Справа №
08 грудня 2008 року  Ленінський районний суд м. Севастополя у
головуючого судді -
розглянувши  у відкритому судовому засіданні у м.
Севастополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП Севастопольський морський
торговий порт про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди,  суд
Позивач звернувся до
суду в березні 2008 року з позовом, в якому вказує, що працював у відповідача з
листопада 2005 року слюсарем будівельним ремонтно-будівельної групи. 01.02.2007
року був звільнений по п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним,
оскільки він має більш високу кваліфікацію ніж інші слюсарі, а також має
переважне право на залишення на роботі як дитина війни. Також  вказує, що звільнення позивача з роботи є
результатом переслідування його як неугодного робітника.
його на роботі, стягнути заробітну платню за час вимушеного прогулу, заробітну
платню за час простою, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 6000 грн..
В судовому засіданні
позивач підтвердив, що звернувся до суду не з заявою про перегляд рішення суду
за нововиявленими обставинами, а з новим позовом. Підтримав вимоги в повному
обсязі, наполягає на їх задоволенні. Не заперечував проти розгляду справи у
відсутність свого представника.
До обґрунтувань позову додав, що відповідач
при його звільненні не звернувся до профспілкового комітету, а також те, що
скорочення проведено формально, оскільки на його місті залишився слюсар Панко,
а висновок адміністрації про те, що в нього більш висока продуктивність праці
Доводить, що строк звернення
до суду з позовом не пропущений, оскільки первісний позов був поданий в лютому
2007 року, але судом залишений без розгляду.
Відповідач в судове
засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки не повідомив.
В судовому засіданні
30.09.2008 року представник відповідача позов не визнала, пояснювала, що
звільнення проведено в повній відповідальності закону.
Суд, керуючись
принципом диспозитивності та змагальності сторін, вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника відповідача на підставі наданих кожною із
Суд, вислухавши
пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні
позову ОСОБА_1. необхідно відмовити.
Судом встановлено,
що позивач був прийнятий на роботу слюсарем будівельним 6 розряду
ремонтно-будівельної групи (РБГ) 24.11.2005 року (а.с.9 зворот).
01.02.2007 року по п.1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із скороченням штату на
підставі наказу № 09 від 18.01.2007 року та № 19 від 01.01.2007 року(а.с.
Суду доведено, що
відповідачем не в повній мірі виконані вимоги ст. 49-2 КЗпП України: ОСОБА_1.
завчасно був попереджений про наступне звільнення (а.с. 5), йому була
пропонована інша робота (а.с. 102). Позивач в судовому засіданні також
підтвердив вказані обставини.
врахував переважне  право позивача на
залишенні на роботі, передбачені ч. 3 ст. 42 КЗпП України, ст. 5 ЗУ "Про
соціальний захист дітей війни", що є підставою вважати звільнення незаконним.
Суд належним чином
оцінив доводи позивача щодо того, що звільнення проведено формально, воно є
результатом переслідування а також проведено без згоди профкому.
Суду доведено, що на
підприємстві відбулося скорочення штату, отже міста роботи ОСОБА_1. не існує.
Те, що його роботу виконує інша особа не є доказом відсутності скорочення і
формальності звільнення.
голови профкому порту позивач не перебуває на обліку в первісній профспілці
(а.с. 78), отже суд робить висновок, що доводи ОСОБА_1. про порушення порядку
звільнення в цій частині є неспроможні.
підтвердились заявлені позивачем обставини про його переслідування. ОСОБА_1.
вважає, що став неугодним робітником, коли підписав заяву до адміністрації
порту про неналежний стан організації робочих міст слюсарів. Однак позивачем
підтверджено, що всі особи, які підписали це звернення не звільнені, тому суд
вважає недоведеним довід позивача про переслідування особисто його.
Таким чином судом
встановлено, що звільнення ОСОБА_1. не відповідало вимогам ст. 49-2 КЗпП
України, однак право позивача не підлягає захисту, оскільки ним пропущений
строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України.
позовом звернувся  13.03.2008 року, тоді
як звільнений він був 01.02.2007 року, тобто більш ніж через рік після того, як
дізнався про порушення свого права.
Суд враховує ті
обставини, що ОСОБА_1. робив спроби судового захисту, звернувшись з вимогами
про поновлення на роботі 26.02.2007 року (справа № 2-182407), але рішення по
суті спору не постановлено, ухвалою суду від 20.09.2007 року позов залишений
без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 06.12.2007 року.
позовом позивач звернувся в березні 2008 року, тобто більш ніж через 3 місяці
після розгляду справи в апеляційному суді 06.12.2007 року, суд не вбачає
поважних причин для поновлення ОСОБА_1. строку для звернення до суду з даним
те, що він не пропустив встановлений законом строк для звернення з позовом суд
вважає необґрунтованою та недоведеною. Те, що позов названий ОСОБА_1  як "за нововиявленими обставинами"
суд до уваги не приймає, оскільки позивач неодноразово підтверджував в судовому
засіданні, що вказаний позов є не заявою, що підлягає розгляду в порядку ст.
361-366 ЦПК України (тобто за нововиявленими обставинами), а є самостійним
позовом, отже строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, суд
відраховує з часу звільнення і він вважається пропущеним без поважних причин.
Тому суд, не
зважаючи на те, що ОСОБА_1. звільнений з порушенням закону, в задоволенні його
позову про поновлення на роботі відмовляє саме з цих підстав (позивачем
пропущений місячний строк для звернення до суду).
На підставі  ст.ст. 40 п.1, 233 ч.1  КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
212- 215 ЦПК України, суд
В задоволенні позову
ОСОБА_1 до ДП Севастопольський морський торговий порт про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення недоплаченої
заробітної плати та моральної шкоди - відмовити.
Рішення|розв'язання,вирішення,розв'язування|
може бути оскаржено в апеляційний суд м. Севастополя шляхом подачі в Ленінський
суд заяви про апеляційне оскарження протягом 10 днів з дня проголошення рішення|розв'язання,вирішення,розв'язування|
і апеляційної скарги протягом 20 днів після|потім| подачі заяви про апеляційне оскарження.

Суддя     -