Справа № 2-1013/08
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

03 грудня 2008 р.                                                                                        м.
Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді                Ольховського Є.Б.

при секретарі                         Лисиченко С.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Друга Харківська
державна нотаріальна контора м. Харкова, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права
власності і розподіл спадкового майна та по зустрічному позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання дійсним заповіту та визнання права власності на спадкове
майно по заповіту

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати право власності на
спадкове майно, що складається з частини квартири, під номером 106, яка
знаходиться в АДРЕСА_1; квартира, під номером 6, яка знаходиться в АДРЕСА_2;
нежилі переміщення по АДРЕСА_3, підвалу загальною площею 567,7 кв.м.;
машино-місце №3 на автостоянці по АДРЕСА_4, матеріали, що складають собою
незавершений будівництвом будинок за адресою АДРЕСА_5, транспортний засіб,
модель ЗИЛ НОМЕР_1 (2005 р.в.), транспортний засіб, модель КАМАЗ НОМЕР_2 (1988
р.в.), частину квартири (1/3), під номером 65, яка знаходиться в АДРЕСА_6,
транспортний засіб, модель ГАЗ 3302 П (2005 р.в.), майнові права згідно
договорів про участь у будівництві № 163 від 21.09.2004 року, № 161 від
20.09.2005 року, № 160 від 20.05.2005 року, № 204 від 12.06.2005 року, № 244
від 10.01.2006 року, корпоративні права у підприємствах заснованих ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
в наступній частині: за ОСОБА_1 - 1/8 частину спадкового майна. В обґрунтування
позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її батька, ОСОБА_5, на
вищевказане спадкове майно відкрилася спадщина. Спадкодавець на випадок смерті
заповіт не складав, отже спадкування відбувається за законом. У першу чергу
спадкування за законом отримують діти спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, дружина
- ОСОБА_2. та мати - ОСОБА_4 Після спливу шестимісячного строку із дня
відкриття спадщини позивач звернулася до Державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини із наміром подати заяву про видачу свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме та рухоме майно, але, оскільки інший спадкоємець
- ОСОБА_2. не виконала жодних дій щодо надання документів, які б свідчили про
право власності на майно ОСОБА_5, державний нотаріус відмовився видати
відповідне Свідоцтво.

ОСОБА_3 подала
суду зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ
частину спадкового майна як дружину померлого, а також на все спадкове майно,
що залишилося після смерті ОСОБА_5 на підставі складеного ним заповіту 7
листопада 2002 року під час його перебування у дорожній клінічній лікарні м.
Харкова. Первісний позов не визнає з тих підстав, що вважає складений заповіт
чинним та відповідно до тексу заповіту усе майно належить саме Відповідачу.

В судове
засідання представник ОСОБА_1 з'явився, підтримав позовні вимоги, просив
задовольнити позов у повному обсязі, подав до суду належним чином оформлені
уточнення до позовної заяви, в яких просив, виділити майно в натурі та визнати
за ОСОБА_1 одноособове право власності на квартиру під номером 6, яка
знаходиться в АДРЕСА_2 та машино-місце №
3 на автостоянці по АДРЕСА_4, що складає еквівалент її частки спадкового
майна ОСОБА_5, а саме 1/8 спадкового майна. Зустрічний позов ОСОБА_2 не визнає
у повному обсязі.

Представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом,
проти основного позову заперечував.

Представник
третьої особи -  Другої Харківської
Державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, надав до суду
клопотання, яким просив розглядати справу за його відсутності (т.1 с.с.81).

3-і особи:
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про час розгляду справи
повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від прийняття
спадщини після ОСОБА_5 нотаріально відмовилися на користь ОСОБА_2 (т.1 с.с.
104,105).

