Справа №2-1782/08 25.02.2010 25.02.2010 25.02.2010
Справа № 22-ц-79/10р. Суддя першої інстанції Кваша С.В.
Категорія 6 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

25 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Козаченка В.І.,

суддів: Колосовського С.Ю., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,

за участю прокурора Круш Т.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу

за апеляційною скаргою прокурора Заводського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради

(далі прокурор)

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2008 року за позовом

ОСОБА_2

до

адміністрації Заводського району м. Миколаєва

про визнання права власності на самочинно побудовано майно,

ВСТАНОВИЛА:

25 січня 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до адміністрації Заводського району м. Миколаєва про визнання права власності на самочинно побудовано майно, а саме: офіс по вул. Чигрина, 69 в м. Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2008 року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та справу направити на новий розгляд до того ж суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірне самовільне будівництво відповідає встановленим будівельним, технічним, санітарним та іншим нормам і правилам, а також не порушує права інших осіб. Посилаючись на положення ст. 376 ЦК України, суд задовольнив позов.

Між тим з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки суд неповно зясував всі обставини справи, вважав встановленими недоведені обставини, невірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та порушив норми процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування № 5529 від 25 травня 2001 року ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1. З метою зайняття підприємницькою діяльністю позивачка провела перепланування та реконструкцію вказаної квартири у нежитлове приміщення, а саме в офіс загальною площею 51,3 кв.м.; також нежитлову прибудову вона збільшила на 9,5 кв.м., що склало площу прибудови 41,4 кв.м. та підвал під нежитловою прибудовою площею 37,9 кв.м. Загальна площа офісу з підвалом та прибудовою становить 130,6 кв.м.

11 лютого 2008 року ОСОБА_3 управлінням містобудування та архітектури інспекцією Миколаївської міської ради був наданий дозвіл на оформлення самочинно переведених житлових приміщень у нежитлові (а.с. 16).

Заводський РВ м. Миколаєва ГУМНС України в Миколаївській області та санітарно-епідеміологічна станція Заводського району м. Миколаєва, погоджали можливість оформлення самочинно забудованих нежитлових приміщень, які були переплановані із квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

Вирішуючи спір, суд не врахував, що відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 року «Про планування і забудову територій», ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 року «Про основи містобудування» будівництво обєктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом обєкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації обєктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадянського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Суд не врахував зазначених вимог закону та не встановив факту прийняття спірного майна до експлуатації в установленому законодавством порядку й наявності у позивачки належно затвердженого проекту будівництва та підстав звернення її з позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

Також, ухвалюючи рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до адміністрації Заводського району про визнання права власності на самочинне будівництво, суд не врахував, що належним відповідачем у справі про самочинне будівництво є відповідна (сільська, селищна, міська) рада, до компетенції якої належить вирішення питань щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності ( ст.ст. 8-12 ЗК України); вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво обєктів містобудування» вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту обєктів містобудування та упорядкування територій (ст. 12 Закону України «Про планування і забудову територій»).

На вказані обставини суд увагу не звернув та не притягнув до участі у справі належного відповідача, тобто міськраду, що є грубим порушенням норм процесуального права.

Таким чином, незаконність та необґрунтованість судового рішення є підставою для його скасування, а вирішення питання про права та обовязки осіб, які не були притягнуті до участі в справі, є підставою для передачі справи на новий судовий розгляд відповідно до п. 4 ст. 311 ЦПК України.

Крім того, суд в межах позову про визнання права власності на самочинну забудову, розглянув питання переведення приміщення з житлового в нежитлове, хоча питання зміни статусу приміщень не регулюються положенням ст. 376 ЦК України.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, вжити всіх передбачених законом заходів до всебічного, повного й обєктивного зясування дійсних обставин справи, зясувати коло субєктів спірних правовідносин, права та обовязки сторін, звернути увагу на положення ст. ст. 24, 301 Закону України «Про планування і забудову територій» від 20 квітня 2000 року (з наступними змінами) та ст. 18 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 р. (з наступними змінами), і в залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статями 303, 311, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Заводського району м. Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міськради задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 лютого 2008 року скасувати, а справу направити на новий розгляд в той же суд іншому судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців.

Головуючий

Судді