ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
справа № 2-351/10
провадження № Б/н 705
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2009 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі головуючого - судді Парамонова М.Л., при секретарі Гурській М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 06.03.2008 року звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 (відповідачки), посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_5 08.07.2005 року за реєстровим номером 27, недійсним, посилаючись на те, що ОСОБА_4 (матір позивачки та відповідачки) померла 11.07.2007 року; сторони є спадкоємцями першої черги за законом, інших спадкоємців за законом першої черги не має; підпис заповідача візуально явно відрізняється від справжнього підпису ОСОБА_4, тому вона (позивачка) була вимушена звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити; відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 позов не визнали; посилаючись на те, що оформлення заповіту від 08.07.2005 року було ініційовано саме ОСОБА_4 та нею підписаний, позивачка знала про існування заповіту ще за життя ОСОБА_4, просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та померла 11.07.2007 року у віці 77 років (а.с.50, 63).

ОСОБА_4 є матір»ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.58-62), тобто позивачка і відповідачка відповідно до положень ст.1261 ЦК України віднесені до першої черги спадкоємців за законом; інших спадкоємців за законом першої черги не має.

ОСОБА_2 (позивачка) 18.10.2007 року звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 до Державної нотаріальної контори Обухівського району Київської області (а.с.48), де вона зазначала факт наявності заповіту на ім'я ОСОБА_3 (сестри) та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину згідно ст. 1241 ЦК України (право на обов'язкову частку у спадщині), оскільки вона (ОСОБА_2М.) є інвалідом 11 групи (а.с.64).

Відповідачка ОСОБА_3 подала аналогічну заяву про прийняття спадщини 01.12.2007 року (а.с.47), де зазначала, що право на обов'язкову частку у спадщині згідно ст.1241 ЦК України має ОСОБА_2 - дочка спадкодавиці, інвалід 2 групи.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи і не заперечуються сторонами.

Згідно ст.1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні також не оспорює право позивачки ОСОБА_2 на обов'язкову частку у спадковому майні, яка, за встановлених обставин, дорівнює 1Л частці спадкового майна.

Згідно заповіту від 08.07.2005 року, посвідченого посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_5 08.07.2005 року за реєстровим номером 27, ОСОБА_4 заповідала все своє майно на день смерті ОСОБА_3 (відповідачці) - а.с.125; даний заповіт на день смерті ОСОБА_4 не скасовано та не змінено (а.с.51).

Згідно ч.З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ствердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_4 свідомо та з власної ініціативи (добровільно) та бажанням (волевиявленням) склала заповіт та підписала його 08.07.2005 року, підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, змістом заповіту від 08.07.2005 року, тощо (а.с.125).

Позивачкою ОСОБА_2 після дослідження в судовому засіданні наданих сторонами доказів було фактично заявлено про її небажання заявляти клопотання щодо призначення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, що є правом позивача.

Згідно ч.І ст.143 ЦПК України суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі; відповідно до ст.145 ЦПК України призначення експертизи в даному випадку не є обов'язковим.

Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні; будь-яких обставин, передбачених ст.1257 ЦК України, як підстав недійсності оспорюваного заповіту, в судовому засіданні не встановлено, а тому в задоволенні позову має бути відмовлено.

Керуючись ст.15, 30, 60, 209-218 ЦПК України, на підставі ст.203, 215, 216, 1257 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту від 08.07.2005 року, посвідченого секретарем виконкому Долинської сільської ради Обухівського району Київської області ОСОБА_5 08.07.2005 року за реєстровим номером 27, від імені ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання заяви про апеляційне оскарження чи апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення або подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Суддя: Парамонов М.Л.