Справа №2-2035/2008рік
Категорія справи № 19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада
2008 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в
складі головуючого судді Степури А.А., при секретарі Вороніній О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кременчуці цивільну справу
за позовом фізичної особи ОСОБА_1до фізичних осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3про визнання
договору купівлі - продажу житлового будинку і земельної ділянки недійсним та
визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач  ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом, де просить винести рішення, яким визнати недійсним
договір купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та
земельної ділянки приватної власності розміром 814 кв.м. АДРЕСА_1, укладений 23
березня 2006 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_2недійсним. Визнати
право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та на земельну
ділянку приватної власності розміром 814 кв.м. АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

Свої вимоги
мотивував тим, що 23.03.2006 року було укладено договір купівлі - продажу
житлового будинку АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом
Кременчуцького нотаріального округу Спірідович М.В. Сторонами договору вказані
продавець - ОСОБА_4, покупець ОСОБА_2. На час укладення договору ОСОБА_2.
знаходився в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3. В даний час шлюб між ними
розірвано. Фактично оплату по договору купівлі - продажу повністю здійснено їм
одноособово. При купівлі даного будинку він мав пічне опалення, знаходився в
незадовільному стані і потребував здійснення значного ремонту та
переобладнання. Фінансування ремонту на переобладнання будинку частково виконав
батько відповідачки - ОСОБА_5., який дав йому 2000 доларів США на ці потреби.
Ним для проведення ремонту було придбано 2100 штук цегли на суму 1300 гривень,
виконано ремонт стін та стелі в будинку, утеплена підлога, поміняна внутрішня
електропроводка.  Також ним для
газифікації будинку придбано за його рахунок опалювальний газовий котел
вартістю  3799,50 грн., лічильник газу.
Для водопостачання придбано станцію підкачки води за 1200 грн. Замовлено,
виготовлено та встановлено металеві ворота в огорожі вартістю 2200 грн. Тому
він вважає, що договір купівлі - продажу будинку був вчинений внаслідок його
помилки і тому він, а не відповідачі по справі являються фактичними власником
будинку АДРЕСА_1 .

В судовому
засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та вказав, що він свідомо
погодився на укладення договору купівлі - продажу на сина ОСОБА_2., але вчинив
помилку так, як вважав, що це укріпить молоду сім'ю і не знав, що невістка -
відповідачка ОСОБА_3. народила дитину не від свого чоловіка і його чина
ОСОБА_2. , а від іншого чоловіка в зв'язку з чим між ними було розірвано шлюб.

Відповідач
ОСОБА_2. та його представник позовні вимоги визнали та вважають, що необхідно
задовольнити позовну заяву ОСОБА_1, оскільки дійсно його батько дав грошові
кошти на придбання будинку АДРЕСА_1, однак помилково оформив договір купівлі -
продажу будинку на нього, а не на себе.

Відповідач
ОСОБА_3. та її представник ОСОБА_6. позовні вимоги позивача не визнали суду
пояснили, що будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 було придбано ОСОБА_3.
колишнім чоловіком  та нею під час
їхнього шлюбу. В зв'язку з тим, що власних коштів на купівлю будинку
відповідачі не мали, тому кошти на придбання будинку були надані їм їхніми
батьками ОСОБА_1. та ОСОБА_5. Зокрема ОСОБА_1. надав на купівлю будинку 5000
доларів США, а її батько ОСОБА_5. 2000 доларів США. Тому той факт, що позивач
купив цей будинок за власні кошти не відповідає дійсності.  В якості доказу позивач надає довідку з банку
та кредитний договір, що він брав кошти в цих установах в період купівлі
будинку. Можливо це так, однак її батьками в період купівлі будинку також
знімалися кошти на купівлю цього будинку. Довідки про це та договори містяться
в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_3до ОСОБА_2 про поділ майна, яка
слухається в Крюківському суді, одночасно з цією справою. Також її батько
ОСОБА_5. приймав участь у його ремонті та поліпшенні, виконував роботи особисто
купував необхідні матеріали. Грошові кошти на будинок  надавались їм їхніми батьками.

Третя особа  приватний нотаріус Спірідович М.В. по суті
позову вказав, що присутніми при укладанні договору купівлі - продажу були молодий
чоловік та його дружина, яка давала згоду на укладання договору купівлі будинку
і продавець. Покупець і його дружина була ознайомлена з умовами укладання
договору і його наслідками. Тобто будинок являється їх спільною власністю
подружжя. Питання про те хто давав гроші не впливає на умови та наслідки
договору. Ніякої помилки не було, власником даного будинку є той хто уклав
угоду. Договір являється дійсним.

Третя особа
ОСОБА_4. в судове засідання не з'явилася, але завчасно надіслала до суду заяву
згідно якої вказала, що вона підтверджує
позовну заяву ОСОБА_1. і правдивість викладеного в її розписці від
18.09.2007 року, а також прохала всі судові засідання провести без її участі.

Вислухавши
пояснення сторін та пояснення свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11., ОСОБА_12., дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд
приходить до наступних висновків:

Судом
встановлено, що дійсно ОСОБА_4. діюча від свого імені та від імені ОСОБА_13.,
ОСОБА_14., ОСОБА_15. продала, а ОСОБА_2. купив земельну ділянку площею 814
кв.м. та житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , що
підтверджується договором купівлі - продажу
від 23.03.2006 року.

Між ОСОБА_2та ОСОБА_3 укладено шлюб 15.12.2001 року, що
підтверджується свідоцтвом про одруження від 15.12.2001 року серії НОМЕР_1 .

Шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 розірвано 28.08.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 28.08.2007 року.

Відповідно до
вимог частини 1 статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного
заробітку.

Частиною 1
статтею 70 Сімейного Кодексу України передбачено право сторін на рівні частки
майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності.

Частина 2 статті
65 Сімейного Кодексу України передбачає, що при укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як
такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір
виходить за межі дрібного побутового.

Заявою від
23.03.2006 року підтверджується, що ОСОБА_3. дала свою згоду на купівлю її
чоловіком ОСОБА_2. земельної ділянки площею 814 кв.м. та житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1 за ціну та на умовах на свій розсуд.

Факт
надання грошових коштів батьками відповідачів на придбання їхнім дітям ОСОБА_3.
та ОСОБА_2. земельної ділянки площею 814 кв.м. та житлового будинку з
господарськими будівлями АДРЕСА_1, підтверджується
показами свідків ОСОБА_7., ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
ОСОБА_12 даними ними в судовому засіданні та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.

Відповідно
до ст. 202 ч.1 ЦК України  право чином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частина
3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Судом
встановлено, що на час укладення договору купівлі продажу волевиявлення сторін
було вільним і відповідало їх внутрішнім переконанням.

Статтею
229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених
законом.

Пунктом
11 Постановою Пленуму Суду України №3 від 28.04.1978 року «Про судову практику
в справах про визнання угод недійсними»
відповідно до ст. 56 ЦК України угода може бути визнана судом недійсною,
як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом
сторони, що діяла під впливом помилки. Під помилкою у даному випадку слід
розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших
істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за
обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Правила ст. 56
ЦК України не поширюється на випадки, коли помилка стосується мотивів укладення
угоди.

Позивач
по справі ОСОБА_1. не є стороною укладеного договору купівлі - продажу земельної
ділянки площею 814 кв.м. та житлового будинку з господарськими будівлями
АДРЕСА_1 і не вчиняв даний правочин, а тому і немає права вимагати визнання
вказаного договору недійсним, з підстав його помилки щодо обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи
вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1до ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку і земельної
ділянки недійсним та визнання права власності на житловий будинок задоволенню
не підлягають.

Керуючись ст.ст.
10, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 226 ЦПК
України, ст.ст.
202,
203, 229, 392 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60, 65, 70 Сімейного
Кодексу України, Постановою Пленуму Суду України №3 від 28.04.1978 року «Про
судову практику в справах про визнання угод недійсними» -

ВИРІШИВ :

В
задоволенні позовних вимогах фізичної особи ОСОБА_1 до фізичних осіб ОСОБА_2,
ОСОБА_3про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку і земельної
ділянки недійсним та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

На
рішення суду  може бути подана заява про
апеляційне оскарження протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна
скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя: