Справа №2-5238/10 22.12.2010 22.12.2010 22.12.2010
Провадження №22ц-8897/10
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Вовченко Г.Ю.,

суддів Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання: Єфіменко О.М.,

за участі позивача та відповідача,

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 Гівійовича

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2010 р., ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Гівійовича про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 р. ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 Гівійовича про стягнення боргу за договором позики.

Позивач зазначала, що вона та її брат ОСОБА_3 являлися співвласниками квартири АДРЕСА_1. 12 квітня 2008 року вони продали вказану квартиру ОСОБА_4 за суму еквівалентну 55 000 доларів США. При оформленні вказаного договору купівлі-продажу вони як покупці гроші не отримували, так як за домовленістю з ОСОБА_4 останній повинен був придбати для неї та брата дві квартири, які по ціні були рівнозначні проданій квартирі. На виконання цієї домовленості відповідач 7 квітня 2008 р. придбав для неї квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становила суму еквівалентну 35000 доларам США. Проте придбати ще одну квартиру для брата відмовився. У звязку з чим 28 липня 2008 р. надав їй розписку про наявність боргу у сумі еквівалентній 10000 доларам США. У жовтні 2008 р. ОСОБА_4 повернув їй частину боргу у сумі еквівалентній 900 доларам США.

Проте залишок боргу відповідач відмовляється повернути.

Посилаючись на наведені обставини, позивачка просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 71799 грн. боргу за договором позики, що еквівалентно 9100 доларам США.

Рішенням Заводського районного суду від 01 листопада 2010 р. позов ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати позикодавцем за даним договором позики ОСОБА_5 та стягнути на користь останнього 900 доларів США, сплачені позивачці. Відповідач посилається на те, що суд не з`ясував суттєві обставини справи щодо наявності у нього боргу перед позивачкою та в порушення вимог цивільно-процесуального права не залучив до участі у справі ОСОБА_5, перед яким він має зобовязання про повернення боргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач та її брат ОСОБА_3 являлися співвласниками 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1. 12 квітня 2008 р. вони в нотаріальному порядку продали вказану квартиру ОСОБА_4 за суму еквівалентну 55 000 доларів США. Проте при оформленні вказаного договору купівлі-продажу позивачка та ОСОБА_3 як покупці гроші не отримували, так як за домовленістю ОСОБА_4 останній повинен був придбати для позивача дві квартири, які по ціні були рівнозначні проданій квартирі. На виконання цієї домовленості відповідач 7 квітня 2008 р. придбав для позивачки квартиру АДРЕСА_2, вартість якої становила суму еквівалентну 35000 доларам США. Проте придбати ще одну квартиру відповідач відмовився. У звязку з чим 28 липня 2008 р. відповідач надав розписку про наявність боргу на користь позивачки у сумі еквівалентній 10000 доларам США. У жовтні 2008 р. ОСОБА_4 повернув позивачці в рахунок боргу 900 доларів США.

Встановивши наведені обставини, суд прийшов до правильного висновку, що зобовязання між сторонами, які виникли із договору купівлі-продажу житлового будинку, за згодою між ними замінені зобовязаннями за договором позики у формі, встановленій для цього виду договору. А оскільки відповідач порушив зобовязання щодо повернення боргу, то суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК обгрунтовано стягнув на користь позивача з відповідача 71799 грн. боргу за договором позики. При визначені суми боргу, яка стягнута на користь позивача, суд вірно виходив із встановленого Національним Банком України курсу вказаних іноземних валют до гривни на час розгляду справи.

Доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 не довела факт боргу за договором позики безпідставні, оскільки спростовуються змістом, підписаної їм письмової розписки.

Посилання ОСОБА_4 на те, що суд повинен був залучити до участі у справі ОСОБА_5, перед яким у нього (відповідача) є відповідні зобовязання, також не підлягають задоволенню, оскільки в суді першої інстанції таке клопотання не було заявлено, а обставини, на які він посилається, не були предметом розгляду при вирішенні даної справи.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням положень матеріального права і норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2010 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом 20 днів може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді