Апеляційний суд Житомирської області
«1» грудня 2010 року апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Миніч Т. І. ,
суддів: Павицької Т.М.,Забродського М.І.,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2
на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП Алексеєнко ОСОБА_4, ТОВ „Мережа „ОСОБА_5" про захист прав споживача,
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року позов задоволено частково. Розірвано договір № ЖТ 112493 на придбання та монтаж металопластикових конструкцій від 12 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ПП Алексеєнко ОСОБА_4. Стягнуто з ПП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачені кошти в сумі 2800 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю. Цим же рішенням стягнуто з ПП ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 51 грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі ЗО грн.

У поданій апеляційній скарзі ПП ОСОБА_2 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Зокрема вважає, що суд не звернув уваги на ті обставини, що вона не була стороною оспорюваної угоди, а лише представником ТОВ „Мережа „ОСОБА_5", що в даний час проводиться розслідування кримінальної справи, порушеної за фактом вчинення шахрайських дій керівниками зазначеного товариства. На думку апелянта, судова практика, що склалася при вирішенні справ аналогічної категорії свідчить про безпідставність вимог позивача. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині відмови в задоволенні позову. Тому в цій частині законність рішення не перевіряється.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до договору ЖТ 112493 від 20 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПП ОСОБА_2, остання взяла на себе зобов'язання придбати та передати ОСОБА_3 за його рахунок металопластикові конструкції (а.с.6-10). Позивач мав сплатити за вказану роботу 2800 грн.

Згідно зі ст.837 ЦК за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

На виконання вказаних вимог закону та умов договору позивачем ОСОБА_3 сплачено відповідачці 2800 грн. (а,с.17).

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про існування правових підстав для розірвання оспорюваного договору, оскільки ПП ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов'язання. А саме, не придбала та не передала позивачеві металопластикові вікна. Вказані обставини відповідачкою не оспорюються.

Посилання ПП ОСОБА_2 на те, що при укладенні договору вона діяла як представник ТОВ „Мережа „ОСОБА_5", а тому останнє має бути відповідальним за невиконання договору, є безпідставними, оскільки на підтвердження цих обставин вона не надала суду жодних належних доказів (доручення, трудовий договір).

Про відсутність належних доказів, які б підтверджували факт представництва ПП ОСОБА_2 інтересів ТОВ „Мережа „ОСОБА_5", пояснили в апеляційному суді і її представники.

Доводи апеляційної скарги спростовуються змістом самого договору, з якого вбачається, що ОСОБА_2 підписала його як суб"єкт підприємницької діяльності, а не як представник ТОВ„Мережа" Вікна Макс" та скріпила своєю печаткою. З аналогічними реквізитами була видана нею квитанція про отримання коштів від позивача згідно з договором.

Постанова про відмову у порушенні кримінальної справи від 19 листопада 2008 року, на яку посилається відповідачка на підтвердження своїх заперечень, не може бути належним доказом, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України обов"язковим для суду є вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про перерахування ПП Алексеєнко коштів в сумі 2800 грн., одержаних нею від ОСОБА_3, ТОВ „Мережа" ОСОБА_5".

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу приватного підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 11 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: