Справа № 2-4237/10
Провадження № 2-4237/10
РІШЕННЯ

Іменем України

20.08.2010 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді: Притуляк І.О.

при секретарі: Будикіній А.Л.

за участю представника позивача ОСОБА_1; представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві цивільну справу за позовом: ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики у розмірі 45514,23 грн., з яких 39744 грн. сума основного боргу; 2941,06 грн. збитки від інфляції; 2829 грн. проценти за користування позикою; а також судових витрат у розмірі 575,14 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю. Позивач суду пояснив, що 08 липня 2009 року, він уклав з ОСОБА_5 договір позики, за яким передав йому 39744 грн. про що було складено розписку. Згідно договору відповідач зобовязався повернути гроші у строк до 01.09.2009 року, однак до теперішнього часу відповідач умов договору позики не виконав.

У судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. При цьому відповідач суду пояснив, що грошей від позивача не отримував, а вказану розписку написав під психологічним тиском та внаслідок погроз ОСОБА_3, у якого працював в якості водія - експедитора

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Так судом встановлено, що 08 липня 2009 року між сторонами було укладено договір позики. За яким ОСОБА_4 взяв у борг у ОСОБА_3 39744 грн., які зобовязався повернути у строк до 01.09.2009 року. Про що відповідач власноручно написав розписку.

Згідно ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст..1047 ЦК України для договору позики на зазначену суму передбачена обовязкова письмова форма. Підтвердженням укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника, яка посвідчує факт передачі йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином суд вважає факт підписання ОСОБА_4 розписки доказом отримання ним від позивача позики в сумі 39744 грн.

При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що розписку було ним написано під психологічним тиском та внаслідок погроз ОСОБА_3, оскільки, відповідачем не надано належних та допустимих доказів цього.

Крім цього, ст..1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, або на підставах, що договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Однак зазначений договір ОСОБА_4 оспорений не був.

У відповідності до ст..1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем), у строк та порядку передбаченими договором.

На теперішній час умови договору відповідачем не виконано, про що свідчить оригінал розписки, наданий ОСОБА_3 суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_4 суми основного боргу по розписці від 08.07.2009 року у розмірі 39744 грн. обґрунтовані та підлягаючі задоволенню.

Що стосується вимог позивача стосовно стягнення з відповідача у відповідності до ст..625 ЦК України індексацію суми боргу у розмірі 2941,06 грн., та у відповідності до ст..1048 ЦК України 2829,17 грн., процентів за користування позикою Суд вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Так як у відповідності до ст..213 ЦПК України, при постановлені рішення, суд зясовує обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

У відповідності до ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, не було надано судові доказів, на підставі яких ним було здійснено розрахунок вищезазначених сум, клопотання стосовно витребування доказів представником позивача у судовому засіданні не заявлялось.

На підставі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по оплаті держмита у сумі 397,44 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 1046, 1049 ЦК України, ст..ст.. 5, 8, 10, 11, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 39744 грн.; та судові витрати у розмірі 517,44 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10 днів з моменту винесення та може бути оскаржене апеляційного суду Миколаївської обалсті у строк та порядку передбаченими ст..ст.294, 296 ЦПК України.

СУДДЯ: І.О.ПРИТУЛЯК