АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2009 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Павицької Т.М.

суддів: Заполовського В.Й., Миніч Т.І.

з участю секретаря Никончука О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на Ч частину спадкового майна та поділ спадкового майна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2009 року, -

встановила :

У липні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та виділ спадкового майна в натурі. На обгрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8 , якому на праві власності належало 54/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1 та автопричіп. На час смерті батька він був прописаний у спадкову будинку, чим вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном. Спадщину після смерті батька прийняла і відповідачка, яка приховала факт його проживання з батьком і прописки в спадковому будинку, та отримала в 2001 році свідоцтво про право на спадщину за все спадкове майно, чим порушила його спадкові права.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 01 серпня 2008 року видане ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_9 право власності на 50/100 частин спірного будинку. Крім того просив визнати за ним право власності на автопричіп та стягнути з його на користь відповідачки 150 грн. грошової компенсації за 1/2 частину причепа.

В позовній заяві поданій 18 травня 2009 року ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 54/100 частин спадкового будинку, автопричіп та виділити в натурі частину спадкового будинку.

ОСОБА_7 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним договір дарування від 19 січня 1993 року, за яким ОСОБА_8 подарував ОСОБА_1 46/100 частин будинку АДРЕСА_1 . Посилалась на те, що підпис, який міститься в договорі в графі „Даритель" не належить підпису її батька. Крім того, частина

будинку подарована без згоди матері, чим порушено вимоги ст.23 КпШС.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, до участі у справі притягнута ОСОБА_2 , як її правонаступник.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2008 року провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_7 закрито.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2009 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позову.

Розглянувши справу в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів про фактичне прийняття ним спадщини після смерті батька, а тому позов не підлягає задоволенню.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилася спадщина на 54/100 ідеальних частин жилого будинку АДРЕСА_1 та автопричіп марки ММЗ-81024, державний номер НОМЕР_1 .

Статтею 524 ЦК 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини, передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружини і батьки померлого.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 були його діти - позивач, ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Спадщину, шляхом подачі заяви 12.09.1997 року в нотаріальну контору прийняла

ОСОБА_7 . Інші спадкоємці ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 у встановлений законом строк заяви до державної нотаріальної контори про прийняття

спадщини не подавали. Дружина спадкодавця ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ст.549 ЦК 1963 року, який був чинним на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв

спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 на підтвердження того, що він в

шестимісячний строк після смерті батька фактично вступив в управіння та володіння спадковим майном, надав суду першої інстанції ощадну книжку ОСОБА_8 та технічний талон на транспортний засіб - автопричіп, які після смерті батька знаходилися у його володінні.

З матеріалів справи видно, що 20 червня 1991 року в органах Державної автомобільної інспеціїї за ОСОБА_8

зареєстровано право власності на автопричіп марки ММЗ-81024, державний номер НОМЕР_1 (а.с.12 т.1).

Право власності ОСОБА_8 на автопричіп ніким не оспорене.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що автопричіп належав особисто позивачу, хоча і був оформлений на батька, право власності позивача на автопричіп ніким із сторін не оспорюється, є помилковим на не відповідає матерілам справи. Жодних письмових доказів відносно того, що причіп марки ММЗ- 81024, державний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_1 в матеріалах справи немає.

В суді першої інстанції, як ОСОБА_7 , так і її правонаступник ОСОБА_2 не заперечували той факт, що на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_8 , автопричіп та технічний документ на транспортний засіб знаходилися у ОСОБА_1 . Зазначене спадкове майно і на даний час знаходиться у ОСОБА_1 .

Також не відповідає матеріалам справи, висновок суду першої інстанції проте, що надані ОСОБА_1 особисті документи батька не можуть бути доказ прийняття ним спадщини, оскільки в матеріалах справи є копія заяви ОСОБА_7 про викрадення з будинку АДРЕСА_1 її майна та особистих документів спадкодавця.

Як видно з матеріалів справи, із заявою до начальника Житомирського МВ УМВС про викрадення з будинку 01.08.1999 року особистих документів ОСОБА_8 - посвідчення водія, трудової книжки, військового квитка, посвідчення про державні нагороди, ОСОБА_7 звернулася 23.12.2002 року. Тобто, після звернення ОСОБА_1 до суду з позовом. Із змісту заяви не вбачається, що з будинку була викрадена ощадна книжка ОСОБА_8 . Отже, ощадна книжка спадкодавця після його смерті знаходилася у ОСОБА_1 .

Фактичний вступ в управління частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, у чому б вона не

полягала і де б вона не перебувала.

З враухванням наведеного, колегія суддів вважає, що

ОСОБА_1 в шестимісячний строк після смерті батька ОСОБА_8 , вступив в управління і володіння спадковим майном, а тому визнає його таким, що прийняв спадщину після смерті батька.

Відповідно до вимог ст.529 ЦК 1963 року спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 в рівних частках є його діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Кожен з них спадкував би по 27/100 частин спадкового майна.

Тому колегія суддів вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності в порядку спадкування на 27/100 частин спадкового будинку підлягають задоволенню.

16.05.2001 року ОСОБА_7 , видано Другою Житомирською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/100 ідеальних частин будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла. Спадкоємцем після її смерті є дочка ОСОБА_2 , якій Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 01.08.2008 року, видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 54/100частин цього будинку.

Оскільки за ОСОБА_1 визнано право власності на 27/100 частин будинку, тому підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання недійсними в 1/2 частині оспорювані свідоцтва про правона спадщину за законом.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. У разі якщо частку в натурі виділити неможливо, спадкове майно передається одному зі спадкоємців, а іншим відповідна грошова компенсація.

Згідно висновку судово-будівельної експертизи від 16 січня 2003 року, 54/100 ідеальних частин спірного будинку можна поділити між двома спадкоємцями. Цим висновком запропований тільки один варіат поділу спадкового майна. Сторони в

апеляційній інстанції погодился з висновком експертизи.

З врахування висновку судово-будівельної експертизи, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про поділ спадкового будинку підлягають задовленню, а тому виділяє ОСОБА_1 у власність кімнату 2-4 розміром 10,8 кв.м., сарай „Б", сарай „В" погріб „Г", туалет „У" та огорожу, що складає 27/100 частин спірного будинковолодіння.

ОСОБА_2 у власність виділяється кімната 2-3 розміром 14,8 кв.м., кухня 2-2 розміром 6,9 кв.м. та коридор 2-1 розміром 6,2 кв.м., що складає 27/100 частин будинковолодіння. Вартість частини спадкового майна, яка виділена ОСОБА_2 , на 57 грн. більша від вартості частини майна, яка виділена ОСОБА_1 . Тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 57 грн.

Що стоується вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на причіп, із стягненням з нього на користь ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 150 грн., то колегія суддів вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню. Для задоволення вимог в цій частині необхідно було призначити судово-товарознавчу експертизу для визначення

вартості причепа. В суді першої інстанції ОСОБА_1 таке клопотання не заявляв. В апеляційній інстанції він також відмовився від заявления вказаного клопотання.

За таких обставин, колегія суддів визнає за ним лише право власності на 1/2 частину автопричепа, як спадкового майна.

Крім того не грунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені в

інтересах ОСОБА_9 та ОСОБА_12 про визнання за ними права власності на спадкове майно після смерті діда ОСОБА_1 .

Згідно ч.2 ст.529 ЦК 1963 року онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

На час відкриття спадщини ОСОБА_1 , як спадкоємець ОСОБА_8 та батько ОСОБА_9 та ОСОБА_12 був живий. Тому онуки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 не є спадкоємцями після смерті діда ОСОБА_8 . Крім того, на час подання ОСОБА_1 до суду позовної заяви в інтересах ОСОБА_1 , остання була повнолітньою та неповноважувала батька на ведення справи у суді.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316,

317, .319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 червня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна та поділ спадкового майна задовольнити частково.

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на

спадщину за законом, видане Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 16 травня 2001 року ОСОБА_7 на

54 /100 частин будинку по АДРЕСА_1

після смерті ОСОБА_8 .

Визнати недійсним в 1/2 частині свідоцтво про право на

спадщину за законом, видане Другою Житомирською державною нотаріальною конторою 01 серпня 2008 року ОСОБА_2 на 54 /100 частин будинку по АДРЕСА_1

після смерті ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 27/100 ідеальних частин жилого будинку АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_1 кімнату 2-4 розміром 10,8 кв.м., сарай „Б", сарай „В", погріб „Г", туалет „У" та огорожу, що становить 27/100 ідеальних частин від будинковлодіння по АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_2 кімнату 2-3 розміром 14,8 кв.м., кухню 2-2 розміром 6,9 кв.м. та коридор 2-1 розміром 6,2 кв.м., що становить 27/100 ідеальних частин від будинковлодіння по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 57 грн. грошової компенсації.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автопричепа марки ММЗ-81024, державний , номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автопричепа марки ММЗ-81024, державний номер НОМЕР_1 .

В решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду України протягом двох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді