Провадження №22-ц-804/10 У Х В А Л А
21 квітня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:
головуючого Паліюка В.П.,
суддів - Славгородської Н.П., Буренкової К.О.
при секретарі судового засідання Дудник Ю.П.,
за участю ОСОБА_1 - ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант»
на рішення Певомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року у справі за
ОСОБА_2 до ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант» та ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди,
В червні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВАТ «Українська страхова компанія «Дженерал Гарант» та ОСОБА_3 (далі - страхова компанія) про стягнення страхового відшкодування і моральної шкоди.
Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинув ОСОБА_4, який є батьком її дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, який в момент аварії керував належним йому на праві власності автомобілем OPEL ASTRA OTGF. Останнім із страховою компанією укладено поліс обов'язкового страхування цвіль-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позивачка також вказувала, що страхова компанія зобов'язана виплатити на утримання неповнолітньої дитини страхове відшкодування у розмірі 76 500 грн., сплатити моральну шкоду, спричинену дитині смертю батька в розмірі 2550 грн., а також пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 17 504 грн.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду від 25 червня 2009 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути на користь малолітньої ОСОБА_5 з страхової компанії 48 248 грн. матеріальної шкоди з виплатою щомісячними пропорційними сумами до досягнення нею повноліття, а також 2550 грн. моральної шкоди.

Стягнуто на користь малолітньої ОСОБА_5 із ОСОБА_3 50 758 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди з виплатою щомісяця пропорційними сумами до досягнення нею повноліття і 7450 грн. моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник страхової компанії просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення із страхової компанії матеріальної шкоди скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Вирішуючи спір, суд керувався тим, що страхове відшкодування на користь позивачки у зв'язку зі смертю ОСОБА_4, слід визначити в межах страхового відшкодування, передбаченого умовами договору страхування, без врахування пенсії у зв'язку із втратою годувальника, яка виплачується на утримання малолітньої дитини.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Полісом №ВВ/1549139 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між страховою компанією і ОСОБА_3, як власником автомобіля OPEL ASTRA OTGF, визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) у п'ятдесят одну тисячу грн.

Пунктом 27.1 Закону передбачено, що право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати на поховання.

Заперечуючи проти позову, і в апеляційній скарзі представник страхової компанії зазначав, що остання виплатила ОСОБА_6, матері загиблого ОСОБА_3, 6895 грн. витрат на поховання.

На а.с. 43 і 44 є страхові акти, які свідчать про нарахування збитків, пов'язаних з похованням ОСОБА_4 та виготовленням пам'ятника.

Всупереч вимогам ст. 214 ЦПК суд не перевірив вказані обставини, не з'ясував чи включаються витрати на поховання та виготовлення пам'ятника в визначений ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, не обговорив питання про залучення ОСОБА_6 до участі у справі як третю особу, чим позбавив її можливості скористатися процесуальними правами, передбаченими ст. 27 ЦПК, що в свою чергу, не сприяло всебічному і повному з'ясуванню дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін.

Згідно п. 27.4 ст. 27 Закону та п.2 Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2004 р. №1776, у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка отримує пенсію у зв'язку із втратою годувальника на утримання дочки ОСОБА_5 Довідки Управління пенсійного Фонду України у м. Миколаєві свідчать про те, що така пенсія ОСОБА_2 виплачувалася в 2007 р. і в 2008 р.

Проте в порушення наведених положень закону, суд не з'ясував суму отриманої позивачкою пенсії на час вирішення спору та не врахував її при визначенні як одноразової страхової виплати за минулий час, так при визначенні щомісячних платежів, які підлягають стягненню із страхової компанії, та безпідставно послався на ст. 1200 ЦК, положення якої на правовідносини між останньою і позивачкою не розповсюджуються.

Пунктом 1.3 ст.1 Закону визначено, що потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, зд

оров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник транспортного засобу.

Пунктом 22.3 ст.22 Закону передбачено право потерпілого на відшкодовування також моральної шкоди, передбаченої ст. 23 ЦК.

Стягуючи моральну шкоду із страхової компанії, суд також не звернув увагу на вказані норми матеріального закону, а помилкового керувався ст. 1268 ЦК.

Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вирішуючи питання про стягнення майнових збитків з ОСОБА_3, суд не врахував положення п.27.1 ст. 27 Закону, не перевірив розмір майнових збитків, які підлягають стягненню з останнього на користь позивачки, тоді як це має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із наступними змінами) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

В позовній заяві ОСОБА_2 зазначила, що з вини відповідача моральні страждання внаслідок смерті ОСОБА_5 заподіяні її малолітній дочці ОСОБА_5 та їй.

Ухвалюючи рішення про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_3, суд не уточнив позовні вимоги в цій частині, не навів мотивів та доказів, на підставі яких він прийшов до висновку про спричинення моральної шкоди малолітній ОСОБА_5.

Крім цього, із матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі є ОСОБА_2 як законний представник малолітньої ОСОБА_5

Між тим, всупереч 28, 30 ЦПК страхове відшкодування, майнова шкода та моральна шкода стягнуті судом на користь малолітньої ОСОБА_5

В позовній заяві ОСОБА_2 також просила стягнути із страхової компанії пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні цієї вимоги, суд в порушення ст.215 ЦПК не зазначив в рішенні, які саме докази не надала позивачка на підтвердження даної вимоги, тоді як із матеріалів справи видно, що вона в строки, передбачені Законом, звернулася до страхової компанії про виплату страхового відшкодування.

Враховуючи наведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, в тому числі і п.4 ч.1 ст. 311 ЦПК, і вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги. А тому воно підлягає скасуванню в повному обсязі з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати наведене, уточнити позовні вимоги щодо підстав стягнення страхового відшкодування, майнових збитків, моральної шкоди, визначення їх розмірів, визначити коло осіб, на права та інтереси яких може вплинути вирішення даного спору і в залежності від встановленого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ВАТ «Українська страхова компанія

«Дженерал Гарант» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2009 року скасувати, а справу повернути на новий розгляд до того ж суду, але іншому судді.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня проголошення.

Головуючий Судді: