УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2010 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Богонюка М.Я.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина A.B.

при секретарі - Качмар М.Я.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та Товариства з обмеженою відповідальністю«Рось-ТТ» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2010 року,-

встановила:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, визнано удаваним правочином договір позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 01.10.2008 року про отримання останнім грошових коштів у борг.

Рішення оскаржили ОСОБА_1 та ТОВ «Рось-TT», просять його скасувати в частині визнання правочину удаваним і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги. Зазначають, що суд невірно встановив обставини справи унаслідок упередженості та неналежної оцінки доказів, зокрема щодо спроможності ОСОБА_1 мати кошти для позики, щодо надлишкової вартості майна, отриманого ОСОБА_3 при виході із підприємства стосовно його частки у статутному фонді; про написання розписки самим ОСОБА_3 і повернення ним частини боргу на виконання зобов'язань позики. Крім цього апелянти зазначають, що суд не вказав, який правочин сторони приховали, не навів доказів існування такого договору із ОСОБА_3 Домовленості між сторонами, які суд вважав досягнутою, не могло бути, так як їх зміст відноситься до виключної компетенції загальних зборів засновників Товариства. До того ж, суб'єктний склад оспорюваного правочину відрізняється від суб'єктного складу прихованого правочину.

Апелянти посилаються і на порушення норм матеріального права, оскільки суд в порушення вимог ст. 1051 ЦК України, обґрунтовував рішення показаннями свідків, до того ж, зацікавленими у результатах справи; не застосував ст. 1047 ЦК України, який свідчить саме про позику грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 і представника ТОВ «Рось-TT» на підтримання доводів скарги, ОСОБА_3 і його представника на їх заперечення, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, а відтак рішення суду слід залишити без змін з огляду на такі мотиви.

Всупереч доводів апеляційних скарг суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме: станом на момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 і ОСОБА_3 були учасниками ТОВ «Рось-TT», із складу якого останній мав намір вийти та отримати свою частку у статутному (складеному) капіталі в натуральній формі майном. Так як частину майна, нежитлове приміщення вул. Грушевського, 16 у м. Львові, поділити без втрати його призначення не бу- мо можливо, а спільне володіння і користування ним виключалось унаслідок недовірливих між ними відносин, 01.10.2008 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 домовились -зо перехід до останнього права власності на дане приміщення, а ОСОБА_3 до засідання загальних зборів учасників Товариства, яке мало відбутись на наступний день, передасть ОСОБА_1 компенсує різницю у вартості приміщення у сумі 300000 доларів США. Для спрощення формальності їх угоди ОСОБА_3 на пропозицію ОСОБА_1 написав розписку про позику у неї даної суми до 21.10.2008 року. На виконання даної домовленості ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 у той же день 100000 доларів США, і, не зумівши залучити до 02.10.2008 року ще 200000 доларів США, погодив з відповідачкою про передачу їй інші нежитлові приміщення на дану суму. У той же дань відбулись загальні збори учасників Товариства, які ухвалили рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про вихід з Товариства і виплати його частки у статутному (складеному) капіталі в натуральній формі майном (у пропорціях, погоджених між ОСОБА_1 та ОСОБА_3І.).

Доводи апелянтів про те, що домовленість між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не могли відбуватись, оскільки такі дії відносяться до виключної компетенції загальних зборів Товариства, спростовуються матеріалами справи і фактичними обставинами справи.

Так, інші учасники Товариства окрім позивача та відповідача є міноритар- ними і фактично не впливають на управління Товариством. Посилання апелянтів на істотність частки у статутному фонді ОСОБА_1Ю, і його можливість впливати на управління Товариством колегія суддів також визнає цей аргумент формальним, оскільки участь в управлінні Товариством фактично здійснювали ОСОБА_1 і ОСОБА_6 До того ж, зазначений розмір частки ОСОБА_7 збільшився за рахунок ОСОБА_1, а сама відповідачка практично весь час була керівником цього Товариства.

Суд першої інстанції зробив правильний висновок про безгрошовість договору.

Такий висновок зроблено як на підставі фактичних обставин справи, так і на підставі належним чином здобутих та оцінених доказів, у тому числі показань свідків. Посилання апелянтів на їх упередженість є голослівним, натомість суд належним чином роз'яснив їм права та обов'язки, свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання.

Натомість відповідач не надала суду першої інстанції доказів і не змогла пояснити також суду апеляційної інстанції про спроможність мати таку суму для позики. Її пояснення в цій частині є нелогічними і голослівними, до того ж суперечливими, зокрема: ОСОБА_1 зазначала, що дану суму вона заощаджувала готівкою протягом тривалого часу, разом із цим заявила, що ОСОБА_3 прийнятий в учасники як інвестор із-за фінансової скрути Товариства; для забезпечення позики ОСОБА_8 300000 доларів США обмежилась лише його розпискою із-за довіри до нього, одночасно в інших поясненнях (які стосувались періоду надання позики) стверджувала про недовірливі із ним відносини; позику вона надавала для проведення ОСОБА_3 будівництва, проте лише на 21 день (що об'єктивно неможливо освоїти цю суму за такий короткий строк).

Доводи апелянтів про те, що суд не неправильно застосував ст.ст. 218, 1047, 1051 ЦК України не ґрунтуються на законі.

Так, ОСОБА_3 не оспорює договір позики з підстав, передбачених даними нормами, а заперечує спрямованість дій з відповідачкою на набуття, зміну чи припинення цивільних прав і обов'язків щодо позики 300000 доларів США. Посилається на удаваність цього правочину, яким приховувався інший правочин.

Отже, суд обґрунтовував рішення на показаннях свідків не для підтвердження пояснень ОСОБА_9, що грошові кошти не передавались йому ОСОБА_1 на виконання договору позики, а зазначав у рішенні як доказ відсутності такого правочину.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність його висновків, то апеляційні скарги слід відхилити, а рішення залишити без змін.

Керуючись ч.І ст. 307, ст.ст. 308, 317 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю«Рось-ТТ» відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: