Справа №22-ц-4456/10 Суддя-доповідач - Смирнова
УХВАЛА

21 жовтня 2010 року м.Суми

колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого Смирнової Т.В.,

суддів Ведмедь Н.І., Гагіна М.В.,

з участю секретаря судового засідання Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного АТ КБ «Володимирський»

про порушення прав споживачів, невиконання договірних зобовязань, стягнення моральної шкоди, пені, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив зобовязати відповідача повернути суму вкладів з нарахованими процентами, стягнути моральну шкоду, судові витрати, 3% річних та інфляційні збитки. Свої вимоги мотивував тим, що 18.06.2008 року, 04.07.2008 року, 03.10.2008 року між ним та відповідачем були укладені договори банківського вкладу в національній валюті з щомісячною виплатою процентів, однак відповідач не виконав свої зобовязання по вказаному договору, не повернув суму вкладу та нараховані відсотки у встановлений строк, такими діями відповідача йому нанесена моральна шкода, що полягає в погіршенні стану здоровя.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Зобовязано Публічне АТ КБ «Володимирський» повернути ОСОБА_1 депозитний вклад за договором «Пенсійний +» № 16-980/08/195 від 18.06.2008 року з нарахованими відсотками.

Зобовязано Публічне АТ КБ «Володимирський» повернути ОСОБА_1 депозитний вклад за договором «Пенсійний +» № 16-980/08/207 від 04.07.2008 року з нарахованими відсотками.

Зобовязано Публічне АТ КБ «Володимирський» повернути ОСОБА_1 депозитний вклад за договором «Пенсійний +» № 16-980/08/333 від 03.10.2008 року з нарахованими відсотками та 30 грн. витрат на ІТЗ.

В інших вимогах позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків у розмірі 4046 грн. 97 коп., 1646 грн. 30 коп. матеріальної шкоди вартість лікування, та 10000 грн. моральної шкоди, постановити нове рішення, яким задовольнити вказані вимоги.

Зазначає, що посилання суду на обставину, що договором не передбачено сплати за прострочення виконання грошового зобовязання суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми, є помилковими, оскільки вказана норма встановлена законом і підлягає виконанню. Крім того суд безпідставно відмовив йому у стягненні матеріальної шкоди повязаної з витратами на лікування, погіршення стану здоровя саме після відмови відповідача від повернення депозитних вкладів підтверджується випискою з протоколу № 136 від 22.07.2009 року ЛКК КУ «Сумська міська поліклініка № 3».

Вивчивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, підтримавшого скаргу, заперечення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції сторонами було укладено 3 договори банківського вкладу «Пенсійний +» в національній валюті:

18.06.2008 року в сумі 15100 грн.;

04.07.2008 року в сумі 15000 грн.;

03.10.2008 року в сумі 20060 грн.

Рішенням суду відповідача зобовязано повернути вкладнику ОСОБА_1 всі 3 депозитних вклади за зазначеними договорами з нарахуванням відсотків і в цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення за пенсійними вкладами 3% річних та інфляційних збитків суд виходив з того, що умовами договорів це не непередбачено та на час виникнення спірних відносин діяв мораторій.

Проте з такими висновками судового рішення погодитися неможна.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки можуть виникати не лише з договорів, а і з інших підстав, в тому числі і з актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний Кодекс України.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Прострочення банком виплати позивачу коштів за трьома депозитами, фактично визнається відповідачем, проте він вважає, що за період з 17.07.2009 року до 16.01.2010 року стягнення інфляційних збитків та 3% річних не повинно проводитися з тих підстав, що в зазначеному періоді діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Проте з доводами відповідача та висновками судового рішення в цій частині погодитися не можна, оскільки в даному випадку йдеться про відповідальність за порушення грошового зобовязання, це не є неустойкою (штраф, пеня) за змістом ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до якої застосовувався мораторій, отже відповідач повинен за порушення грошового зобовязання провести виплати, встановлені у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За даними трьома депозитними договорами розмір 3% річних та інфляційних збитків вірно визначено позивачем у наданих ним розрахунках (а.с.79-81) та складає загальну суму 4046 грн. 97 коп.

Відповідач з цими розрахунками погоджується, але заперечує проти часткового стягнення зазначених коштів внаслідок дії мораторію, згоден на стягнення 1135грн. 34 коп., з чим колегія суддів не погоджується за наведених підстав.

Оскільки, при вирішенні спору щодо стягнення 3% річних та інфляційних збитків суд першої інстанції допустив неправильне застосування матеріального закону, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення вимог.

Щодо інших доводів апеляційної скарги про стягнення моральної та матеріальної шкоди, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Між сторонами виник спір з приводу виконання договірного зобовязання, та договором не передбачено можливість стягнення моральної шкоди.

Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено можливість стягнення моральної шкоди заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, роботою, послугою у випадках, передбачених законодавством.

Позивачем не було надано відповідних доказів з цих вимог, в тому числі щодо розміру шкоди.

Також не було в суду підстав для стягнення з відповідача коштів на лікування позивача, як відшкодування шкоди, оскільки не доведено, що ішемічна хвороба серця та артеріальна гіпертензія, на які хворіє позивач, виникли та загострюються внаслідок неправомірних дій відповідача.

За зазначених підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючи ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2010 року в даній справі скасувати в частині відмови в позові щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних.

Позов в цій частині задовольнити та стягнути з Публічного АТ КБ «Володимирський» на користь ОСОБА_1 4046 грн. 97 коп. інфляційних збитків та 3% річних.

В іншому рішення суду залишити без зміни.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Верховного Суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді