Справа №2-а-235/10 03.06.2010
Справа №22ц-2998/10 Суддя першої інстанції: Рум'янцева H.О.
Категорія 57 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

З червня 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Козаченка В.І,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Аніщенко Д.В.,

за участю позивачки ОСОБА_2, представника Головного управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціального захисту населення м. Миколаєва та Головного управління праці та соціального захисту

населення Миколаївської обласної державної адміністрації

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради та Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У липні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради (далі - Департамент) та Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації (далі - Головне управління) з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що відповідно до ст. 48 Закону України від 28 лютого 1991 p. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) як особа, яка була евакуйована із зони відчуження, має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, визначених на момент виплати.

Посилаючись на те, що вона отримала цю допомогу у 2007 - 2009 роках в розмірі, меншому, ніж передбачено законом (по 75 грн. на рік), позивачка просила визнати неправомірними такі дії відповідача та стягнути з відповідача 4515 грн. заборгованості по щорічній допомозі на оздоровлення.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року ОСОБА_2 поновлено строк звернення до суду, позов задоволено.

Постановлено визнати неправомірними дії Департаменту, зобов'язано Департамент перерахувати, начислити та виплатити на користь ОСОБА_2 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2007, 2008, 2009 роки згідно ст. 48 Закону у розмірі трьох мінімальних заробітних плат, визначених на момент виплати.

В апеляційній скарзі Департамент, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просить постанову скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

До даної скарги приєдналося Головне управління.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка у 1986 р. була евакуйована з зони відчуження після аварії на Чорнобильській АБС, а тому в силу ст. 48 Закону має право на щорічну допомогу на оздоровлення в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, розмір якої визначається на момент виплати.

Протягом 2007-2008 років Департаментом виплачувалася позивачці така допомога в розмірі 75 грн. щорічно: 25 вересня 2007 p., 8 травня 2008 р. та 10 січня 2009 р. відповідно. Цей розмір визначено постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня

2005р. № 562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ №562).

Між тим за спірний період часу розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались.

Зі змісту Закону № 796-ХІІ вбачається, що на Кабінет Міністрів України не покладався обов'язок по зменшенню сум допомоги, встановлених Законом.

Більш того, ч. 1 ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх виплат підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Незважаючи на постійне збільшення мінімальної заробітної плати розмір допомоги, передбаченої ст. 48 Закону № 796-ХІІ, яка виплачувалася позивачці, залишався незмінним у 2007-2009 роках.

Статтею 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. № 489 - V «Про Державний бюджет України на 2007 рік» було зупинено на 2007 р. дію ст. 48 Закону № 796-ХІІ у частині виплати компенсацій та допомог.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 9 липня 2007 p. у справі № 1-29/2007 про соціальні гарантії громадян були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ст. 71 Закону України 19 грудня

2006р. № 489 - V «Про Державний бюджет України на 2007 рік».

Підпунктом 11 пункту 28 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2007 p. № 107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік» текст ст. 48 Закон № 796-ХІІ викладено в такій редакції: «одноразова компенсація учасникам ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числі осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Лише рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 р. № 10-рп/2008 нова редакція ст. 48 Закону № 796-ХІІ визнана такою, що не відповідає конституції ( є неконституційною).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

За такого, здійснюючи 25 вересня 2007 р. виплату спірної щорічної допомоги у розмірі 75 грн., Департамент діяв неправомірно, а тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги стосовно щорічної допомоги на оздоровлення за 2007 р.

В той же час, висновок суду про неправомірність дій відповідача стосовно виплати допомоги у 2008 р. є помилковим, оскільки зроблений без урахування того, що положення підпункту 11 пункту 28 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 107-VI втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто з 22 травня 2008 p., а виплата спірної допомоги проведена 8 травня 2008 р. - в період, коли наведені норми закону були чинними, а їх виконання - обов'язковим для відповідача.

Таким чином, дії Департаменту на час виплати грошової допомоги на оздоровлення позивачці за 2008 р. були правомірними, узгоджувалися з положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, у зв'язку з чим рішення в цій частині необхідно в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати, ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні позовних вимог щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення за 2008 р.

Щодо виплати щорічної допомоги на оздоровлення у 2009 р., то колегія суддів вважає правильним висновок суду про незаконність дій Департаменту.

Так, Законом України від 26 грудня 2008 р. № 835-УІ «Про Державний бюджет України на 2009 рік» (далі - Закон № 835-VІ) дія ст. 48 Закону № 796-ХІІ не зупинялась й ця норма не викладалась в іншій редакції.

Статтею 71 Закону № 835-VІ надано право Кабінету Міністрів України у 2009 р. встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Однак, дана норма не надавала Кабінету Міністрів України права зменшувати встановлений Законом № 796-ХІІ розмір доплати на оздоровлення. З огляду на таке та загальні засади пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні позовних вимог за 2009 р. застосуванню підлягає розмір допомоги, визначений на підставі Закону № 796-ХІІ, інших законів щодо встановлення розміру мінімальної заробітної плати на даний рік, а не визначений відповідачем розмір допомоги на підставі постанови КМУ № 562.

Крім того, пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і тому, враховуючи ч. З ст. 22 Конституції України, звуження підзаконним актом змісту та обсягну права, наданого Законом № 796-ХІІ, є безпідставним.

Таким чином, суд вірно дійшов висновку про неправомірність дії Департаменту щодо фактично здійснених виплат щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 р.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплати на оздоровлення не приймаються до уваги, оскільки ці обставини не можуть бути підставою для відмови у повно ленні порушених прав громадян, а питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів Департаменту для виконання покладених на нього обов'язків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на неможливість нецільового використання коштів Департаменту, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради, до якої приєдналося Головне управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2010 року в частині вирішення позовних вимог щодо оплати допомоги на оздоровлення за 2008 рік скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій Департаменту праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо нарахування та виплати щорічної допомоги на

оздоровлення за 2008 рік та зобов'язання Департаменту перерахувати, начислити та виплатити недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2008 рік відмовити.

В решті постанову суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: