Справа №22-ц-4611/10 Суддя-доповідач - Маслов
УХВАЛА

26 жовтня 2010 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області у складі:

головуючого Маслова В.О.,

суддів Криворотенка В.І., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2010 року про виділ частки боржника в спільному майні

у справі за поданням державного виконавця Зарічного Відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції ОСОБА_2 про виділ частки боржника в спільному майні,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2010 року на задоволення подання державного виконавця Зарічного ВДВС Сумського МУЮ ОСОБА_2 виділено ? частку боржника ОСОБА_1 у спільній сумісній власності в квартирі АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи і перевіривши ухвалу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 жовтня 2007 року на задоволення позовних вимог ОСОБА_3 стягнуто з ПП ОСОБА_1 на користь позивачки 5518 грн. та 87 грн. на відшкодування судових витрат (а. с. 29-31).

Постановою №20 від 06 листопада 2007 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню вказаного вище рішення (а. с. 2).

У звязку з тим, що боржник добровільно борг не сплатив, 02 лютого 2009 року державний виконавець ухвалив постанову про розшук майна боржника: автомобіля марки ОСОБА_4, держ. номер НОМЕР_1 (а. с. 4).

З копії довідки КП «Сумське МБТІ», яка є на а. с. 3, вбачається, що ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

У відповідності з ч. 8 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

За таких обставин, ухвала місцевого суду про виділ частки боржника в спільному майні є такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, оскільки апелянт у добровільному порядку не виконує рішення суду від 02 жовтня 2007 року.

Посилання апелянта на те, що суд повинен був відкласти розгляд справи, призначеної на 22 жовтня 2010 року, оскільки ним була подана відповідна заява, в якій вказувалося причиною відкладення його хвороба, є необґрунтованими, оскільки всупереч ст. 60 ЦПК України заявник не додав до цієї заяви доказів на підтвердження поважності своєї відсутності в судовому засіданні.

Боржник ОСОБА_1 визнає, що заяву про відкладення розгляду справи 22 вересня 2010 року принесла в місцевий суд його дружина. Чинний Цивільно-процесуальний кодекс України не вимагає обовязкової особистої участі боржника у розгляді справи, за винятком випадку, коли суд це визнає за необхідне. Отже, інтереси ОСОБА_1 у судовому засіданні могла представляти його дружина, маючи для цього довіреність.

Окрім цього, дане подання Державної виконавчої служби знаходилося на розгляді місцевого суду з 18 січня 2010 року. Справа призначалася до розгляду на 18 лютого,

03 березня, 02 та 29 квітня, 08 червня, 19 липня та 22 вересня 2010 року. Про ці судові засідання боржник ОСОБА_1 знав, у деяких приймав участь, а отже мав реальну можливість надати суду докази на спростовування подання державного виконавця. Однак таких доказів він не надав ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Даною ухвалою суд першої інстанції тільки визначив частку боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Суд не визначав реальну долю цієї частки, яка належить боржнику і яка буде визначатись державним виконавцем, стягувачем разом з іншими заінтересованими особами.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують.

За таких обставин ухвала про виділ частки боржника в спільному майні в даній справі є законною.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 22 вересня 2010 року про виділ частки боржника в спільному майні в даній справі залишити без змін.

Ухвали місцевого і апеляційного судів набрали законної сили, але можуть бути оскаржені в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -