справа №2-546/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ

7 березня 2008
року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого -
судді Грушицького А.І.,

при секретарі
Балицькій М. М. ,

з участю
позивача ОСОБА_1,

представника
позивача ОСОБА_3,

представника
відповідача - Підгайцівської сільської ради Копюка В.П.,

відповідача
ОСОБА_2,

представників
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,  ОСОБА_5 ,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Луцьку цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району Волинської
області,  ОСОБА_2 про визнання державного
акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним,

встановив:

15
жовтня 2007 року позивач звернувся в суд з позовом відповідачів про визнання державного
акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним.  Заяву мотивує тим,  що 30 серпня 2005 року був виданий державний
акт на право власності на земельну ділянку відповідачу по справі ОСОБА_2
Вказаний державний акт виданий безпідставно. Зазначене в державному акті
рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15-3
стосувалося не відповідачки по справі,  а
вказаним рішенням було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку
площею 0, 50 га бабусі позивача - ОСОБА_6,
спадкоємцем якої є позивач. Підгайцівська сільська рада задовольнила
заяву позивача і передала у його приватну власність земельну ділянку площею 0,
50 га,  яка раніше була передана його
бабусі. На підставі вказаного рішення позивач отримав державні акти на право
приватної власності на землю від 26 липня 2006 року,  однак лише на 0, 32 га.

З
довідки Підгайцівської сільської ради від 7 серпня 2007 року іншу частину
належної позивачеві земельної ділянки площею 0, 18 га приватизувала
ОСОБА_2,  мотивуючи тим,  що вона обробляла цей город,  бо ОСОБА_7 була немічна і його не обробляла.

Сільська
рада визнає помилковість видачі державного акта на право приватної власності на
землю ОСОБА_2 в розмірі 0, 18га,  що
належали бабусі позивача.

Таким
чином,  державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку від 30 серпня 2005 року був виданий ОСОБА_2
помилково і повинен бути визнаний недійсним.

Просив
суд визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії АЯ №
656533 від 30 серпня 2005 року,  виданий
на підставі рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року №
15-3,  громадянці ОСОБА_2 недійсним.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги зменшив,  просить суд визнати вказаний державний акт
частково недійсним,  в частині земельної
ділянки площею 0, 18 га.

Представник
позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просить суд визнати державний акт на
право власності на земельну ділянку серії АЯ № 656533 від 30 серпня

2005
року,  виданий на підставі рішення
Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15-3,  громадянці ОСОБА_2 частково недійсним,  в частині земельної ділянки площею 0, 18 га.

Представник
Підгайцівської сільської ради Копюк В.П. позов визнав,  суду пояснив,
що державний акт було видано ОСОБА_2 помилково,  оскільки при його видачі не враховано,  що частиною земельною ділянки площею 0, 18 га
користувалася бабуся позивача - ОСОБА_7,
спадкоємцем якої є позивач.

Відповідач
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала,
суду пояснила,  що їй було рішенням
сільської ради виділено земельну ділянку,
на яку вона у встановленому порядку оформила своє право власності.

Представники
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,
кожен окремо,  просять суд
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши
пояснення сторін та їх представників,
свідків,  дослідивши матеріали
справи,  суд приходить до висновку,  що в задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Судом
встановлено,  що рішенням Підгайцівської
сільської ради Луцького району Волинської області від 12 грудня 1997 року №
15-3 передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0, 50 га для
ведення особистого селянського господарства.

Згідно
висновку від 2 серпня 2005 року № 2542 відділ земельних ресурсів Луцького
району розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання
державного акта на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_2 погодив
її,  та вважає за можливе передати у
власність земельну ділянку площею 0, 3938 га,
розташовану в с Підгайці
для ведення особистого селянського господарства.

Згідно
висновку від 2 серпня 2005 року № 1160 відділ містобудування,  архітектури та житлово-комунального
господарства Луцької райдержадміністрації розглянувши технічну документацію зі
складання державного акта на право власності на землю гр. ОСОБА_2 погодив
її,  та вважає за можливе передати у
власність земельну ділянку площею 0, 3938 га.,
розташовану в с Підгайці
для ведення особистого селянського господарства.

24
листопада 2004 року складено акт погодження меж з суміжними землекористувачами
(землевласниками),  який підписано
представником землевпорядної організації,
сільським головою,  ОСОБА_2 та
суміжними землекористувачами.

30
серпня 2005 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0, 3938 га (яка фактично складається з двох частин - 0,
2738 га та 0, 12 га відповідно). Державний акт підписано головою Підгайцівської
сільської ради.

Судом
також встановлено,  що згідно п. 145
рішення Підгайцівської сільської ради від 12 грудня 1997 року № 15/3 ОСОБА_6
передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,
50 га,  з них 0, 25 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та 0, 25 га для ведення особистого
підсобного господарства.