Суд, вислухавши
представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов
слід задовольнити повністю,  зустрічний
підлягає задоволенню частково виходячи з наступного:

ОСОБА_5 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому, відповідно до наданих суду документів, на праві приватної
власності належить нерухоме та рухоме майно у наступному складі: частина
квартири, під номером 106, яка знаходиться в АДРЕСА_1; квартира, під номером 6,
яка знаходиться в АДРЕСА_2; нежилі переміщення по АДРЕСА_3, підвалу загальною
площею 567,7 кв.м.; машино-місце №3 на автостоянці по АДРЕСА_4, матеріали, що
складають собою незавершений будівництвом будинок за адресою АДРЕСА_5,
транспортний засіб, модель ЗИЛ НОМЕР_1 (2005 р.в.), транспортний засіб, модель
КАМАЗ НОМЕР_2 (1988 р.в.), частину квартири (1/3), під номером 65, яка
знаходиться в АДРЕСА_6, транспортний засіб, модель ГАЗ 3302 П (2005 р.в.), майнові
права згідно договорів про участь у будівництві № 163 від 21.09.2004 року, №
161 від 20.09.2005 року, № 160 від 20.05.2005 року, № 204 від 12.06.2005 року,
№ 244 від 10.01.2006 року, корпоративні права у підприємствах заснованих
ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Відповідно до ч.
1 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або визнання її померлою
відкривається спадщина.

Ст. 1223 ЦК
України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неомовлення
заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи,
визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Оскільки підчас
відкриття спадщини, у державній нотаріальній конторі буди відсутні відомості
про заповіт померлого, то спадкування відбувалося за законом. Спадкоємці за
законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст. 1261 Цивільного
кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його
смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_2. та спадкодавець ОСОБА_5 мешкали однією сім'єю та
були одружені, вели спільне господарство, мали спільний бюджет.

Під час
спільного проживання у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 народилася дитина - ОСОБА_3

Від першого
шлюбу  спадкодавець також має доньку -
ОСОБА_1, 1977 року народження.

Таким чином,
відповідно до ст. ст. 1223, 1261 ЦК України право на спадкування за законом у
першу чергу отримують діти спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, дружина - ОСОБА_2.
та мати - ОСОБА_4

Згідно ст. 1269
ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

ОСОБА_1, і це
підтверджується матеріалами справи, подала заяву про прийняття спадщини,
посвідчену 26 січня 2007 року та зареєстровану в реєстрі під номером 537/0037
консулом Генерального консульства України  в Чикаго, США, Олійником А.Г., вказану заяву
було направлено до Другої Харківської Державної нотаріальної контори.

ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 теж звернулися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини,
але через деякий час повністю відмовились від спадщини на користь Відповідачки,
виходячи з матеріалів спадкової справи ОСОБА_5, даний факт жодною зі сторін не
заперечувався.

ОСОБА_2. також
звернулася до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за
законом. Однак, як пояснила ОСОБА_2., після звернення з заявою про прийняття
спадщини на загальних підставах, вона згадала про існування заповіту, який був
складений померлим 7 листопада 2002 року під час його перебування у дорожній
клінічній лікарні м. Харкова та посвідчений черговим лікарем даної лікарні
Цивенко О.І.

Державна
нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, оскільки даний заповіт не був засвідчений належним чином.

ОСОБА_2.
звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне
значення, при розгляді даної справи Відповідачка не залучила інших спадкоємців,
хоча знала про їх існування.

29 травня 2007
року Ленінський районний суд виніс рішення яким задовольнив вимоги ОСОБА_2 та
визнав заповіт дійсним. Дане рішення було скасоване Апеляційним судом
Харківської області та залишено без розгляду позовну заяву про встановлення
факту що має юридичне значення, про що свідчить ухвала по справі
22-ц-3660/2007р. від 26.06.07р.

У зустрічній
позовній заяві ОСОБА_2. просила визнати за нею право власності на все спадкове
майно за заповітом померлого ОСОБА_5

Відповідно до п.
2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до
ст. 40 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України
«Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально
посвідчених», посадові особи, перелічені в цій статті, зобов'язані негайно
передати по одному примірнику посвідчених ними заповітів у державний
нотаріальний архів чи в державну нотаріальну контору за постійним місцем
проживання заповідача.

Згідно ч. 7 п.
10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених», нотаріальна дія вважається
вчиненою з моменту її реєстрації.

Виходячи з
матеріалів справи, заповіт ОСОБА_5 не зареєстрований у Державних нотаріальних
та інших органах, жодних відомостей про складання заповіту ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_2 у книзі заповітів дорожньої лікарні м. Харкова не міститься, а тому на
момент звернення з зустрічною позовною заявою Відповідачки, у розумінні ст.
1257 ЦК, заповіт ОСОБА_5 є нікчемним.

Крім того при
складанні даного заповіту було допущено наступні порушення:

заповіт був
підписаний заповідачем у присутності ОСОБА_2 Дані дії суперечать ч. 3 п. 7
Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок посвідчення заповітів і
доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених», фізична особа, на користь
якої заповідається майно, не може бути присутньою під час підписання заповіту,
а також підписувати його за заповідача.

Відповідно до ч.
ч. 1, 2 та 4 п. 16 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок
посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених»,
заповіт складається однією фізичною особою (крім заповіту, що складається
подружжям), у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складення, дати
та місця народження заповідача і підписується заповідачем власноручно,
посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його
слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Заповіт був
складений дружиною заповідача, ОСОБА_6, та доповнений іншими особами, у присутності
яких він був складений. У заповіті не вказано місця та дати народження
заповідача, також не зазначено документу на підставі якого було встановлено
особу ОСОБА_5

У заповіті не
зазначено всіх даних про свідків, у присутності яких був складений заповіт, відповідно
до ч. 7 п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок посвідчення
заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених», у заповіті
зазначаються прізвище, ім'я та по батькові свідка, дата його народження, місце
проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого
встановлено особу свідка.

Відповідно до ч.
1 ст. 1257 ЦК України заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

Таким чином,
судом встановлено нікчемність складеного заповіту, а тому, як ОСОБА_1, так і
ОСОБА_2. прийняли спадщину у встановленому законом порядку на загальних
підставах.

Відповідно до
ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця є рівними. Відповідно до ст. 70
СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже,
коло спадкоємців складають: дочка від першого шлюбу (Позивач), ОСОБА_1, 1977
року народження, що мешкає у АДРЕСА_7, дружина (за другим шлюбом), ОСОБА_2, яка
мешкає у АДРЕСА_8, дочка (від другого шлюбу), ОСОБА_3, мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4.

Таким чином
ОСОБА_1 має право на 1/4 частину спільного майна спадкодавця, якою є 1/2
частини спільного майна подружжя (тобто, частина майна що належить Позивачу,
складає 1/8 частину від загального спільного майна подружжя).

Загальна вартість майна ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, яка сторонами не оспорювалась та не заперечувалась виходячи з
матеріалів справи, становить 4
797 105 гривень, відповідно вартість частки майна що належить Позивачу за
законом, складає 599 638 гривень.

ОСОБА_1 просить виділити майно в натурі та
визнати за нею одноособове право власності на квартиру, під номером 6, яка
знаходиться в АДРЕСА_2 та машино-місце №3 на автостоянці по АДРЕСА_4, що не
перевищує та складає еквівалент її частки спадкового майна ОСОБА_5, виходячи з
матеріалів справи.

Згідно з п. 2
ст. 1278 ЦК України, кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в
натурі.

На
підставі наведеного, керуючись ст. ст. 215, 368, 1218, 1220, 1223, 1257,
1261-65, 1269, 1270, 1278 ЦК України; ст. 40 Закону
України «Про нотаріат»; Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок
посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених»; ст. 70 СК України, ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60, 79, 88, 212
-215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1
задовольнити. Визнати за ОСОБА_1, виділивши майно в натурі, одноособове право
власності на квартиру під номером 6, яка знаходиться в АДРЕСА_2 та машино -
місце № 3 на автостоянці по АДРЕСА_4, що не перевищує та складає еквівалент її
частки спадкового майна після смерті ОСОБА_5.

Зустрічний позов
ОСОБА_2 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину
спадкового майна після смерті ОСОБА_5, в іншій частині позов залишити без
задоволення.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК
України.

Суддя                                    підпис                                    Є.Б.
Ольховський