Справа № 2-1256/2010
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2009 року місцевий Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Куркана М.М.

при секретарі Савченко М.М. з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3,який також представляє інтереси позивача ОСОБА_1 відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4-ОСОБА_5 представника Овідіопольського РБТІ ОСОБА_6

представників відповідача -Овідіопольського віділу ДВС Овідіопольського районого управління юстиції Одеської області ОСОБА_7 та Попова 1.1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні. залі суду, в м. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_8. ОСОБА_1 Боно Мамантіевича до ОСОБА_9. ОСОБА_4, ОСОБА_10, СОГ „Лебідь, Овідіоподьської райдержадміністрації Одеської області, Сухолиманської с/ради, Овідіопольського району, Одеської області, Новодолинської с/ради, Овідіопольського району, Одеської області, відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції,Одеської області, Одеської філії державного спеціалізованого підприємства „Укрспецюст", Овідіопольського РБТІ, Одеської області, приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу, Одеської області ОСОБА_11

„Про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності на садовий будинок, визнання недійсними рішення виконкому Сухолиманської с/ради від 09.12.1998 р. №111. розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 23.11.1998 р. №843. частково недійсним свідоцтва про право власності від 23 11.1998 р. ,зобовязанні повернути майно, визнання недійсним договору застави від 25.10.1999 р. визнання недійсними публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на садовий будинок. визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку для ведення садівництва, визнана недійсним рішення Новодолинської с/ради від 30.08.2001 р. №14, зобов'язані повернути садовий будинок та майно згідно акта опису майна, виселенні, вселенні та зобов'язанні не чинити перешкоди у користуванні садовим будинком

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2001 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовами один до одного, а також до ОСОБА_2 Н І., ОСОБА_4, ОСОБА_12 садовому обєднанню громадян „Лебідь", Овідіоподьської райдержадміністрації, Сухолиманській с/ради, Новодолинській с/ради, Овідіопольському РБТІ, приватному нотаріусу Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_11 відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, Одеської філії спеціалізованого підприємства «Укрспецюст» про визнання частково недійсним Державного акта про права власності на земельну ділянку, свідоцтва про право власності на садовий будинок, визнання права власності на садовий будинок і земельну ділянку, визнання недійсним договору застави та публічних торгів, визнання недійсним свідоцтва про право власності на садовий будинок на імя ОСОБА_4 її виселення із садового будинку.

12 березня та 06 серпня 2009 р. позивачі свої вимоги уточнили та просили суд, крім вищевказаних вимог, також визнати факт проживання однією сім єю позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 Н І..визнати право власності на спірний будинок за ними та відповідачем ОСОБА_2 Н І., поновити строк на витребування майна яке було передано державною виконавчою службою на зберігання ОСОБА_4, визнати право власності на 2/3 частин садового будинку за ОСОБА_1 та ОСОБА_2.зобов'язати ОСОБА_4 повернути описане майно, садовий будинок та земельну ділянку, вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в садовий будинок та зобов'язати ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні садовим будинком та садовою земельною ділянкою.

В своїх позовних заявах позивачі зазначали, що ОСОБА_1 на протязі останніх 22 знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_13, а ОСОБА_2 є сином останньою у зв 'зку з чим також проживав разом з ними. В 1991 р. ОСОБА_2 стала членом садівничого кооперативу .Лебідь", який був розміщений в с. Сухий Лиман. Овідіопольського району,Одеської області у зв'язку з чим їй була виділена садова земельна ділянка №47 по 5й ОСОБА_12. На вказаній земельній ділянці ОСОБА_2 розпочала будівництво садового будинку. Разом з останньою вони приймали участь у будівництві будинку і вклали в його будівництво свої кошти нарівні з ОСОБА_13, оскільки займалися своїм бізнесом та мали від нього суттєві прибутки. 20.03.1994 р. ОСОБА_2 також був прийнятий в члени названого кооперативу і в листопаді того ж року закінчив будівництво садового будинку та здав його в експлуатацію, оскільки був його забудовником. Після цього оселився разом з матірю до вказаного будинку та стали в ньому постійно проживати. Потім їм стало відомо, що ОСОБА_2 без їх відома та згоди приватизувала земельну ділянку, на якій розміщений вищевказаний садовий будинок та отримала Державний акт про право власності на садову

земельну ділянку. Розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації від 23.11.1998 р. був затверджений акт прийома садового будинку в експлуатацію, і на підставі вказаного акту Сухолиманською с/радою 10.12.1998 р. на імя ОСОБА_13 було видане свідоцтво про право власності на садовий будинок, розміщений на вищевказаній садовій ділянці.

