Справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

23 вересня 2008 року Полтавський
районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді - Рябішина А.О.

при секретарі - Власовій Н.О.

з участю адвоката - ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в
м.Полтава

справу за позовом ОСОБА_2до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування дійсним , визнання права
власності на житловий будинок , зустрічним позовом ОСОБА_3до ОСОБА_2про
визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння , вселення в домоволодіння
та усунення  перешкод у користуванні
житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И
В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , Васюти Юрія Васильовича
в якому просить визнати дійсним договір дарування від 02 вересня 2006 року ,
який було укладено в усній формі між нею та її батьком - ОСОБА_4, визнати за
нею право власності на домоволодіння за АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим , що її батьком була подаровані їй кошти
після продажу нерухомості яка йому належала для придбання нею домоволодіння
особисто для себе. З її колишнім чоловіком вони вже на той час не проживали
разом і не вели спільне господарство.

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2в якому просить
визнати за ним право власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1 , вселити
його у вказане домоволодіння та зобов»язати відповідачку не чинити йому
перешкод у користуванні домоволодінням.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим , що домоволодіння було придбане
ними за спільні з ОСОБА_2. кошти під час їх проживання у шлюбі. Після
розірвання шлюбу відповідачка не допускає його у вказане домоволодіння.

В судовому засіданні ОСОБА_2. та її представник свої позовні вимоги
підтримали , просили задовольнити і дали свідчення аналогічні тим , що
викладені у позовній заяві. Зустрічні позовні вимоги не визнали та дали
свідчення також аналогічні тим , що давали в обґрунтування своїх вимог.

ОСОБА_3. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4. не визнав , свої
позовні вимоги підтримав , просив задовольнити і дав свідчення аналогічні тим ,
що викладені у позовній заяві.

ОСОБА_4. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_4. визнав та пояснив ,
що ним дійсно були подаровані дочці кошти для придбання нею для себе житла.
Наполягає , що на момент укладення договору дарування його дочка та ОСОБА_3.
спільно не проживали та не вели спільного господарства.

Заслухавши пояснення сторін , свідків , міркування адвоката ,
представника  ,  матеріали справи , суд приходить до висновку
, що позовні вимоги ОСОБА_4. підлягають частковому задоволенню , а позовні
вимоги ОСОБА_3. повному задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України сторони та інші особи , які
беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів , їх
дослідження  та доведення перед судом їх
переконливості.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті
обставини , на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень ,
крім випадків , встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до
цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб , які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи
31 серпня 2001 року між сторонами було укладено шлюб. 04 вересня 2006 року  на ім.»я ОСОБА_2. (дівоче ОСОБА_2) було
придбане домоволодіння за АДРЕСА_1. 14 грудня 2007 року  у відділі реєстрації актів цивільного стану
Полтавського РУЮ Полтавської області відбулась реєстрація розірвання шлюбу між
сторонами.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2. як на підставу його задоволення
посилається на те , що домоволодіння було придбане виключно за її власні кошти
які були подаровані їй її батьками. З цих підстав вважає домоволодіння своєю
особистою власністю. Наполягає , що на момент дарування коштів вони не
проживали з ОСОБА_3. однією сім»єю. Вважає , що договір дарування відбувся
оскільки на її думку та думку представника , сторони виконали всі умови і тому
він має бути визнаний дійсним.

Проте суд вважає доводи ОСОБА_4. хибними , такими , що суперечать вимогам
законодавства та фактичним обставинам по справі , що були встановлені в ході
судового розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України право власності набувається
на підставах , що не заборонені законом , зокрема із правочинів.

Згідно частини 1 статті 717 ЦК України
за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або
зобов»язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно
майно (дарунок) у власність.

Представник ОСОБА_4. обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на положення
частини 2 статті 220 ЦК України згідно якої якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору , що підтверджується письмовими доказами , і відбулося
повне або часткове виконання договору , але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення , суд може визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Проте суд вважає посилання представника ОСОБА_4. на положення статті 220 ЦК
України є безпідставними.