ОСОБА_6
померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом,  виданого 11 травня 2004 року спадкоємцем
майна,  зазначеного в заповіті ОСОБА_9,  померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,  є ОСОБА_1. Спадкове майно,  на яке видане це свідоцтво,  складається з 2/3 частин житлового будинку з
господарськими та побутовими будівлями і спорудами,  що знаходиться АДРЕСА_1,  що належало ОСОБА_6,  яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем якої був
її син - ОСОБА_9,  котрий прийняв
спадщину,  але не оформив своїх спадкових
прав.

Відповідно
до ч. 1  ст.  17 ЗК України від 18 грудня 1990 року,  який був чинний на час передачу земельних
ділянок у приватну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_2,  передача земельних ділянок у приватну
власність провадилась Радами народних депутатів,  на

території
яких розташовані земельні ділянки. Згідно
ст.   ст.  22,  23
цього Кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа,  що посвідчує це право. Право власності або
право постійного користування землею посвідчується державними актами,  які видаються і реєструються сільськими,  селищними,
міськими,  районними Радами
народних депутатів.

Відповідно
до  ст.
ст.  125,  126 ЗК України від 25 жовтня 2001 року,  який набрав чинності з 1 січня 2002
року,  право власності та право
постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,  що
посвідчує право власності чи право постійного користування земельною
ділянкою,  та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними актами.

Позивач
ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні ствердили,  що спору відносно земельних ділянок біля їх
житлових будинків,  що розташовані
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно між ними немає.

Позивач
вважає,  що ОСОБА_2 приватизувала також
0, 18 га земельної ділянки,  що була
передана у приватну власність його бабусі ОСОБА_7,  яку виділено в складі земельної ділянки
площею 0, 2738 га.

За своє
життя ОСОБА_6 не оформила належним чином своє право власності на земельну
ділянку для ведення особистого підсобного господарства,  а тому такий нерухомий об'єкт не увійшов до
складу спадщини,  яка відкрилася після її
смерті.

Визнання
позову представником Підгайцівської сільської ради суд оцінює критично,  оскільки в довідці Підгайцівської сільської
ради від 12 жовтня 2007 року № 2231 значиться,
що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0, 50 га,  з них 0, 25 га для обслуговування житлового
будинку і 0, 25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.  9). В судовому засіданні встановлено,  що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою
площею 0, 3279 га,  з них з них 0, 25 га
для обслуговування житлового будинку і 0, 0779 га для ведення особистого
селянського господарства (а.с.  6,  7).

Пояснення
позивача та представника сільської ради про те,
що ОСОБА_7 була виділена земельна ділянка саме в тому місці,  де розміщена земельна ділянка,  яка включено до державного акту ОСОБА_2 не
підтверджується жодними належними доказами.

Показання
свідка ОСОБА_10 суд оцінює критично,
оскільки вона є матір'ю позивача і очевидно зацікавлена в розгляді
справи на користь її сина. Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала,  що їй відомо,
що спірна земельна ділянка належить ОСОБА_2. При виготовленні державного
акту ОСОБА_2 погоджувала межі з сусідами.

Посилання
представника сільради на те,  що фактично
в користуванні відповідача ОСОБА_2 перебуває земельна ділянка площею понад 0,
50 га суд до уваги не бере,  оскільки ним
не наведено жодних доказів того,  що
максимальний розмір земельної ділянки не може перевищувати 0, 50 га.

Крім
того,  рішенням Підгайцівської сільської
ради Луцького району від 23 грудня 2005 року № 24-4 ОСОБА_1 передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0, 50 га,
з них 0, 25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку,  господарських будівель і споруд та 0, 07 га і
0, 18 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.  11). При цьому позивачеві не могло бути
виділено цим рішенням саме спірну земельну ділянку площею 0, 18 га,  оскільки станом на цей час спірна земельна
ділянка на підставі державного акту належала відповідачу ОСОБА_2

Оскільки
судом не встановлено,  що при видачі
відповідачеві оспорюваного державного акту на земельну ділянку було порушено
права позивача,  суд приходить до
висновку,  що в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись
ст.
ст.  10, 11, 15,  58,
60,  209,  215 ЦПК
України,  на підставі  ст.
ст.  17 ч. 1 ,  22,  23
ЗК України від 18
грудня 1990 року,   ст.
ст.  125,  126 ЗК
України від 25 жовтня 2001 року,
524,  525 ЦК УРСР,   ст.
ст.  1216,  1218,
1268,  1269,  п.
5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК
України,  суд,

ВИРІШИВ:

В
задоволенні позову ОСОБА_1 до Підгайцівської сільської ради Луцького району
Волинської області,  ОСОБА_2 про визнання
державного акту на право власності на земельну ділянку частково недійсним відмовити.

Рішення
може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення
суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження,  якщо заяву про апеляційне
оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне
оскарження,  але апеляційна скарга не
була подана у строк,  встановлений
статтею 294 ЦПК України,  рішення суду
набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної
скарги рішення,  якщо його не
скасовано,  набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.