Справа № 22ц-3588 Головуючий в 1 інстанції: Волоско І.Р.
Категорія : 53 Доповідач : Павлишин О.Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2010 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мусіної Т.Г., Штефаніци Ю.Г.,

при секретарі Панчуку І.С.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ „Львівські автобусні заводи на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 березня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Львівські автобусні заводи (далі ТзОВ) та, посилаючись на порушення відповідачем строку розрахунку при звільненні, проведення розрахунку через виконавчу службу в червні 2009 року, просив на підставі ст.117 КЗпП України ухвалити рішення, яким стягнути в його користь середній заробіток в сумі 12911 грн. 11 коп.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Поновлено строк звернення до суду позвивачеві і стягнуто з віповідача на користь позивач 12911 грн. 11 коп. заборгованості по заробітній платі.

Рішення суду оскаржив представник відповідача. В скарзі стверджує про порушення судом норм матеріального права. Покликається, що позивач без поважних причин пропустив тримісячний строк звернення до суду. Вважає, що строк звернення до суду за вирішенням спору сплив 9.01.2009 року. Зазначає що вини відповідача у затримці виплати належних позивачеві сум немає, оскільки така викликана участю працівників у страйках, які на думку апелянта, є незаконними. Просить скасувати рішення та закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 щодо заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі перебував з відповідачем у трудових відносинах.

9.10.2008 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 січня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1 та на підставі ст.116 КЗпП України ухвалено стягнути з ТзОВ „Львівські автобусні заводи невиплачену йому при звільненні заробітну плату в сумі 6489 грн. 28 коп. (а.с.14)

10 липня 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ „Львівські автобусні заводи про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітку у звязку з затримкою термінів її виплати. (а.с.20)

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2009 року вказаний позов задоволено. Цим же рішенням задоволено заяву ОСОБА_1 та позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8707 грн. 59 коп. залишено без розгляду. (а.с.19)

Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Вирішуючи питання щодо причин пропуску строку звернення до суду за вирішенням спору, суд першої інстанції, враховуючи те, що ОСОБА_1 звертався 10.07.2009 року з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак суд цієї вимоги не вирішив, в звязку з чим позивач змушений повторно звернутись до суду, прийшов до висновку про поважність причини його пропуску. (а.с.27)

Однак з таким висновком суду погодитись не можна, так як він не грунтується на обставинах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата складається з основної і додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних і компенсаційних виплат.

Згідно з ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, визначений ст.117 КЗпП України, не є заробітною платою в розумінні ст.94 КЗпП України, та не входить до структури заробітної плати, встановленої ст.2 Закону України "Про оплату праці", тому положення ч.2 ст.233 КЗпП України, за якими у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, не поширюються на позови про стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні. В зв"язку з цим колегія суддів вважає, що на даний спір поширюється тримісячний строк звернення до суду.

Оскільки з дня ухвалення рішення про стягнення сум, належних при звільненні, тобто з 30 січня 2009 року, до дня звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні, тобто до 25 січня 2010 року, пройшло понад три місяці, ОСОБА_1 пропустив встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України строк звернення до суду.

Доказів про поважність причин пропуску строку позивач в суді першої інстанції не подав.

Зазначені обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.

Також суд першої інстанції не врахував, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27 листопада 2009 року задоволено заяву ОСОБА_1 та позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8707 грн. 59 коп. залишено без розгляду, а відтак безпідставно прийшов до висновку, що позивач змушений повторно звернутись з позовом, покликаючись на те, що ця вимога не розглядалась судом.

При цьому колегія суддів вважає, що саме лише недотримання судом процедури по вирішенню питання про залишення позову без розгляду шляхом постановлення ухвали, а вирішення в ухваленому рішенні, не може бути підставою для висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду за вирішенням спору.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Оскільки під час апеляційного розгляду справи встановлено невідповідність висновків суду обставинам справи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду за вирішення спору, доказів про поважність причин пропуску строку позивачем суду першої інстанції не подано, враховуючи те, що позивач раніше звертався з аналогічним позовом і подавав заяву про залишення позову без розгляду, колегія суддів вважає, що позивач не був позбавлений можливості звернутись до суду за вирішенням спору у встановлені законом строки, та пропустив строк звернення до суду без поважних причин, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в звязку з пропуском позивачем строку звернення до суду за вирішенням спору без поважних причин.

Враховуючи відсутність підстав для закриття провадження в справі, апеляційну скаргу слід задоволити частково.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.313, 316 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ „Львівські автобусні заводи задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 березня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ „Львівські автобусні заводи про стягнення 12911 грн. 11 коп. заборгованості по заробітній платі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3