Справа № 2-97/2009
Провадження № 2-97/2009
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2009 р.

Деражнянський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Зарєчної І.В.

при секретарі Данилишиній М.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Деражні справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі про визнання права власності у спільній сумісній власності в рівних частинах на квартиру, придбану під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири, придбаної під час шлюбу, особистою власністю, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі про визнання права власності у спільній сумісній власності в рівних частинах на квартиру, придбану під час шлюбу.

В позовній заяві позивач-відповідач стверджує, що з 22 серпня 1987 року по 19 лютого 2009 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем-позивачем ОСОБА_4 11 червня 1992 року вони з дружиною викупили квартиру АДРЕСА_1 , яка належала Лозівському інструментальному заводу. Договір купівлі-продажу квартири укладений на ім`я ОСОБА_4 . В даний час остання відмовляється визнати його право власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, тому він просить суд визнати за ним право власності у спільній сумісній власності в рівних частинах з відповідачем-позивачем ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі внести відповідні зміни в договір купівлі-продажу квартири від 11 червня 1992 року, вказавши, що він також є співвласником спірної квартири.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача позов уточнила і просила суд визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі внести, в зв`язку з цим, відповідні зміни в договір купівлі-продажу квартири.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 і її представник в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважають його не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , в якому стверджує, що спірна квартира придбана за кошти її батька ОСОБА_5 , який працював на Лозівському інструментальному заводі, де і отримав спірну квартиру, а в подальшому - викупив, уклавши договір купівлі-продажу на її ім`я. ОСОБА_4 в судовому засіданні стверджує, що ні вона, ні позивач-відповідач, не працювали на Лозівському інструментальному заводі, а тому не мали можливості ні отримати, ні викупити спірну квартиру, оскільки таке право надавалося виключно працівникам заводу. В зв`язку з цим просить суд відмовити в задоволенні первісного позову і визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтвердив обставини, на які посилається відповідач-позивач ОСОБА_4 , в повному обсязі. В зв`язку з цим, вважає первісний позов не обґрунтованим, а зустрічний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Відповідач по первісному позову ОСОБА_6 директор ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі, при вирішенні спору покладається на думку суду.

Вислухавши доводи сторін, їх представників, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що задоволенню не підлягає.

Згідно із ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 11 червня 1992 року в смт. Лозове, Деражнянського району, Хмельницької області, ОСОБА_4 придбала у Лозівського інструментального заводу квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 42 кв.м.

З 22 серпня 1987 року по 19 лютого 2009 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних свідоцтв.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судовому засіданні показали, що вони працювали на Лозівському інструментальному заводі разом з ОСОБА_5 . Їм відома та обставина, що ОСОБА_5 отримав, а потім викупив у Лозівського інструментального заводу за власні кошти квартиру АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу, на прохання ОСОБА_5 , був укладений на ім`я його дочки ОСОБА_4 , яка в той час перебула в шлюбі. Свідки також підтвердили і те, що спірна квартира належала Лозівському інструментальному заводу, а тому викупити її могли тільки працівники заводу.

Із наявної в матеріалах справи довідки №435 від 28 жовтня 2008 року вбачається, що ОСОБА_5 дійсно працював на Лозівському інструментальному заводі з 17серпня 1964 року по 24 грудня 1996 року.

Заявою ОСОБА_5 від 20 травня 1992 року і довідкою №27 від 22 травня 1992 року підтверджується та обставина, що останній отримав дозвіл на викуп спірної квартири у Лозівського інструментального заводу.

Згідно зі ст.ст. 60 ч.1, 68 ч.1 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.ст. 370 ч.2, 392 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Оцінюючи надані докази в сукупності, суд приходить до висновку, що спірна квартира набута подружжям ОСОБА_10 за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності. Що стосується тверджень відповідача-позивача ОСОБА_4 і наданих нею доказів про те, що спірну квартиру отримав і викупив її батько ОСОБА_5 , то останній будь-яких вимог щодо предмета спору не заявляє, з позовом до суду про визнання за ним права власності на спірну квартиру не звертався. Тому суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 , яка є майном, набутим подружжям за час шлюбу, і належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. ст. 214,215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ГМП „Інвентаризатор в Деражнянському районі внести зміни в реєстрацію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, загальною площею 42 кв. м, укладений 11 червня 1992 року в смт. Лозове, Деражнянського району, Хмельницької області, між ОСОБА_4 та Лозівським інструментальним заводом, вказавши власником ? частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 51 гривні та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи в розмірі 30 гривень, а всього 81 гривню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд. Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: І. В. Зарєчна