Справа №2-2147/09 01.02.2010
Провадження №22-ц-202/10
Державний герб України
Справа № 22ц 202/10 Головуючий першої інстанції: Тихонова Н.С.
Категорія: 20 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

1 лютого 2010 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Колосовського С.Ю.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання: Завтурі О.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2009 р, яке ухвалене за позовом приватного малого підприємства «Адісем» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором та за позовом ОСОБА_3 до приватного малого підприємства «Адісем» про визнання договору недійсним та визнання недійсним запису у трудовій книжці,

в с т а н о в и л а :

В січні 2009 р. приватне мале підприємство «Адісем» (далі - ПМП «Адісем») звернулося до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що 25 вересня 2008 р. між ПМП «Адісем» та ОСОБА_3 було укладено договір, за яким підприємство продало відповідачу стеклопакети вартістю 19000 грн.

Посилаючись на те, що підприємство свої зобовязання за договором виконало: передало ОСОБА_3 зазначений товар, але відповідач відмовляється від його оплати, позивач просив суд стягнути з відповідача передбачену договором вартість стеклопакетів.

21 квітня 2009 р. ОСОБА_3 звернувся до ПМП «Адісем» з позовом про визнання договору недійсним та визнання недійсним запису у трудовій книжці.

Позивач зазначав, що перебував з підприємством у трудових відносинах, з 1 вересня 2008 р. обіймав посаду водія. З метою погашення нестачі, що утворилася на підприємстві і до якої він не мав ніякого відношення, його примусили укласти фіктивний договір від 25 вересня 2008 р. щодо постачання стеклопакетів, який він підписав під загрозою звільнення. За такого ОСОБА_3 просив суд визнати вказаний договір недійсним як такий, що не відповідав його волі, та укладений внаслідок обману. Також просив визнати недійсним запис у трудовій книжці про звільнення з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України від 5 березня 2009 р.

Позови прийняті судом до спільного провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2009 р. позов ПМП «Адісем»м задоволено: постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПМП «Адісем» 19000 грн. та судові витрати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вказує на неправильне застосування судом норм матеріального права і просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що з 1 вересня 2009 р. ОСОБА_3 перебував у ПМП «Адісем» у трудових відносинах, обіймав посаду водія-експедитора. 5 березня 2009 р. його звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули. Оскільки ОСОБА_3 не надано доказів незаконності внесення в його трудову книжку запису про звільнення, а вимог про поновлення на роботі ним не заявлено, хоча саме такий спосіб захисту трудових прав працівників передбачено діючим законодавством у разі незаконності звільнення, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про визнання недійсним запису у трудовій книжці.

Крім того, судом вірно встановлено, що 25 вересня 2008 р. між ПМП «Адісем» (постачальник) з однією сторони і ОСОБА_3 (покупець) з іншої сторони укладено договір купівлі-продажу стеклопакетів, за яким постачальник зобовязувався виготовити та передати товар покупцеві, а останній прийняти та оплатити товар.

Згідно видаткової накладної № РН-002844 від 25 вересня 2008 р. ОСОБА_3 прийняв від позивача 146,1540 кв.м стеклопакетів вартістю 19000 грн., але покупець товару відмовляється від його оплати.

За таких обставин суд обґрунтовано відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 655 ЦК України задовольнив вимоги ПМП «Адісем» про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за договором. Оскільки вимоги ОСОБА_3 про недійсність вказаної угоди не ґрунтуються на яких-небудь доказах суд правильно відмовив у задоволенні таких вимог.

В силу ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що всупереч наведеній нормі ОСОБА_3 не надав доказів на підтвердження обставин щодо недійсності спірного договору (примус при підписанні договору, його фіктивність), його доводи в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом положень матеріального закону та помилковість висновків є безпідставними.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 листопада 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: