РІШЕННЯ  № 2-17 / 2008

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частини

16 січня 2008 року
Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під    голованям
судді Харитонової Г.Л.. при секретарі Пасюрі І.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом   ОСОБА_1
до  Відкритого акціонерного товариства
„Маріупольський завод важкого машинобудування” про поновлення на роботі,
стягнення  заробітку за час вимушеного
прогулу , стягнення моральної шкоди  та
поновлення строку звернення до суду ,-

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на
складність у викладенні повного рішення суду, пов'язаного з потребою у
обґрунтуванні доводів сторін , на що може бути витрачений значний час. суд
вважає на необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини.

На підставі  керуючись ст.ст.10,  60,209 ,212,213,215 ЦПК України, ст. 40 п.3
,46, 142, 147,  148, 149, 221,233,234   КЗпП України,  Постановою Пленуму Верховного Суду України
№  9 від
6.11.1992 р.( зі змінами, внесеними постановами від 1.04.1994 р. №4, від
26.10.1995  р. №18  та від 25.05.1998 р. № 15 ) „ Про практику
розгляду судами трудових спорів”, суд -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні  позовуОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод
важкого машинобудування” про поновлення на роботі водієм автотранспортних
засобів у цеху № 153 ВАТ „МЗВМ”, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди,
поновлення строку звернення до суду -
відмовити.

На рішення  може бути подана апеляція в апеляційний суд
Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заява   про апеляційне оскарження на рішення   може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження..

Апеляційна
скарга  може бути подана без попереднього
подання заяви про  апеляційне оскарження
, якщо скарга подається у строк, встановлений для  подання такої заяви.

Суддя

№ 2-17 / 2008

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

16 січня 2008 року
Іллічівський районний суд міста Маріуполя Донецької області під    голованям
судді Харитонової Г.Л.. при секретарі Пасюрі І.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом   ОСОБА_1
до  Відкритого акціонерного товариства
„Маріупольський завод важкого машинобудування” про поновлення на роботі,
стягнення  заробітку за час вимушеного
прогулу , стягнення моральної шкоди  та
поновлення строку звернення до суду ,-

ВСТАНОВИВ:

11 липня 2007
року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до
Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод важкого
машинобудування” /далі - ВАТ „МЗВМ”/ про поновлення на роботі водієм
автотранспортних засобів у цех № 153 ВАТ „МЗВМ”, стягнення  середнього заробітку за час вимушеного
прогулу  з 12.02.2007 р., стягнення
моральної шкоди в розмірі 1000 гр., та витрат по наданню йому правової допомоги
у розмірі 300 гр.( а.с.2-4).

12 вересня 2007 року позивач ОСОБА_1 подав доповнення до позовної заяви, де
просив визнати причини пропуску строку звернення  до суду поважними.( а.с.54-55).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав свої вимоги в повному обсязі і в обґрунтування свої вимог
пояснив, що  він за рішенням суду був
поновлений на роботі в якості водія цеху № 153 ВАТ „МЗВМ , до роботи він
приступив 7.11.2006р. В цей же день йому механік запропонував приймати
автомобіль. Перед цим він повинен був оглянути автомобіль, однак не мав  можливості, оскільки оглядові  ями були зайняті. Він переконався, що
автомобіль в неналежному технічному стані і заявив про  це керівництву. Адміністрація цеху упереджено
до нього відноситься , йому пропонували іншу роботі, або працювати на
автомобілі , який знаходився в
неналежному технічному стані. Наказом
№ 778-к від 8.12.2006 р. він був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку  , який він
оскаржив в судовому порядку. Рішенням Іллічівського районного суду м.
Маріуполя від 21.05.2007р. йому було відмовлено, це рішення від не оскаржував.
Також наказом № 48-к від 31.01.2007 р. він був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності, йому була винесена догана , він був відсторонений  від роботи до 2.02.2007 р. Наказом № 66-к від
12.02.2007 р. він був звільнений .З наказами
не згоден, не заперечує, що не надавав керівництву на огляд посвідчення
водія, однак робив це тому, що боявся, що його
посвідчення  буде знищено. Вважає,
що діями відповідача йому була спричинена моральна  шкода в розмірі 1000 гр., оскільки у зв'язку
зі звільненням він не може працевлаштуватись, у нього двоє дітей, виникли борги
по сплаті за квартиру. Просив суд
поновити його на роботі в якості водія автотранспортних засобів в цех №
153 ВАТ „МЗВМ”, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду в розмірі 1000гр.

Представник позивача - ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, вважає, що
фактично ОСОБА_1 не був поновлений на роботі згідно рішення суду  ,
оскільки йому був наданий автомобіль в незадоволеному технічному стані.
Посвідчення водія позивач відмовлявся надати , оскільки боявся його  втратити, йому погрожували. В зв'язку зі
звільненням позивачеві причинена моральна шкода. Вважає, що оскільки позивач
фактично не був поновлений на роботі, немає сенсу обговорювати питання про
поновлення строку звернення до суду.

Представник відповідача позов не визнав і
пояснив ,що після поновлення ОСОБА_1 на посаді водія згідно рішення суду
від 24.10.2006 р. його неодноразово притягували до  дисциплінарної відповідальності і
відсторонювали від роботи .  12.02.2007
року ОСОБА_1 наказам № 66-к  від
12.02.2007 року ОСОБА_1 був звільнений за
систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на
нього трудовим договором і правилами
внутрішнього трудового розпорядку( п.3 ст. 40 КЗпП України) , а саме :
за відсутність без поважних причин на роботі( наказ № 778-к від 8.12.2006р.) ;
невиконання без  поважних причин
обов'язків, покладених на нього  трудовим
договором , що стало підставою для відсторонення від роботи у зв'язку з
непредставленням посвідчення  на право
керування транспортними засобами.( наказ № 48-к від 31.01.2007 р.). Наказ №
778-к від 8.12.2006 р. оскаржувався ОСОБА_1
в суді. Рішенням Іллічівського суду від
25.05.2007  р. ОСОБА_1 було
відмовлено. Рішення вступило в законну силу. 31.01.2007 р. ОСОБА_1 був
притягнутий до дисциплінарної відповідальності в зв'язку з невиконанням
припису  відділу охорони праці і
навколишнього середовища № 366 від 14.12.2006 р.  та відсторонений від роботи до 2.02.2007р. На
засіданні цехового профспілкового комітеті 6.02.2007р. ОСОБА_1 знову відмовився
пред'явити посвідчення водія. Вважає,  що
позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, крім того ще ОСОБА_1 пропустив строк для
звернення до суду і не  надав поважних
причин пропуску цього строку,  просив в
позові відмовити.

Суд, вислухавши позивача ОСОБА_1, представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2.,
представника відповідача - Орєхова О.В., свідків, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно наказу № 687 -к  від 27.10.2006р. позивач ОСОБА_1 був
поновлений на роботі на посаді водія автотранспортних засобів цеха № 153 з
22.06.2006 р.(а.с. 158).

Згідно зі ст. 139 КЗпП України ,
працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати
розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і
технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо
ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно  ч.1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним органом чи
фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним договором
і угодою сторін.

Згідно  ч. 1 ст. 142 КЗпП України
трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається
правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими
колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу та виборного
органу первинної  профспілкової
організації  на основі типових правил.

У відповідності  з п. 5.4 Правил внутрішнього
трудового розпорядку для працівників ВАТ „МЗВМ” , затверджених 17.03.2005 р.
коло обов'язків (робіт), які повинен виконувати кожний робітник   підприємства за своєю спеціальністю,
кваліфікацією або посадою  , визначається
тарифно-кваліфікаційними довідниками, технічними правилами, положеннями,
посадовими інструкціями, наказами, розпорядженнями та вказівками адміністрації.

У відповідності
з п.п.10.1, 10.2, 10.10 Правил внутрішнього трудового розпорядку для
працівників ВАТ „МЗВМ” , затверджених 17.03.2005 р., за порушення трудової
дисципліни,  невиконання або неналежне
виконання з вини працівника покладених на нього обов'язків, адміністрація
підприємства може застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Відмова
працівника від дачі  пояснень не звільняє
порушника від відповідальності та не позбавляє адміністрацію права на
застосування стягнення.

Як вбачається з
матеріалів справи, на підставі
наказу  № 778-к від 8.12.2006 р.
ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани  в зв'язку
з відсутністю на роботі з 7-30 до 10-00 годин 16.11.2006 р. без поважних
причин. ( а.с. 162). ОСОБА_1 було оскаржено це рішення адміністрації . Рішенням
Іллічівського районного суду ми. Маріуполя від 21.05.2007 р. в задоволенні
позову ОСОБА_1 було відмовлено. 31.05.2007 р. рішення вступило в законну силу.(
а.с.19-21).

На підставі наказу
№ 48-к від 31.01.2007 р. ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної
відповідальності  у вигляді догани за
невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим
договором  , ухиленні від виконання  своїх посадових обов'язків, а також був
відсторонений від роботи у зв'язку з ненаданням посвідчення на право керування
транспортним засобом  , до пред'явлення
посвідчення, але  не  пізніше 2.02.2007 р.( а.с. 95).

Підставою для
накладення дисциплінарного стягнення стало те, що згідно припису  № 366 від 14.12.2006 р. начальника відділу
охорони праці і навколишнього середовища
ВАТ „МЗВМ” Панькової Т.В. у зв'язку виявленими порушеннями , а саме :
відсутності посвідчень на право керування вантажним автотранспортом у водіїв
цеху,  начальнику цеху  № 153 ОСОБА_4 було запропоновано надати
посвідчення водіїв цеху , т.ч. і  ОСОБА_1
( а.с.85).

Усіма водіями,
вказаними в припису, були надані ксерокопії посвідчень водія.( а.с.86).
Однак  ОСОБА_1, будучи неодноразово
попереджений про зобов'язання надати посвідчення водія на огляд згідно припису
відділу охорони праці від 14.12.2006р. за № 366 , відмовлявся його надати нічим
не пояснюючи , крім того від відмовлявся перевірити технічний стан автомобіля
та виїхати на лінію ,також він відмовлявся дати письмові пояснення з цього
приводу про що складалися акти( а.с.88,89,90,91,92,93,94).

Вказані обставини були підтверджені в суді
поясненнями свідків ОСОБА_3 ( а.с. 127- 130), ОСОБА_4 ( а.с.138 -140), Жиляков
І.І. ( а.с.140 -142).

Згідно ст. 46
КЗпП України  відсторонення працівників
від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі : появи
на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння ;
відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і
перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках,
передбачених законодавством.

Згідно ст.. 16 Закону України „Про дорожній
рух” водій транспортного засобу  при
керуванні зобов”язан мати при собі посвідчення, яке стверджує право керування
транспортним засобом. При відсутності такого посвідчення власник  згідно зі ст.. 12 Закону України „Про
дорожній рух” зобов'язан не допустити водія до виконання трудових обов'язків і
відсторонити від роботи.

Згідно
Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, з яким
ОСОБА_1 був ознайомлений 23.01.2007р. ( а.с.112),  водій автотранспортних засобів  повинен знати законодавство України про
автомобільний транспорт і дорожній рух, правила дорожнього руху тощо.

Згідно
п.2.1.  Правил дорожнього руху водій
механічного транспортного засобу повинен мати при собі , в .т.ч. посвідчення
водія.

Таким чином суд приходить до висновку про те,
що стягнення  у вигляді догани та
відсторонення від роботи до 2.02.2007 р.
згідно    наказу №  48-к
від 31.01.2007 р. накладене на ОСОБА_1 на законних підставах, оскільки
він  без поважних причин не виконав
обов'язки, покладені на нього п. 5.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку,
згідно з яким до кола обов'язків входить виконання наказів, розпоряджень та
вказівок адміністрації, а саме не надав на огляд посвідчення водія, яке
зобов'язан був зробити згідно припису
відділу охорону праці та навколишнього середовища ВАТ „МЗВМ” № 366 від
14.12.2006 р.

Будучи відстороненим від роботи до 2.02.2007
р. у зв'язку з ненаданням посвідчення водія , ОСОБА_1 2.02.2007 р. знов
без  поважних причин  не надав посвідчення водія, що зробило
неможливим допустити його до праці, чим знову порушив обов'язки, покладені на
нього трудовим договором.

Дати письмові пояснення
з приводу цього порушення ОСОБА_1 знов відмовився у присутності трьох осіб, про
що був складений акт. ( а.с.96).

6.02.2007 року
на засіданні цехового  комітету цеху №
152 ВАТ „МЗВМ” було розглянуте подання адміністрації про надання згоди на звільнення
ОСОБА_1 за  ст.. 40 п. 3 КЗпП України у
зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором. ОСОБА_1 був присутнім на цьому засіданні, але
посвідчення водія також не надав. Рішенням цехового комітету від 6.02.2007 р.
згода на звільнення ОСОБА_1 за ст.. 40 п. 3 КЗпП України була надана.

Наказом № 66-к від 12.02.2007 р. ОСОБА_1 був
звільнений  за систематичне невиконання
без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором і правилами
внутрішнього трудового розпорядку ( п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Згідно п.23  Постанови Пленуму Верховного Суду України
№  9 від
6.11.1992 р.( зі змінами, внесеними постановами від 1.04.1994 р. №4, від
26.10.1995  р. №18  та від 25.05.1998 р. № 15 ) „ Про практику
розгляду судами трудових спорів ”  за
передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений
лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин
обов”язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього
трудового розпорядку. В таких  випадках
враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством
і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково ( ст.. 151
КЗпП  ),і ті громадські стягнення, які
застосовано до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з для
накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більш одного року.

Таким  чином суд приходить до висновку про те, що
відповідач ВАТ „МЗВМ” обґрунтовано  видав
наказ про звільнення ОСОБА_1  з роботи у
зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку ( п.
3 ст. 40 КЗпП України), оскільки позивач ОСОБА_1 протягом року був двічі
притягнутий  до дисциплінарної
відповідальності і знов порушив трудову дисципліну.

Суд не може
прийняти до уваги пояснення ОСОБА_1  про
упереджене ставлення до нього з боку адміністрації та механіка ОСОБА_5 стосовно
надання посвідчення водія, оскільки згідно з п. 2.6. Посадової інструкції на
механіка , механік зобов'язаний вимагати у водіїв  надання посвідчення водія.( а.с. 147). Суд
також не приймає до уваги пояснення ОСОБА_1 стосовно того, що автомобіль , на
якому йому пропонували  працювати
знаходився в неналежному технічному стані, оскільки згідно пояснень свідка
ОСОБА_6 після звільнення ОСОБА_1 цей автомобіль надали йому, він на ньому
працював, виїжджав за межі підприємства, їздив по місту. (а.с.69).

Оскільки судом відмовлено в позові ОСОБА_1 про
поновлення на роботі, немає підстав для задоволення позову в частині стягнення
моральної шкоди та судових витрат, тому в цій
частині суд також відмовляє в позові.

На підставі  керуючись ст.ст.10,  60,209 ,212,213,215 ЦПК України, ст. 40 п.3
,46, 142, 147,  148, 149, 221, 233, 234   КЗпП України,  Постановою Пленуму Верховного Суду України
№  9 від
6.11.1992 р.( зі змінами, внесеними постановами від 1.04.1994 р. №4, від
26.10.1995  р. №18  та від 25.05.1998 р. № 15 ) „ Про практику
розгляду судами трудових спорів”, суд -

ВИРІШИВ:

В
задоволенні  позовуОСОБА_1до Відкритого акціонерного товариства „Маріупольський завод
важкого машинобудування” про поновлення на роботі водієм автотранспортних
засобів у цеху № 153 ВАТ „МЗВМ”, стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди,
поновлення строку звернення до суду -
відмовити.

На рішення  може бути подана апеляція в апеляційний суд
Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заява   про апеляційне оскарження на рішення   може бути подана протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а апеляційна скарга повинна бути подана протягом двадцяти
днів після подання заяви про апеляційне оскарження..

Апеляційна
скарга  може бути подана без попереднього
подання заяви про  апеляційне оскарження
, якщо скарга подається у строк, встановлений для  подання такої заяви.

Суддя