неповнолітніх і третіх осіб відсутні.

Довіреністю від 23 лютого 2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстром № 1041 відповідач ОСОБА_6 уповноважив відповідача ОСОБА_7 на розірвання зазначеного договору.

14 березня 2008 року між представником ОСОБА_6 ОСОБА_7 і представником ОСОБА_8 ОСОБА_9 була укладена угода про розірвання договору купівлі-продажу земельної ділянки і дачного будинку від 09 червня 2006 року, посвідчена приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13 і зареєстрована в реєстрі за № 1497.

Таким чином, хоча договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09 червня 2006 року був укладений після реєстрації шлюбу між позивачкою ОСОБА_5 і відповідачем ОСОБА_8, однак, згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, є його особистою приватною власністю, і згода іншого з подружжя на розірвання такого договору не потрібна.

Крім того, представник позивачки не зміг надати доказів того, що відповідач ОСОБА_8, від імені якого діяв під час укладання договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_9, передав представнику кошти для купівлі саме в період часу з 04 березня 2006 року до 09 червня 2006 року, тобто під час перебування у шлюбі, а не під час підписання нотаріально завірених довіреності і заяви 18 лютого 2010 року.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, а відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації.

Інвентарна справа на дачний будинок за адресою с. Лумшори Перечинського району, вул. Лугова, 34, надана РКП „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради, інформації про реєстрацію права власності не нерухоме майно на прізвище ОСОБА_8 не містить.

Інформація про те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був оформлений і пройшов державну реєстрацію на прізвище ОСОБА_8 також відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01 липня 2004 року із змінами, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону, право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно означає, що державою Україна таке право не визнано, а, отже, відсутнє.

Таким чином, відповідач ОСОБА_8 не набув права власності на нерухоме майно, а тому посилання позивачки на те, що у зв'язку із розірванням договору купівлі-продажу вона протиправно була позбавлена права власності на нерухоме майно не відповідає матеріалам справи, оскільки таке право і не виникало.

Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку, вона призначена для ведення особистого селянського господарства.

Позивачка ОСОБА_5 є громадянкою ОСОБА_15, а у відповідності до ч. 2 ст. 33 Земельного кодексу України, іноземні громадяни можуть мати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на умовах оренди, тому позовні вимоги щодо визнання за нею права на володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою не підлягають до задоволення.

Також визнання права власності на дачний будинок і земельну ділянку за позивачкою суперечить п. 3.3. Договору про визначення правового режиму майна подружжя від 09 вересня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_8, згідно якого майно, придбане кожним з них за час шлюбу, але за кошти, які належали кожному з них особисто є приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 214 ч. 1 п. 3, 4, 5 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:...3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Як вбачається із заявленого позивачкою позову, така просить визнати угоду від 14 березня 2008 року про розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року нікчемною і застосувати наслідки нікчемного правочину та визнати недійсними наступні договори купівлі-продажу нерухомого майна, визнати за нею право на володіння, користування і розпорядження дачним будинком і земельною ділянкою і зобовязати відповідача ОСОБА_12 звільнити і передати їй дачний будинок і земельну ділянку, мотивуючи позовні вимоги тим, що угода від 14 березня 2008 року укладена з порушенням ч. 3 ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 228 ЦК України, спрямована на протиправне позбавлення позивачки належного їй майна і є такою, що порушує публічний порядок.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що із встановлених обставин випливають правовідносини, які врегульовані п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, ст. ст. 238, 239 і ч. 4 ст. 334 ЦК України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 ст. 33 і ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, оскільки відповідач ОСОБА_8 не є набувачем права власності на спірне нерухоме майно, а його представник ОСОБА_9 був уповноважений на розірвання договору купівлі-продажу від 09 червня 2006 року і не вийшов за межі наданих повноважень.

Отже, з огляду на вищенаведене, позивачка і її представник у судовому засіданні не довели обставин, які вважали підставою для задоволення своїх позовних вимог, а тому суд вважає, позов необгрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, ст. ст. 238, 239 і ч. 4 ст. 334 ЦК України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 2 ст. 33 і ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Міклоша, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Районне комунальне підприємство „Бюро технічної інвентаризації Перечинської районної ради, приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_13, відділ Держкомзему у Перечинському районі про визнання нікчемною угоди про розірвання договору купівлі-продажу, застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку та земельної ділянки, визнання права позивачки на володіння, користування і розпорядження дачним будинком та земельною ділянкою та зобовязання відповідача звільнити і передати позивачці дачний будинок і земельну ділянку - відмовити.

Заходи забезпечення позову (накладання арешту), вжиті ухвалою Перечинського районного суду від 22 липня 2010 року, після набрання рішенням законної сили скасувати.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Головуючий: Амарович В. П.