25 жовтня 1999 р. ОСОБА_13 без їх відома та згоди уклала з відповідачем ОСОБА_10 нотаріально посвідчений договір застави названого садового будинку в забезпечення отриманих від ОСОБА_10 по договору позики 22800 гр. В порядку виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 боргу в сумі 22800 гр. та рішення Овідіопольського райсуду від 13.12. 2000 р. про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_4 боргу по договору позики в сумі 60328 гр. 40 коп. відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції було звернено стягнення на вказаний садовий будинок, який 27.08.2001 р. Одеською філією СДП „Укрспецюст з публічних торгів був проданий ОСОБА_4 На підставі акта про проведення публічних торгів приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_11 27.08.2001 р. було видане свідоцтво про право власності на вказаний садовий будинок на ім 'я ОСОБА_4На думку позивачів при виконані рішення суду та виконавчого напису нотаріуса відділом державної виконавчої служби були порушені вимоги ст.30,57 Закона України „Про виконавче провадження", а також ст.62 цього ж Закону, оскільки публічні торги по продажу спірного будинку були проведенні у відсутність відповідача ОСОБА_13 і їй не направлялось повідомлення про відкриття виконавчого провадження та не пропонувалось добровільно виконати рішення суду та виконавчий напис нотаріуса.

Також вважати, що не пропустили строк на звернення до суду з вимогою про зобов'язання ОСОБА_4 повернути описане майно, яке було передано їй на зберігання виконавчою службою, так як вважають, що строк ними не пропущений, оскільки на протязі тривалого часу вони звертатися за захистом свого права до різних правоохоронних структур.

З названих підстав просили суд задовільнити їх вищевказані вимоги.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 вимоги підтримали.

Відповідачі ОСОБА_13 І позов визнала.

Відповідачка ОСОБА_4 позов не визнала і пояснила, що ОСОБА_13 була винна їй гроші за договором позики, які були стягнуті з останньої на її користь за рішення суду. Оскільки ОСОБА_13 добровільно рішення суду не виконала вона подала заяву про примусове виконання рішення суду. В процесі примусового виконання рішення суду було звернено стягнення на майно ОСОБА_13, в тому числі і на належний ОСОБА_13 садовий будинок, який був реалізований з публічних торгів. Також виконавчою слу жбою було описане майно, яке знаходилося в садовому будинк, і яке відмовилися забирати позивачі та ОСОБА_13 В подальшому вона майно, яке знаходилося в будинку роздала бідним, оскільки пройшов тривалий час і майно почало приходити у непридатність.

Вважала що при примусовому виконанні рішення суду, яким з ОСОБА_13 на її користь були стягнуті кошти ні яких порушень допущено не було, в звязку з чим позов і не визнає. Відповідач ОСОБА_12 позов не визнав і пояснив, що відповідачка ОСОБА_13 по нотаріально посвідченому договору позики, який був забезпечений договором застави, якою виступив спірний садовий будинок була винна йому гроші, які не повернула тому на підставі виконавчого напису нотаріуса відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області відкрив виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса. Оскільки ОСОБА_13 добровільно борг не повернула її садовий будинок був реалізований з публічних торгів і йому був повернутий борг, який йому була винна ОСОБА_13. Позов не визнає, оскільки вважає, що як при укладені договору застави, так і при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса не було допущено порушень закону.

Представник ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області позов не визнав, оскільки вважає, що при проведенні примусового виконання рішення суду та виконавчого напису нотаріуса сторонами якого були стягувані ОСОБА_4 та ОСОБА_12 ,а боржником ОСОБА_13 Н І. не було допущено порушень Законів України „Про державну виконаву службу, „Про виконавчек провадження.

Представник відповідача -Овідіопольського РБТІ позов не визнав і пояснив, що реєстрація прав власності на спірний садовий будинок відбулося відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно. Оскільки будь-яких порушень зі сторони БТІ при реєстрації прав власності на спірний садовий будинок не відбулося позов і не визнається. Відповідачі: приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу ОСОБА_11 0.0., СДП „Укрспецюст , Овідіопольська райдержадміністрація у своїх письмових заявах,направлених до суду позов не визнали і просили суд слухати справу у їх відсутність. Відповідачі: Сухолиманська с/рада, Новодолинська с/рада, СОГ „Лебідь у своїх листах, направлених до суду вирішила позов залишили на думку суду та просили суд слухати справу у відсутність їх представників.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Будь-яких допустимих доказів про наявність у них прав власності на частину спірного садового будинку позивачі суду не надали. З пояснення позивачів, представника позивачів, показань свідків слідує, що позивач ОСОБА_2 є сином відповідача ОСОБА_13, а ОСОБА_1 також періодично мешкав з ОСОБА_13 Н І. і разом з нею проживали.

Сам по собі той факт, що позивачі були проживали разом з ОСОБА_13І не тягне за собою автоматичне визнання за ними права власності на спірний садовий будинок.

Як слідує з роз' яснення, яке міститься в п.4 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 р. зі змінами внесеними Постановою Пленуму ВСУ №15 від 25.05.1998 р. „Про практику застосування судами законодавства, що регулює права приватної власності на жилий будинок, оскільки згідно ст.17 ЗК і ст.14 Закону „Про власність земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину в приватну власність участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом.

Оскільки ОСОБА_1 на момент укладання договору застави не був чоловіком відповідача ОСОБА_13 в світі вимог ст.12 Кодексу „Про шлюб та сімю, він не міг набути права на майно подружжя в світі вимог ст.22 Кодексу „Про шлюб та сімю, у звязку з чим при укладанні договору застави його згода на укладання такого договору не вимагалася.

Суд також вважає. що в силу свого неповноліття позивач ОСОБА_13 також не міг заробити кошти, на які міг будувати спірний садовий будинок. До показань свідків, які показали суду, що ОСОБА_2 у свої 15-16 років мав самостійний заробіток, суд ставиться критично, оскільки відсутні будь-які докази про кошти зароблені вказаним позивачем та їх вклад в будівництво спірного садового будинку.

Визнання позову відповідачем Назаренко суд розцінює як її намагання ущемити законні права та інтереси стягувачів ОСОБА_4 та ОСОБА_12 - відповідачів по справі.

Рішення Сухолиманської с/ради від 10.12.1998 р. та розпорядження Овідіопольської райдержадміністрації від 23.11.1998 р. про визнання права власності на спірний садовий будинок за ОСОБА_2 та затвердження акта введення в експлуатацію суд вважає законними. Будь-яких законних прав та інтересів позивачів назване рішення та розпорядження не порушили.

Само по собі відсутність акта прийому спірного будинку в експлуатацію на думку суду не свідчить про порушення будь-яких прав та інтересів позивачів, оскільки вони у встановленому порядку співвласниками спірного будинку не були і не є такими на теперішній час. Будь-якої згоди на прийняття спірного будинку в експлуатацію, видачу свідоцтва про право власності на будинок на імя ОСОБА_13 від позивачів не вимагалось.

Спірний будинок побудований на ділянці .N947 по 5-ї ОСОБА_12 СОГ „Лебідь і дозвіл на забудову вказаного будинку бу в виданий на імя я ОСОБА_13І . яка була членом вказаного обєднання з 24.11.1987 р.

Земельна ділянка, на якій розміщений вказаний будинок була передана у власність ОСОБА_13 рішенням Сухолиманської с/ради ще 18.07.1994 р., .а Державний акт про право приватної власності на землю виданий 23.11.1998 р

Як власник садового будинку та земельної ділянки, на якій вказаний будинок розміщений, ОСОБА_13 була вправі укласти договір застави з відповідачем ОСОБА_12 в забезпечення договору позики на суму 22800 гр. ОСОБА_17 договір був у кладений відповідно до Закона України

1992 р. „Про заставу і будь-яких порушень, в тому числі і тих, на які в своїй позовній заяві посилаються позивачі допущено не було, оскільки, як було сказано вище позивачі не були власниками будинку, який передавався у заставу.

При виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса ОСОБА_11 0.0. від 02.06.2000 р. про стягнення з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 боргу в сумі 22800 гр. шляхом звернення стягнення на заставлене майно - садовий будинок і рішення Овідіопольського райсуду від 23.12.2000 р. про стягнення з ОСОБА_13 Н І. на користь ОСОБА_4 боргу по договору позики в сумі 60328 гр. 40 коп. відділ ДВС Овідіопольського районного управління юстиції правомірно звернув стягнення на належний ОСОБА_13 садовий будинок, як предмет застави, оскільки не виконавчий напис приватного нотаріуса,ні рішення суду ОСОБА_13 у встановленому законом порядку не оскаржувала.

Виконання вищевказаних виконавчого напису приватного нотаріуса та рішення суду відділом ДВС проведено з додержанням та відповідно до вимог Закону України „Про виконавче провадження та Тимчасового положення „Про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) по реалізації заставленого майна, затвердженого Постановою КМУ №1448 від 22.12.1997 р.

Доводи ОСОБА_13 та її представника, що ОСОБА_13 не знала та не була повідомлена про проведення про накладання арешту на спірний садовий будинок, звернення стягнення на нього, спростовуються написаною нею заявою від 21.04.2001 р., з текста якої слідує, що всі вищевикладені обставини їй були відомі і вона просила призупинити виконання рішення суду до вирішення її скарги в порядку нагляду, (а.с.27 виконавчого провадження №882 за 2001 р.). Доводи позивачів та їх представника . що при виконанні рішення суду та виконавчого напису нотаріуса відділом ДВС, Одеською філією СДП „Укрспецюст були допущенні порушення ст.30.57.62 Закону України „Про виконавче провадження, зокрема, що публічні торги були проведенні у відсутність відповідача ОСОБА_13, що вона належним чином не була сповіщена про чат та місце проведення вказаних торгів, що незаконно в якості понятого при проведенні опису майна був залучений Євстатьєв 0.0., суд вважає безпідставними, оскільки сама ОСОБА_13 Н І., як сторона у виконавчому провадженні дії ДВС у встановленому законом порядку не оскаржила і робити це від її імені позивачів не уповноважувала. Самі ж позивачі не були стороною у виконавчому провадженні, в звязку з чим їх законні права та інтереси порушені не були.

З цих же підстав суд вважає безпідставними вимоги позивачів та їх представника про визнання незаконними дій ДВС в частині виконання рішення Овідіопольського районного суду від 30.08.2001 р. про виселення відповідача ОСОБА_13 з спірного будинку та опису майна останньої в день виконання названого рішення суду, оскільки будь-яких законних прав та інтересів позивачів порушено не було.

Відповідно до протоколу про проведення аукціона, акта про торги, як такі, що відбулися, ОСОБА_4 стала переможицею аукціона, на законних підставах набула право власності на спірний садовий будинок і їй на законних підставах приватним нотаріусом ОСОБА_11 0.0. 28.08.2001 р. видано свідоцтво про право власності на вказаний будинок.

Відповідно до ст. ЗО ЗК України, який діяв на той час, Новодолинською с/радою ОСОБА_4 на законних підставах була передана у власність земельна ділянка, на якій розміщений вказаний будинок.

Позовні вимоги позивачів зведенні до витребування вищевказаного садового будинку, який ОСОБА_4 придбала оплатно в порядку, встановленим для виконання судових рішень. Відповідно до ст. 145 ЦК України (в редакції 1964 р.) витребувати у ОСОБА_4 садовий будинок в цьому випадку не допускається.

Оскільки ОСОБА_4 на законних підставах є власником спірного садового будинку, вона на свій розсуд може ним розпоряджатися та користуватися і може бути позбавлена цього праву тільки у випадках, передбачених Законом. Позивачі не були власниками спірного садового будинку і не є такими на теперішній час. З цих підстав суд вважає незаконними їх вимоги про виселення ОСОБА_4 із спірного будинку та їх вселення до названого будинку.

Безпідставною суд також вважає їх вимогу про зобов' язання відповідача ОСОБА_4 повернути їм описане майно, яке було передано на зберігання ДВС ОСОБА_4, оскільки будь-яких договірних зобовязань, в тому числі і договору схову, передбаченого ст. ст.413,414 ЦК України (в редакції ЦК 1964 р.) позивачі з ОСОБА_4 не укладали.

Суд також вважає, що у позові в цій частині має бути відказано, ще і з тих підстав, що позивачами пропущений строк позовної давності передбачений як ст. 71 ЦК України (в редакції ЦК 1964 р.) та і ст. 257 ЦК України. Будь-яких допустимих доказів, які б підтвердили б той факт, що строк пропущений з поважної причини позивачами суду не надано, відповідачі, крім ОСОБА_13, заперечують проти поновлення строку позовної давності.

Суд також вважає, за можливе не встановлювати факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сімєю з відповідачем ОСОБА_13, оскільки вважає, що сам цей факт позивачем в повному обсязі не доведений, він заперечується відповідачами, крім відповідача ОСОБА_13, і вважає, що єдиною метою встановлення такого факту є мета відібрання спірного будинку у відповідача ОСОБА_18.

З наведених вище підстав у задоволенні позову має буті відказано у повному обсязі. Керуючись ст.ст.10,11.209,212.214.-215,218 ЦПК України .ст.ст.4.17.48,55 Закона УкраїниПро власність, ст.30,57 Закона України „Про виконавче провадження, ст. 6 Закона України „Про заставу , ст.ст.71,80 145 ,413,414 ЦК України(в редакції ЦК 1964 р.) .257,267 ЦК України, п.4 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. зі змінами, внесеними Постановою Пленуму ВСУ № 15 від 25.05. 1998 р. „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок суд,-

РІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Бочо Мамантьєвича, ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі через місцевий Овідіопольський районний суд заяви про апеляційне оскарження на протязі десяти днів з дня проголошення рішення та апеляційної скарги на протязі двадцяти днів з дня подачі заяви або в порядку ст.295 ч.4 ЦПК України.

Суддя Куркан М.М.