Ленінський районний суд м.Дніпропетровська
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2009 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Скрипник К.О.,

при секретарі - Берко Я.В.;

за участю ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності та позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності у порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 20 квітня 2006 року звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, в якому вказав, що житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано на праві власності за ОСОБА_6, яка померла у 1950-ті роки. За її життя та після смерті мешканцями будинку були: дочка - ОСОБА_7, онуки - ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11. ОСОБА_7 померла у 1970 році, ОСОБА_8 - у 1980-ті роки, ОСОБА_8 помер в місцях позбавлення волі, ОСОБА_10 загинув внаслідок ДТП у 1980-ті роки, ОСОБА_11 - у липні 1994 року. Після смерті ОСОБА_6 її дочка ОСОБА_7 прийняла спадщину у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 фактично, оскільки продовжувала мешкати у будинку. Після смерті ОСОБА_7 її сини в свою чергу теж фактично прийняли спадщину у вигляді спірного домоволодіння. 12.08.1993 року між позивачем та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу квартири № 2 та № 3 у житловому будинку АДРЕСА_1 за 1500 руб, які були отримані продавцем в момент укладення договору. Під час укладення договору сторони досягли згоди стосовно нотаріального посвідчення договору після поновлення продавцем всіх документів на будинок. Крім того, до часу оформлення договору, сторони домовились щодо того, що покупець буде мешкати у будинку, утримувати його, сплачувати усі платежі. Однак у липні 1994 року ОСОБА_10 помер, не встигнувши належним чином оформити договір. З 14.03.1996 року позивач зареєстрований у спірному житловому будинку, де мешкав з час укладення договору купівлі-продажу, фактично користуючись зазначеною у договорі частиною будинку, провів ремонт, користується земельною ділянкою. В теперішній час він має бажання розпорядитись належною йому частиною будинку, але позбавлений такої можливості. Просив визнати дійсним договір купівлі-продажу частини будинку від 12.03.1993 року, укладений між ним та ОСОБА_10 та визнати за ним право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, які складаються з квартир № 2 та № 3.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2006 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнаний дійсним договір купівлі-продажу від 12 серпня 1993 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_1, згідно умов якого ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив 2/3 частини будинку АДРЕСА_1. За ОСОБА_1 визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, на підставі визнаного дійсним договору купівлі-продажу від 12 серпня 1993 року.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2008 року, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2006 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, 13 серпня 2008 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом, як треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. У позові зазначили, що 31 травня 1947 року ? частина домоволодіння АДРЕСА_1 була придбана їх батьком - ОСОБА_12 у ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_5 та дружина померлого ОСОБА_13 фактично прийняли спадщину після його смерті шляхом фактичного вступу в управління та користування спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_13 померла. ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після смерті матері. 15.06.2007 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері та батька. Таким чином, спадщина після смерті батьків була прийнята ОСОБА_3 та ОСОБА_5 які згідно уточнених позовних вимог просили скасувати реєстрацію права власності на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та визнати за ними в рівних частках, тобто по ? частині за кожним, право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. А-1 з приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, вбиральні літ. Л, споруджень № 1-10 та мостіння-1, П, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Під час нового розгляду справи ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив визнати дійсним договір купівлі-продажу частини будинку від 12.03.1993 року, укладений між ним та ОСОБА_10 та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. В задоволенні позовних вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_5 не заперечував.

ОСОБА_3 у судовому засіданні також не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимоги ОСОБА_1 Свої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, в їх обґрунтування посилався на обставини, викладені у позові.

Представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала. Позовні вимоги третіх осіб підтримала та просила задовольнити, в їх обґрунтування посилалась на обставини, викладені у позові.

Співвідповідач - Дніпропетровська міська рада у судове засідання не з'явилась, письмово просила справу розглядати у відсутність її представника.

Третя особа - КП «ДМБТІ» в судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_5, ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню по наступних підставах.

Судом встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 належало на праві власності ОСОБА_14 та згідно договору купівлі-продажу від 31 травня 1947 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за № 19535, ОСОБА_14 продала ? частину спірного домоволодіння ОСОБА_12 (т.1 а.с.91).

Як зазначено у вищезазначеному договорі, при його посвідченні, належність ОСОБА_14 домоволодіння було перевірено державним нотаріусом Другої міської нотаріальної контори, також в ньому зазначено, що цей договір повинен бути зареєстрований у Дніпропетровському Міськжилуправлінні.

Встановлено, що в подальшому ОСОБА_12 так і не зареєстрував своє право власності на спірну частину домоволодіння в силу невстановлених причин.

Отже, суд приходить до висновку, що ? частина домоволодіння АДРЕСА_1 належала ОСОБА_12.

Встановлено в судовому засіданні та підтверджується також записами в домовій книзі, треті особи та їх батьки постійно проживали та були зареєстровані у спірному домоволодінні (т.1 а.с.92-96).

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_14 померла (т.1, а.с.56), У в зв'язку з відсутністю жодних документів, коло спадкоємців після її смерті встановити неможливо. В той саме час, після її смерті згідно відповіді Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т.1, а.с.35).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер (т.1, а.с.97).

Згідно пояснень позивача ОСОБА_1, 12 серпня 1993 року між ОСОБА_11, який ніби то був онуком ОСОБА_14, родинний зв'язок не був доведений в судовому засіданні, з одної сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу частини будинку, згідно умов якого ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_1 купив 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с.7).

Однак судом встановлено, що ОСОБА_10 не мав право відчуження вказаної частини домоволодіння, оскільки не був його власником та не оформив на себе правовстановлюючі документи на спірну частину домоволодіння.

Крім того, необхідно зазначити, що ОСОБА_1 не довів, що зазначений договір купівлі-продажу від 1993 року, підписаний саме ОСОБА_10 відсутні докази про смерть ОСОБА_10 та не надано жодного доказу щодо встановлення кола спадкоємців.

У відповідності до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 225 ЦК України (в редакції 1963 року), право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває право власності лише в тих випадках, коли згідно з ст. 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно.

Так, в силу ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що позивачем ОСОБА_1 пропущений строк позовної давності, який згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), обчислюється в три роки, разом з тим до суду із заявами про застосування строків позовної давності ніхто не звертався. Проте, згідно ст.75 ЦК України (в редакції 1963 року), позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Проте, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 саме по суті.

Отже, у зв'язку з тим, що ОСОБА_10 не мав правовстановлюючих документів на спірне майно, тобто не був власником майна на час досягнення домовленості між сторонами щодо продажу спірної частини домоволодіння, він не мав право його відчужувати і тому у суду немає законних підстав для визнання угоди купівлі-продажу від 12.08.1993 року дійсною та визнання за ОСОБА_1 права власності на частину спірного домоволодіння, позовні вимоги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, необґрунтовані, не знайшли свого об'єктивного підтвердження в судовому засіданні.

Таким чином враховуючи ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2008 року, встановлено, що після смерті ОСОБА_12 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є діти померлого - ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (т.1, а.с.184-186).

Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном після його смерті, проживала та була зареєстрована у домоволодінні разом з ним та проживає у ньому по теперішній час, про що свідчать відповідні записи у домовій книзі на домоволодіння АДРЕСА_1 (т.1, а.с.188-189).

В свою чергу, ОСОБА_3, 14 червня 2007 року, зі згоди ОСОБА_5, яка прийняла спадщину подав до Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.190, 192).

Тобто, аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 фактично успадкували по 1/4 частині домоволодіння АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, і тому вважає, що позовні вимоги в цій частині законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В той саме час, немає підстав для задоволення позову в частині скасування реєстрації за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини спірного домоволодіння, оскільки його право власності на цю частину домоволодіння було зареєстровано на підставі Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2006 року, яке ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2008 року було скасовано.

В силу ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1 у дохід держави підлягає стягненню недоплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 370 гривень.

Керуючись ст.ст. 224, 225, 529, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 370 гривень.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_1, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках, тобто по ? частині за кожним, право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 літ. А-1 , що складається з: квартира №1 складається з: приміщення 1 - тамбур площею 5,2 кв.м., 2 - кухня 7,7 кв.м., 3 - житлова 7,8 кв.м., 4 - житлова 12,4 кв.м., 5 - житлова 6,6 кв.м., всього по квартирі №1 - 39,7 кв.м.; квартира №2 складається з: приміщення 1 - сіни площею 8,2 кв.м.,2 - коридор 4,8 кв.м., 3 - житлова 15,8 кв.м., всього по квартирі № 2 - 28,8 кв.м.; квартира №3 складається з: приміщення 1 - коридор площею 8,4 кв.м., 2 - житлова 12,4 кв.м., всього по квартирі №3 - 20,4 кв.м.; вбиральні літ. Л, споруд № 1-10 та мостіння-1, П, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у 20-ти денний строк, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя К.О. Скрипник