Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-2376/10 Головуючий у 1-й інст. Якухно
Категорія 19 Доповідач Миніч Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2010 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового ОСОБА_2,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Овруцького районного суду від 29 липня 2010 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У травні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив. Просив зобов"язати відповідача повернути йому борг в розмірі 6855 долларів США, а в разі неможливості повернення боргу у іноземній валюті стягнути з останнього 55167,06 грн. боргу та 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався на те, що він співпрацював з фірмою відповідача та поставляв йому комплектуючі матеріали до комп"ютерів. За партію таких матеріалів, поставлену ним у вересні 2008 року, відповідач не розрахувався. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду.

Рішенням Овруцького районного суду від 29 липня 2010 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 8034 грн. 25 коп. та 120 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про повне задоволення його вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, вважає, що суд мав взяти до уваги пояснення відповідача, дані ним в міліції під час проведення перевірки. На думку апелянта, суд зробив неправильний розрахунок суми боргу, а саме, безпідставно відрахував 8 00 долларів США, які повернуті значно раніше.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку борг утворився внаслідок невиконання умов договору купівлі-продажу, укладеного між фізичною особою (продавцем) та приватним підприємцем (покупцем).

Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилався на те, що борг утворився внаслідок неоплати відповідачем поставлених йому товарів.

На підтвердження існування між ними договірних відносин позивач посилався на накладні від 10,15 та 19 вересня 2008 року, що містяться у відмовному матеріалі Овруцького РВ УМВС № 87 9 за результатами перевірки заяви ОСОБА_3

Із змісту зазначених накладних вбачається, що приватний підприємець ОСОБА_3 0.В. поставляв приватному підприємцю ОСОБА_4 комплектуючі матеріали до комп'ютерної техніки. Крім того, в накладних зазначені банківські реквізити ПП ОСОБА_3 та номер свідоцтва 307415.

За вказаним номером позивачеві видано свідоцтво про державну реєстрацію його як фізичної особи - підприємця (а.с.22).

Зазначення в накладних дати укладення договору 10,15 та 19 вересня 2008 року не відповідає дійсності, оскільки це спростовується зазначенням банківських реквізитів рахунку ПП ОСОБА_3 та номера свідоцтва про державну реєстрацію його як підприємця, виданого в листопаді 2008 року. Тобто, укладення договору не могло передувати видачі вказаного свідоцтва.

Наведене свідчить про те, що між сторонами існували договірні відносини щодо поставки товарів, оскільки позивач (постачальник) приватний підприємець, а отримані відповідачем товари використовувалися ним саме для здійснення підприємницької діяльності.

Крім того, обгрунтування позивачем своїх вимог із застосуванням термінів „співпраця", „постачання" свідчить про існування в даному випадку відносин суб"єктів господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.712 ЦК за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов"язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов"язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, позивач не надав доказів на підтвердження належності йому, як фізичній особі такої великої кількості комплектуючих матеріалів до комп"ютерів, що відповідно до ст.ст.655,656,658 ЦК могло б свідчити про укладення договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст.1 ГПК громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб"єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, даний спір суду загальної юрисдикції не підвідомчий, а підлягає розгляду в господарському суді.

Проте суд першої інстанції на це уваги не звернув.

За наведених обставин та відповідно до ст.ст.205,310 ЦПК оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

У зв"язку з цим слід роз"яснити позивачеві його право на звернення за вирішенням даного спору до господарського суду.

На підставі викладеного і керуючись ст. 1 ГПК України, ст.ст.209,п.1ч.1 ст.205,206,307,310,313-315 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Овруцького районного суду від 29 липня 2010 року скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди.

Роз"яснити ОСОБА_5 його право звернутися з позовом до господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Судді