Договір дарування за своєю правовою природою вважається одностороннім ,
оскільки з його укладенням у сторін не виникає , як правило , взаємних прав та
обов»язків.

Отже положення статті 220 ЦК України не можуть бути застосовані до
правовідносин , що існують між сторонами в даному випадку.

Відповідно до частини 5 статті 719 ЦК України договір дарування валютних
цінностей  на суму , яка перевищує
п»ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян ,
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Як пояснили суду ОСОБА_2. та її представник , а також ОСОБА_4. предметом
договору дарування були валютні цінності.

Отже виходячи із змісту статті 719 ЦК України підтвердженням факту
укладення договору дарування між ОСОБА_2. та ОСОБА_4. може бути лише
нотаріально посвідчений письмовий договір.

Проте ОСОБА_2. та її представником суду не тільки не представлено суду
нотаріально посвідченого письмового договору але і не надано інших переконливих
доказів. Факт продажу ОСОБА_4. своєї власності не може бути підставою
підтвердження факту укладення договору дарування. Показання свідків в даному
випадку також не можуть бути враховані.

В той же час під час оформлення угоди ОСОБА_2. підтвердила , що будинок
куплений за спільні кошти.

Згідно частини 1 статті 60 Сімейного Кодексу України майно , набуте
подружжям за час шлюбу , належить дружині на чоловікові на праві спільної
сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини
(навчання , ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини 1 статті 355 ЦК України  майно , що є у власності двох або більше осіб
(співвласників) , належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини 2 цієї статті майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Статтею 357 ЦК України визначений порядок визначення часток у праві
спільної часткової власності , зокрема частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними , якщо інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

В даному випадку суд вважає частки співвласників рівними і підстав для
збільшення частки когось із співвласників суд не вбачає.

З огляду на вищенаведені обставини та встановлені факти суд вважає  , що за кожним із колишнього подружжя має
бути визнане право власності на Ѕ частину домоволодіння.

Суд вважає посилання ОСОБА_4. та її представника на положення статті 57
Сімейного Кодексу України безпідставними оскільки судом не встановлено обставин
, що спірне домоволодіння було придбане за кошти  , що належали ОСОБА_2..

Вирішуючи питання щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_3. щодо вселення та
усунення перешкод у користуванні житлом суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 63 Сімейного Кодексу України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпорядження майном ,
що належить їм на праві спільної сумісної власності , якщо інше не встановлено
між ними.

Згідно частини 3 статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі
, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни ,  які мають у приватній власності будинок (
частину будинку) , квартиру , користуються ними (нею) для особистого проживання
і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати , дарувати , заповідати , здавати в оренду , обмінювати
, закладати , укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом статті 155 ЖК України жилі будинки (квартири) , що є у власності
громадян , не може бути в них вилучено , власника не може бути позбавлено права
користування жилим будинком , крім випадків встановлених законом.

Оскільки судом встановлено факт перешкоджання з боку ОСОБА_4 . проживанню у
спірному домоволодінні ОСОБА_3. , останній має бути вселений у вказане
домоволодіння в примусовому порядку і ОСОБА_2 . має бути зобов»язано не чинити
йому перешкод у користуванні житловим приміщенням яке є його власністю.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст.10.11.60.208-215 ЦПК України ,
ст..ст.220.328.355.356.357.358.717.718.719 ЦК України , ст..57.60.63 Сімейного
Кодексу України  ст..ст.9.150.155 ЖК
України , суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2відмовити за недоведеністю.

Позовні вимоги ОСОБА_3задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину домоволодіння за АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_3в домоволодіння за АДРЕСА_1.

Зобов»язати ОСОБА_1 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні
домоволодінням за АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через
Полтавський районний суд на протязі 10 днів з моменту проголошення шляхом
подачі заяви про намір оскарження та подачі на протязі 20 днів з моменту подачі
заяви апеляційної скарги.

Суддя: