Апеляційний суд Житомирської області
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

«1» грудня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Трояновської Г,С., ОСОБА_1,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_2,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Черняхізського районного суду від 25 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - виконком Черняхівської селищної ради про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням зі зняттям з реєстраційного обліку,

встановив:

У травні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №20 по вул.Леніна,51-а у смт.Черняхів зі зняттям їх з реєстраційного обліку. При цьому посилалася на те, що відповідно до Закону України „Про прокуратуру" має право на позачергове забезпечення житлом. Оскільки виконком селищної ради не надає їй жиле приміщення, то вважала, що за рахунок квартири відповідачів, яка фактично є вільною, повинно бути відновлене її порушене право.

Рішенням Черняхівського районного суду від 25 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування квартирою №20 по вул.Леніна,51-а у смт.Черняхів внаслідок їх відсутності у даному жилому приміщенні понад встановлені законом строки без поважних причин. В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин справи. Зокрема, вважає, що підстав для визнання його та членів його родини такими, що втратили право на житло, не було, оскільки вони з поважних причин були відсутні у спірному жилому приміщенні. Суд не звернув уваги на ті обставини, що вони не втрачали інтересу до спірної квартири, оплачували комунальні послуги, у лютому 2010 року, тобто, до подання даного позову, звернулися до виконкому селищної ради з приводу приватизації зазначеного житла.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині вимог про зняття з реєстраційного обліку. Тому в цій частині законність рішення апеляційним судом не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка з 16 лютого 2009 року переведена з посади помічника прокурора Богунського району м.Житомира на посаду помічника прокурора Черняхівського району (а.с.109). На підставі рішення Черняхівської селищної ради № 146 від 29 жовтня 2009 року вона взята на квартирний облік та поставлена в чергу для позачергового одержання житла під №8 (а.с.110,111).

Задовольняючи вимоги позивачки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі своїми діями, які виражені в непроживанні без поважних причин у наданому їм жилому приміщенні, порушують її права як особи, що перебуває на обліку як така, що потребує поліпшення житлових умов.

Проте, з такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки зазначені позивачкою відповідачі не повинні відповідати за цим позовом, зважаючи на наступне.

Відповідач - це особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалася на існування у неї позачергового права на отримання житла, передбаченого Законом України „Про прокуратуру".

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги, що зазначеним Законом обов"язок позачергового надання благоустроєного житла прокурорам покладено на виконавчі комітети місцевих Рад (ст.49 Закону). Проте будь-які вимоги до цієї юридичної особи в даній справі не заявлені.

Суд також не врахував, що правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду регулюються Главою 2 Житлового Кодексу України. Зокрема, із змісту ст.61 ЖК випливає, що право пред"явити позов про визнання наймача та членів його сім"ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням надано саме наймодавцеві (житлово-експлуатаційній організації, а за її відсутності - підприємству, установі, організації).

Сам факт перебування позивачки на черзі для поліпшення житлових умов не свідчить про порушення її прав відповідачами та не є підставою для визнання останніх такими, що втратили право на житло.

За наведених обставин підстав для задоволення позову не було.

Тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст.309 ЦПК оскаржуване рішення суду в частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову в позові.

На підставі викладеного і керуючись ст.61 ЖК України, ст. 49 Закону України „Про рокуратуру", ст.ст.307,309,313,314,316 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволити частково.

Скасувати рішення Черняхівського районного суду від 25 жовтня 2010 року в частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - виконком Черняхівської селищної ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом> двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: Судді: