Справа №2-1685/2008р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

18 листопада 2008
року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого - судді
Слурденко О.І., при секретарі Шиловій І.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Чугуївської міської ради та ОСОБА_2 про визнання права власності на частку
житлового будинку,  -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду до Чугуївської міської ради про визнання права власності на
житловий будинок розташований АДРЕСА_1, з тих підстав, що вона мешкає в цьому
будинку з 1972 року по наступний час. За цей час за свої кошти зробила
відповідну прибудову і збільшила загальну площу будинку майже на 32 %, і хоча
будинок фактично належав її батьку до 1972 року, а потім за договором дарування
її брату ОСОБА_3 до 2007 року до смерті, фактично вона є власником будинку.
Протягом вказаного періоду вона утримувала цей будинок, проводила поточний та
капітальний ремонт, сплачувала вартість комунальних послуг та податки, провела
газифікацію будинку. Вважає цей будинок сумісною спільною власністю родини,
оскільки по наступний час разом з нею проживає її рідний брат ОСОБА_4. Просить
суд визнати за нею право власності на частку будинку у розмірі 31,7% в порядку
спільної сумісної власності.

Представник
Чугуївської міської ради заявив клопотання про заміну сторони по справі на
належного відповідача, оскільки після смерті власника будинку ОСОБА_3 право
власності у порядку спадкування за законом оформлено в нотаріальному порядку
спадкоємицею першої черги ОСОБА_2 - дочкою померлого. Оскільки на момент
розгляду справи ОСОБА_2 оформила спадщину у нотаріальному порядку і стала
власником будинку, то належним відповідачем по справі є дійсно вона і суд зі
згоди позивачки замінив відповідача.

ОСОБА_2
заперечуючи проти позову вказала на те, що її батьку ОСОБА_3 належав будинок
АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 28.07.1971 року посвідченого
нотаріусом Чугуївської державної нотконтори за реєстровим №3937. Цей будинок
подарував її батьку його батько, тобто її дід. За життя батько добудував
будинок і з 1978 року будинок знаходиться у такому стані по наступний час. За
станом здоров'я батько проживав з нею у місті Харкові, тому у 2000 році
дозволив позивачці проживати у цьому будинку та дав згоду на її реєстрацію у
якості жильця. Тоді як позивачка має свою приватну квартиру у місті Чугуєві.
Також її дядько ОСОБА_3 ніколи не проживав і не проживає у будинку оскільки має
свою власну квартиру в місті Чугуєві. Тобто цей будинок ніколи не був не може
бути сумісною спільною власністю членів родини. Вона є єдиною спадкоємицею
батька і після його смерті у 2007 році у передбачений законом строк подала
заяву до дежнотконтори про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право
власності на цей будинок у порядку спадкування за законом у серпні поточного
року і є власником будинку. Просить суд відмовити позивачці у позові, тому що
він безпідставний і наведені позивачкою обставини не відповідають дійсності.

Заслухавши
сторони, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного.

Позивачка
звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на
частку будинку з тих підстав, що вона тривалий час фактично проживає в цьому
будинку, утримує його, проводить поточний ремонт, за свої кошти зробила
прибудову та газифікацію будинку, тому відповідно витрачених коштів та розміру
прибудови придбала право власності на його частку. Посилаючись на правила
ст.368 ЦК України позивачка стверджує, що спірний будинок є майном набутим в
результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, оскільки письмового договору про це не укладалося, просить
суд визнати за нею право власності у судовому порядку. Але як вбачається із
наданих сторонами документів, спірний будинок належав на підставі договору
дарування від 28.07.1971 року посвідченого нотаріусом Чугуївської
держнотконтори за реєстровим №3937 ОСОБА_3 (л.с.32). Згідно висновку архітектора
міста Чугуєва від 15.06.1978 року ОСОБА_3 отримав дозвіл на прибудову веранди
для газифікації будинку (л.с.7) та збудував її і за підрядним договором у
лютому 1979 року його будинок був газифікований (л.с.8). У грудні 1978 році за
технічною інвентаризацією Чугуївського МБТІ був зроблений технічний паспорт
(л.с.9-13) де наведений план будинку і цей план повністю співпадає із планом
інвентаризації будинку проведеною Чугуївським МБТІ (л.с.33-36) у травні 2008
року. Таким чином за період часу з 1978 року по 2008 рік не яких прибудов або
переобладнань у будинку зроблено не було і ствердження про це позивачки не
відповідають дійсності.

Фактично
позивачка проживає у спірному будинку з 2000 року і зареєстрована у якості
жильця з 23.02.2000 року (л.с.25), а до цього вона проживала у квартирі
АДРЕСА_2, яка належить їй на праві приватної власності (л.с.30), оскільки після
смерті її матері ОСОБА_5 вона стала власником цієї квартири в цілому. Тобто має
своє особисте житло.

Її брат ОСОБА_3
ніколи не проживав у спірному будинку, має своє житло у місті Чугуєві де і
проживає по наступний час.

ІНФОРМАЦІЯ_1
власник будинку ОСОБА_3 помер і його дочка - ОСОБА_2, як єдина спадкоємиця
першої черги подала в передбачений законом термін заяву про прийняття спадщини
і 04.08.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом ставши
власником будинку.

Тоді як за життя
свого брата позивачка не ставила питання про визнання за нею права власності на
частку будинку, оскільки вони ніколи не жили однією сім'єю, не вели спільне
господарство і не мали спільних коштів та праці. Не яких домовленостей або угод
між померлим та позивачкою про будівлю прибудов до будинку не було і позивачка
не надала про це будь-яких доказів. За таких обставин суд приходить до висновку
про необхідність відмови їй в позові.

Керуючись
ст.ст.10,11,209,212,214,215,218
ЦПК України, ст.ст.316,317,319,325,355,356,368,1261,1268-1270 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності
на частку житлового будинку - відмовити.

Рішення може бути
оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської
області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня
проголошення рішення, заяви про апеляційне оскарження і подачею після цього
протягом 20 днів апеляції або у порядку ч.4 ст.295 ЦПК України.

Суддя: