Справа № 2-8583/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2010 р. Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Шестака О.І.

за участю секретаря Тріщук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

встановив:

21.05.2010 р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просила суд визнати відмову відповідача на тимчасовий виїзд за кордон їх спільної неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставною та дозволити позивачці без згоди батька тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України.

При цьому, в обґрунтування позову посилалась на те, що від фактичних шлюбно - сімейних відносин з відповідачем вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина проживає з позивачкою, яка її матеріально утримує та належним чином піклується про її стан здоров'я, фізичний, моральний, духовний розвиток. Дитина росте не в повній мірі здоровою, часто та довго хворіє та має захворювання - атопічний дерматит. Лікарі ретельно рекомендують вивозити дитину за город на весь літній період. Стан її здоров'я підтверджується медичною довідкою та історією розвитку дитини, які є в матеріалах справи. Батько дитини неодноразово говорив, що не має матеріальних можливостей на стільки вільного часу, щоб оздоровити дитину за містом. Вона мала намір влітку 2010 року разом з донькою відвідати своїх рідних у Росії, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надають її батько та мати, вона має можливість оздоровити дитину. Також є важливим той факт, що її батьки мешкають на хуторі, мають своє натуральне господарство. Таке оздоровлення дитини матиметь неабияке значення для її фізичного та духовного розвитку, але відповідач не дає своєї згоди на виїзд дитини за її межі. При цьому, єдиним аргументом, який би пояснював його відмову є його бажання іноді зустрічатися з донькою. Він звернувся до опікунської ради, щоб визначили час та місце спілкування з донькою, Таке рішення було прийняте, однак, ОСОБА_2 систематично це рішення ігнорує, керується при цьому своїми інтересами, а не інтересами дитини. Така позиція відповідача шкодить інтересам дитини та не сприяє її фізичному та гармонійному розвитку. В зв'язку з чим, просить позов задовольнити в повному обсязі.

14.07.2010 р. позивачкою уточнено позовну заяву, вона просила суд прийняти рішення, яким впродовж тримісячного строку з моменту вступу в силу рішення суду дозволи їй в її особистому супроводі здійснити тимчасовий виїзд зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 за межі України, а саме до Російської Федерації за адресою: (на російській мові) Воронежская область, Подгоренский район, хутор Окраюшкин, ул. Лесная, дом 11 - без згоди батька дитини ОСОБА_2.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що зазначені в ньому.

В судовому засіданні відповідач проти заявленого позову заперечував. В обгрунтування своїх заперечень пояснив, що позовні вимоги є надуманими, предмет позову відсутній, в зв'язку з чим просить в задоволенні позову відмовити. Він бажає бачити свою дитину протягом цього тримісячного строку, на який позивачка має намір вивезти дитину за межі України. Він зазначив, що побачення з батьком не замінить ніяке оздоровлення.

В судовому засіданні представник третьої особи -органу опіки та піклування Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради проти позову не заперечував, вважав, що запропоновані позивачкою дії повністю відповідають інтересам дитини, з яких, насамперед, необхідно виходити.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню в цілому з наступних підстав.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №185192, виданого

23.12.2009р. відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_3 народилася 23.11.2006 року, її батьками у тексті свідоцтва записано: мати- Орел ОСОБА_4, батько - ОСОБА_2.

Відповідно до довідки з місця проживання та складу сім'ї, виданої дільницею №2 КП «Жилкомсервіс» за №983 від 21.05.2010 р., разом з позивачкою АДРЕСА_1 мешкають її неповнолітні діти - ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Відповідно до медичної довідки від 28.06.2010 р., виданої кафедрою поліклінічної педіатрії ХМАПО та витягу з історії розвитку дитини дитячої поліклініки за місцем проживання дитини у вигляді висновку ВКК від

24.06.2010р. ОСОБА_3 знаходиться на диспансерному обліку у алерголога з діагнозом -атопічний

24.06.2011 дерматит, їй рекомендовано домашній режим до 6 років, оздоровлення на весь літній період часу у сільській місцевості з харчуванням натуральними продуктами та імунологічне обстеження у жовтні 2010 року, в зв'язку з цим її матері виданий висновок щодо продовження відпустки по уходу за дитиною до 23.12.2010 р.

Як зазначено позивачкою в заявленому позові, відповідач не проводить дій, що направлені на оздоровлення дитини, при цьому, посилався на відсутність матеріальних можливостей та наявність вільного часу, щоб оздоровити дитину.

Пунктом 3 рішення Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради від 02.03.2010 р. за №47/4 про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_3, вирішено надати можливість відповідачу по справі оздоровлювати доньку не менш одного разу на рік, в присутності матері дитини ( за погодженням між батьками), а у разі хвороби дитини, або інших причин, які перешкоджають виконанню даного порядку, рекомендувати батькам діяти за домовленістю, не порушуючи права один одного (за погодженням між батьками).

Таким чином, виходячи з інтересів дитини, останній потрібне оздоровлення на весь літній період часу у сільській місцевості з харчуванням натуральними продуктами, яке, відповідно до наданих по справі доказів, має можливість надати мати дитини з проведенням відпочинку дитини у її батьків в Російській Федерації за зазначеною в матеріалах справи адресою, тобто є всі підстави для необхідного дитині оздоровлення та реальне проведення матір'ю такого оздоровлення.

Відповідач заперечував проти виїзду їх спільної з позивачкою дитини, яка хворіє, до батьків позивачки для оздоровлення строком на три місяці лише на тих підставах, що він бажає бачити доньку у цей тримісячний період. Однак він сам підтвердив, що е може забезпечити дитині відпочинок на природі на такий тривалий період, як це пропонує позивачка.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України - «обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини» - батьки зобов'язані турбуватися про здоров'є дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.15 СК України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Відповідачем в своїх запереченнях проти позову підстав для не проведення оздоровлення дитини матір'ю не зазначено, доказів щодо можливості забезпечення проведення самим відповідачем необхідного оздоровлення своєї дитини останнім суду також не надано, як і не надано належних доказів в обґрунтування заперечень проти позову.

Тому суд вважає надані відповідачем заперечення проти позову не доведеними, заявлений позов навпаки, вважає обґрунтованим, а самі позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в цілому.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом та в'їхати в Україну.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» при відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

На підставі викладеного, відповідно до ст.150 СК України, ст.ст.1,4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну», керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа- орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради про дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька задовольнити.

Визнати відмову ОСОБА_2 на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставною.

Дозволити ОСОБА_1 впродовж тримісячного строку з моменту набрання чинності цим рішенням суду в її особистому супроводі здійснити тимчасовий виїзд зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України, а саме: до Російської Федерації за адресою: (російською мовою) Воронежская область, Подгоренский район, хутор Окраюшкин, ул. Лесная, дом 11 -без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_2.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження через суд першої інстанції.

Головуючий: