АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: судді Юхименка А.Г.,

суддів: Бакуса В.Я., Зубарєвої К.П.,

при секретарі: Гуняк О.Я.,

з участю: представника ДП «Чорнобильсервіс» ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Чорнобильсервіс» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП «Чорнобильсервіс» про визнання дій неправомірними, зміну формулювання причин звільнення з роботи, зобовязання до вчинення дій, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

встановила:

оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року вказаний вище позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано дії ДП «Чорнобильсервіс» щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_3 за весь час відпустки, згідно наказу №44/1 від 27.03.2008 року, - неправомірними та такими, що порушують вимоги законодавства про працю та умов колективного договору.

Визнано неправильним формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи: «відповідно до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі», вказаного в наказі ДП «Чорннобильсервіс» №319-ос від 19.08.2008 року.

Визнано неправомірними дії ДП «Чорнобильсервіс» щодо зазначення в наказі №319-ос від 19.08.2008 року формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи: «відповідно до ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, у звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі».

Змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи в наказі №310-ос від 19.08. 2008 року та зазначено причину звільнення ОСОБА_2 з посади заступника генерального директора з організаційно-управлінських питань ДП «Чорнобильсервіс» з 25 липня 2008 року, за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, у звязку з невиконанням ДП «Чорнобильсервіс» законодавства про працю та умов колективного договору.

Зобовязано ДП «Чорнобильсервіс» внести відповідні зміни в частині формулювання причин звільнення до запису № 18 в трудовій книжці ОСОБА_2

Стягнуто з ДП «Чорнобильсервіс» на користь ОСОБА_2 12 533 грн. 70 коп. вихідної допомоги, 60 747 грн. 40 коп. за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.08.2008 року по 06.11.2009 року, 24 грн. 50 коп. сплачених судових витрат та стягнуто з ДП «Чорнобильсервіс» 732 грн. 81 коп. в дохід держави.

Рішення суду оскаржило ДП «Чорнобильсервіс», просить його скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що судом при вирішенні справи невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не повно зясовано обставини, що мають значення для справи. Так, апелянт зазначає, що заробітну плату та інші платежі підприємство здійснює в електронному режимі один раз на місяць при надходженні коштів з Управління Державного казначейства Іванківського району Київської області, оскільки підприємство отримує бюджетні кошти через розпорядника бюджетних коштів. А відтак, затримка в виплаті заробітної плати за час відпустки виникла через несвоєчасно перераховані кошти підприємству розпорядником бюджетних коштів. Друга частина заробітної плати за час відпустки, що виплачується відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови КМУ від 20.05.2005 року № 936 «Про затвердження порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, повязаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», теж була виплачена із запізненням, оскільки виплачена після надходження коштів на рахунок підприємства від Управління праці і соціального захисту населення Іванківського району Київської області, за рахунок яких і виплачується ця частина заробітної плати. А відтак вини підприємства у затримці грошових виплат немає. Крім того, апелянт зазначає, що позивач систематично допускав порушення трудової дисципліни, за час роботи неодноразово перебував у відпустці і жодного разу не звертався до керівництва підприємства з претензіями про затримку виплати заробітної плати за час відпустки та не оскаржував дії підприємства до суду. А відтак, у підприємства виникають сумніви стосовно дійсних мотивів звільнення позивача з роботи за ч.3 ст.38 КЗпП України, а дії відповідача свідчать про корисні мотиви отримання додаткових коштів від підприємства.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомив.

У відповідності до ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності особи, яка не з`явилася.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу - представника ДП «Чорнобильсервіс» ОСОБА_1, на підтримання апеляційної скарги, проаналізувавши обставини та матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, з урахуванням вимог КЗпП у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до вимог ст.21 КЗпП трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Встановлено, що позивач працював у відповідача з 12 липня 2007 року, а у відповідності до наказу №384-ос від 01.11.2007 року заступником генерального директора з організаційно-управлінських питань.

Наказом № 44/1 від 27.03.2008 року позивачу, на підставі його заяви, з 31 березня 2008 року надано щорічну відпустку на 49 календарних дів. Щорічна відпустка переривалась внаслідок хвороби позивача і останній раз була перенесена до 25 липня 2008 року.

Заробітна плата за відпустку позивачу була перерахована відповідачем в порушення вимог трудового законодавства щодо строку її виплати і лише частинами 24.04. та 15.05.2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання дій відповідача неправомірними щодо несвоєчасної виплати заробітної плати ОСОБА_3 за весь час відпустки суд прийшов до обґрунтованого висновку, що такі є неправомірними та такими, що порушують вимоги законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати таких у строки, передбачені КЗпП та колективним договором.

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не заперечувались відповідачем. Крім того, з представлених відповідачем виписок з рахунків та наказу відповідача №74 від 02.04.2008 року (а.с.95) вбачається, що кошти для проведення зазначених виплат у відповідача були однак виплати проводились з порушенням законодавства з вини відповідача, що неодноразово знаходило своє підтвердження під час перевірки підприємства як з боку Припятської спеціальної прокуратури, яка вносила приписи про усунення порушень вимог трудового законодавства з питань оплати праці, так і Територіальної державної інспекції праці у Київській області.

У звязку з невиконанням відповідачем законодавства про працю та умов колективного договору позивач 22 квітня 2008 року подав відповідачу заяву про розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст.38 КЗпП з останнього дня його перебування у відпустці (25.07.2008 р.) з виплатою вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП (а.с.124).

Однак, як встановлено судом, відповідач звільнив позивача на підставі ст.38 КЗпП, за власним бажанням, із зазначенням такого формулювання: «у звязку з відсутністю на підприємстві будь-яких достовірних даних про причини відсутності на роботі, звільнити ОСОБА_2 з роботи 25 липня 2008 року, останнім днем щорічної відпустки, відповідно до статті 38 КЗпП України, за власним бажанням».

З врахуванням зазначеного і встановленого у судовому засіданні районним судом вірно визнано неправильним формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи, вказаного в наказі ДП «Чорннобильсервіс» №319-ос від 19.08.2008 року, та визнано неправомірними дії ДП «Чорнобильсервіс» щодо зазначення в цьому наказі формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи. А тому суд вірно задовольнив вимоги позивача щодо зміни формулювання причин звільнення з роботи в наказі №310-ос від 19.08. 2008 року відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, у звязку з невиконанням ДП «Чорнобильсервіс» законодавства про працю та умов колективного договору і зобовязав ДП «Чорнобильсервіс» внести відповідні зміни в трудовій книжці ОСОБА_2, а відтак правомірно стягнув з відповідача вихідну допомогу, яку позивач просив виплатити у звязку із розірванням трудового договору.

В той же час, колегія судів приходить до висновку, що стягуючи з відповідача 60 747 грн. 40 коп. за затримку розрахунку при звільнені за період з 20.08.2008 року по 06.11.2009 року, районний суд не врахував того, що при звільненні позивача за ст. 38 КЗпП підприємство здійснило з позивачем розрахунок та виплатило суми, що належали йому на той час, а право на виплату вихідної допомоги, передбаченої ст.44 КЗпП, виникло у позивача лише на підставі рішення суду, оскільки існував спір щодо підстав розірвання договору. А відтак з цього числа і виникло у позивача право на отримання такої виплати. А тому, за таких обставин, підстав для стягнення коштів з ДП «Чорнобильсервіс» за затримку розрахунку при звільненні позивача нема. Тому в цій частині рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволені позову в цій частині.

У відповідності до ч.2 ст.314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ч.2 ст. 314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу Державного підприємства «Чорнобильсервіс» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2010 року в частині стягнення з ДП «Чорнобильсервіс» на користь ОСОБА_2 60 747 грн. 40 коп. за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.08.2008 року по 06.11.2099 року скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Юхименко А.Г.

Судді: Бакус В.Я.

ОСОБА_4