Справа №2-2635/09
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2009 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Лимар О.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю відповідача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу:

за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Ріти Степанівни про визнання недійсним доручення та його дубліката, про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про визнання дійсними ін-ших договорів купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про визнан-ня дійсним договору завдатку;

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Ріти Степанівни та ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про визнання дійсним договору завдатку, а також про визнання права власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами,

встановив:

Наприкінці червня 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом (а.с.3-8): просить суд ви-знати недійсним договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, укладений 1 грудня 2004 року між ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_10., та ОСОБА_9, по-свідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №7220. Позивач просить також визнати недійсними доручення, на підставі якого 28 серпня 2002 року ОСОБА_12 уповноважив ОСОБА_10 володіти, користуватись та розпоряджатись всім його майном, посвідчене державним нотаріусом Пятої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстроване в реєстрі за №3-1458; а також дублікат цього доручення, виданий державним нотаріусом Пятої Київської державної нотаріаль-ної контори ОСОБА_14 та зареєстрований в реєстрі за №6-845.

Крім того, ОСОБА_4 просить суд визнати дійсними договір купівлі-продажу жилого будинку з надвірни-ми будівлями та господарськими спорудами, укладений 17 серпня 2002 року між ОСОБА_5, від імені якого діяли ОСОБА_15 та ОСОБА_10, та ОСОБА_2; а також договір купівлі-продажу жилого будинку з надвір-ними будівлями та господарськими спорудами, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений при-ватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №976. Крім того, позивач просить суд визнати дійсним договір завдатку, укладений 1 вересня 2002 року між ОСОБА_17, ОСОБА_2 та ОСОБА_15

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримує, на його задоволенні наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Разом з тим, в ході розгляду справи він предявив зустрічний позов: просить суд визнати дійсними договір купівлі-продажу жилого будинку з на-двірними будівлями та господарськими спорудами, укладений 17 серпня 2002 року між ОСОБА_5, від імені якого діяли ОСОБА_15 та ОСОБА_10, та ОСОБА_2; а також договір завдатку, укладений 1 вересня 2002 року між ОСОБА_10, ОСОБА_2 та ОСОБА_15

Крім того, ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право власності на жилий будинок з надвірними будівля-ми та господарськими спорудами, що розташовуються в с. Гора Бориспільського району по вул. Пушкіна, 54.

Представник ОСОБА_3, який діє від імені та в інтересах відповідача ОСОБА_5, вимоги первісного та зустрічного позову визнає, проти їх задоволення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, оскільки перебуває під вартою. Він надіслав пись-мову заяву, в якій повідомив суд, що вимоги первісного та зустрічного позовів визнає, проти їх задоволення не за-перечує.

Решта відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судове засідання також не з'явились. Відповідачі ОСОБА_18, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надіслали до суду письмові заяви, в яких пові-домили, що вимоги первісного та зустрічного позовів визнають, проти їх задоволення не заперечують. Крім того, просили суд розглядати справу в їх відсутності. Відповідач ОСОБА_9 про своє ставлення до предявленого позо-ву не повідомила. Її місце знаходження за останніми відомими місцями проживання встановити не вдалось навіть після звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ. Тому тільки після вжиття цих заходів у виконання ч.9 ст.74 ЦПК України суд викликав ОСОБА_9 у судове засідання через оголошення у пресі: а саме, у місцевому друкованому засобі масової інформації „Київська правда та в загальноукраїнському друкованому засобі масової ін-формації „Урядовий курєр.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та представника відпо-відача ОСОБА_3, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до вис-новку, що первісний та зустрічний позови підлягають лише частковому задоволенню з таких підстав.

З копії свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.118) та копій витягів з реєстру прав власності на не-рухоме майно №1423297 та №1423330 (а.с.119, 120) вбачається, що ОСОБА_5 був власником жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовується в с. Гора Бориспільського району по вул. Пушкіна, 54. 28 серпня 2002 року державний нотаріус Пятої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 посвідчив доручення, зареєстроване в реєстрі за №3-1458 (а.с.9, 12), на підставі якого ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_10 управляти та розпоряджатись його майном, зокрема, відчужувати відплатно вказаний жилий буди-нок з надвірними будівлями та господарськими спорудами. З письмових заяв ОСОБА_5 (а.с.109-110, 132) вба-чається, що з цією метою він також уповноважив ОСОБА_15 обумовлювати істотні умови договору купівлі-про-дажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, який ОСОБА_5 мав намір укласти лише з ОСОБА_2

17 серпня 2002 року ОСОБА_5, від імені якого діяли ОСОБА_15 та ОСОБА_10, уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу (а.с.19). За цим договором ОСОБА_5, від імені якого діяли ОСОБА_15 та ОСОБА_19, зобовязався передати у власність ОСОБА_2 жилий будинок з надвірними будівлями та господарсь-кими спорудами, що розташовується в с. Гора Бориспільського району по вул. Пушкіна, 54, а ОСОБА_2, в свою чергу, зобовязався прийняти ці обєкти нерухомого майна та сплатити на користь ОСОБА_5 через його пред-ставників ОСОБА_15 та ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 3500 доларів США, які на той час були еквіва-лентними 12500 гривням.

У відповідності до ч.1 ст.227 чинного на той час ЦК України 1963 року договір купівлі-продажу жилого бу-динку, стороною якого був громадянин, потребував обовязкового нотаріального посвідчення. Недодержання цієї вимоги згідно з ч.1 ст.47 того ж Кодексу тягнуло за собою недійсність договору. Разом з тим, за правилом, запро-вадженим в ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребу-вала нотаріального посвідчення, а друга сторона ухилялась від нотаріального оформлення угоди, суд був вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагалось.

З копій розписок (а.с.121-131) вбачається, що протягом 2002-2003 років ОСОБА_2 виконав покладене на нього грошове зобовязання: передав через ОСОБА_15 та ОСОБА_10 на користь продавця ОСОБА_5 грошові кошти, які становили обумовлену в договорі вартість спірного жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами. Достовірність цієї обставини підтверджується також вже вказаними вище письмовими заявами ОСОБА_5 (а.с.109-110, 132). Сам ОСОБА_5 на той час перебував у Київському слідчому ізоля-торі №13 УДДУ ПВП в м. Києві та Київській області, а ОСОБА_10 ухилялась від явки до нотаріальної контори. Її неявка до нотаріальної контор унеможливлювала нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі-продажу.

Проаналізувавши ці обставини в сукупності, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_2 в частині ви-моги про визнання цього договору дійсним належить задовольнити.

Жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами в день укладення договору купівлі-продажу був переданий у володіння ОСОБА_2, тому за правилом ч.1 ст.128 чинного на той час ЦК України 1963 року в той же день до нього перейшло і право власності на спірне нерухоме майно.

Не зважаючи на це, 1 грудня 2004 року ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_10, уклала з ОСОБА_20 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №7220 (а.с.116-117). За цим договором ОСОБА_5, від імені якого діяла ОСОБА_10, вдруге передала жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташовується в с. Гора Бориспільського району по вул. Пушкіна, 54, у власність ОСОБА_21, за що остання під час оформлення договору передала ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 19500 гривень.

28 лютого 2008 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, посвідчений приватним підприємцем Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_16 та зареєстрований в реєстрі за №976 (а.с.29). За цим договором ОСОБА_2 передав жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спору-дами, що розташовується в с. Гора Бориспільського району по вул. Пушкіна, 54, у власність ОСОБА_4, за що ОСОБА_4 під час підписання договору сплатив ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 40328 гривень.

За змістом ч.1, ч.2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України 2004 року власник володіє та користується своїм майном на власний розсуд. Лише він має право на відчуження майна. Наведені права є непорушними, власник майна не може бути протиправно позбавлений їх.

У відповідності до ч.3 ст.215 цього ж Кодексу одна із сторін правочину або інша заінтересована сторона має право заперечити дійсність правочину, якщо правочин суперечить закону, зокрема, ч.1, ч.2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України 2004 року. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний).

Як вже вище зазначалось, після укладення договору купівлі-продажу, який цим рішенням визнаний дійсним, до ОСОБА_2 перейшло право власності на спірне нерухоме майно, тому починаючи з 17 серпня 2002 року лише він мав право розпоряджатись жилим будинком з надвірними будівлями та господарськими спорудами. Після укла-дення договору купівлі-продажу, за яким ОСОБА_2 відчужив жилий будинок з надвірними будівлями та гос-подарськими спорудами у власність ОСОБА_4, право володіння, користування та розпоряджання ними пере-йшло від ОСОБА_2 до ОСОБА_4 У ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_10 це право припи-нилось. Договір купівлі-продажу, на підставі якого ОСОБА_10, не маючи жодних на це повноважень, передала спірне нерухоме майно у власність ОСОБА_9, порушував право ОСОБА_2 на розпоряджання жилим будин-ком з надвірними будівлями та господарськими спорудами та продовжує порушувати право ОСОБА_4 на володіння та користування ними.

З огляду на наведене, суд вважає, що цей договір суперечить ч.1, ч.2 ст.319 та ч.1 ст.321 ЦК України 2004 року, тому на підставі ч.3 ст.215 цього ж Кодексу його належить визнати недійсним.

Разом з тим, у задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позовів слід відмовити.

Зокрема, у відповідності до ст.391 ЦК України 2004 року позов про визнання права власності на майно може предявити лише його власник. На час розгляду справи ОСОБА_2 вже не є власником спірного жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, тому з позовом про визнання права власності на них він звер-татись до суду права не має.

Крім того, згідно з ч.1 ст.16 ЦК України 2004 року та ст.3 ЦПК України особа має право звернутись до суду за захистом свого права лише, якщо воно порушується. Після того, як спірний жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами був переданий у власність ОСОБА_2, то повноваження ОСОБА_10 щодо ко-ристування, володіння та розпоряджання цим нерухомим майном припинились. Адже з того часу дія доручення та його дублікату стосовно спірного жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами припини-лась. Тому оспорюване доручення та його дублікат жодним чином не можуть порушувати права ОСОБА_4, право на оспорювання їх дійсності він не має.

За змістом ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року з позовом про визнання дійсною угоди, що потребувала нотаріаль-ного посвідчення, мала право лише сторона угоди. Інші особи, зокрема, ті, права та обовязки яких могли або зале-жали від угоди, такого права не мали. ОСОБА_4 не був стороною в договорі купівлі продажу, який був укладе-ний 17 серпня 2002 року між ОСОБА_5, від імені якого діяли ОСОБА_15 та ОСОБА_10, та ОСОБА_22 Тому, навіть не зважаючи на те, що від дійсності цього договору залежить стан прав ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно, він не має права на предявлення до суду позову про визнання дійсним вказаного договору.

Відсутні також підстави для задоволення первісного позову ОСОБА_4 в частині вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу, на підставі якого він набув спірний будинок з надвірними будівлями та гос-подарськими спорудами. При цьому суд виходить з того, що у відповідності до ч.2 ст.220 ЦК України 2004 року до-говір, який підлягає нотаріальному посвідченню, може бути визнаний дійсним лише за наявності наступних для цьо-го передумов: якщо при його укладенні не була дотримана обовязкову нотаріальна форма посвідчення; та одна зі сторін договору ухиляється від його нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що при укладенні договору ку-півлі-продажу, укладеного 28 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, була дотримана обовязкова нотаріальна форма. Жодна зі сторін договору від його нотаріального посвідчення не ухилилась. З огляду на це, пра-вила ч.2 ст.220 ЦК України на ці правовідносини не поширюються.

Продовжуючи цей висновок, суд звертає увагу на те, що відсутні також підстави для задоволення первісного та зустрічного позовів в частині вимог про визнання дійсним договору завдатку, укладеного 1 вересня 2002 року між ОСОБА_10, ОСОБА_15 та ОСОБА_2 (а.с.17-18). При цьому суд виходить з того, що за чинним на той час цивільним законодавством договір завдатку не потребував обовязкового нотаріального посвідчення, тому він не може бути визнаний дійсним в порядку, передбаченому ч.2 ст.47 ЦК України 1963 року.

Узагальнивши все вище викладене, керуючись ст.47, ст.128, ч.1 ст.227 ЦК України 1963 року, ч.3 ст.215, ч.1, ч.1 ст.16, ч.2 ст.220, ч.2 ст.319 та ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України 2004 року, ст.3, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, ст.ст.213-215 та 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_23, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та Бодер-лан Ріти Степанівни про визнання недійсним доручення та її дубліката, про визнання недійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про визнання дійсними інших до-говорів купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, про визнання дійс-ним договору завдатку, задовольнити частково.

Договір купівлі-продажу від 1 грудня 2004 року, за яким ОСОБА_10, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_5, відплатно відчужила, а ОСОБА_21 прийняла у влас-ність жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по вул. Пушкіна, 54 в с. Гора Бориспіль-ського району, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №7220, визнати недійсним.

У задоволенні первісного позову в частині інших вимог ОСОБА_24 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Ріти Степанівни та ОСОБА_25 про визнання дійсним договору купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями та гос-подарськими спорудами, про визнання дійсним договору завдатку, а також про визнання права власності на жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, задовольнити частково.

Договір купівлі-продажу від 17 серпня 2002 року, за яким ОСОБА_15 та ОСОБА_26, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_5, оплатно відчужили, а ОСОБА_27 прийняв у власність жилий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по вул. Пушкіна, 54 в с. Гора Бориспільського району, визнати дійсним.

У задоволенні зустрічного позову в частині інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з часу оголошення рішення та подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, або у порядку, передбаченому в ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_28