Справа № 2-307 /08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

“ 7 “ березня
2008  року

Голопристанський
районний суд

Херсонської області

в  складі: головуючого  судді -Матюшка О.І.,

при секретарі - Соловйову В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача, адвоката

ОСОБА_2, відповідача

ОСОБА_3,
представників органів

опіки та піклування Чемойдара Ю.І.

та  Лопіної В.О.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті Гола Пристань справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1
звернулася з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1.

В позовній
заяві було зазначено, що на протязі 2006 та
2007 років ОСОБА_1 проживала у незареєстрованому шлюбі з гр.ОСОБА_3 в
домі матері останнього по АДРЕСА_1. Після народження дитини, стосунки із
співмешканцем у позивачки погіршились. Відповідач постійно принижував її
гідність, звинувачував у невмінні вести домашнє господарство, виганяв з дому.
Не витримавши знущань, позивач забрала свою старшу доньку та переїхали до
будинку своєї матері в с.Індустріальне. Малолітню ОСОБА_4 відповідач та його
матір не віддали. Позивач стала звертатись до опікунської ради Садівської
сільської ради та міліції з проханням допомогти повернути дитину. Рішення всіх
вищевказаних органів були на її боці, однак, позивач їм не підкоряється і
насильно утримує дитину у себе. Спілкуватись з дитиною відповідач їй теж не
дозволяє. Позивач вважає, що відповідач не може забезпечити малолітню дитину
належним доглядом, турботою та ласкою, а також медичним обслуговуванням. Крім
того, відповідач, як батько, зарекомендував себе з негативного боку, оскільки
має заборгованість по сплаті аліментів на користь свого рідного сина від
попереднього шлюбу. Тому, позивач просить винести рішення, яким визначити місце
проживання  дитини з нею.

Під час
судового розгляду справи позивач надала пояснення, які суттєво відрізняються
від фактів, викладених у первісному позові. Зокрема, позивач пояснила, що
жодного разу відповідач не виганяв її з будинку. Рішення про переїзд до матері
було прийняте нею самостійно. Вперше вона поїхала від відповідача до своєї
матері в період коли дитині було вісім місяців. Була відсутня близько місяця,
але періодично навідувалась до дитини. Весь цей час за дитиною доглядав
відповідач та його матір. Врешті решт, під впливом вмовлянь відповідача, вона
повернулась. Однак, в подальшому, стосунки між ними знову погіршились і вона у
червні 2007 року разом зі своєю старшою донькою поїхала до матері в
с.Індустріальне. До опікунської ради звернувся сам відповідач у серпні 2007
року з заявою про визначення місця проживання дитини з ним. Однак, опікунська
рада винесла рішення на її користь. Але, відповідач не підкорився рішенню
опікунської ради і дитину їй не повернув. У вересні 2007 року позивач
звернулась за допомогою до міліції, але їй не допомогли. Позивачу не відомі
факти, які свідчили-б про неспроможність відповідача забезпечити дитину
необхідною турботою та доглядом. Однак, вона вважає, що малолітню дитину,
особливо доньку, повинна виховувати матір, а не батько. Фактів, які-б
компроментували відповідача як людину, або батька, вона теж не має. Весь час,
коли дитина перебувала у відповідача, позивач матеріально йому не допомагала.
Державну допомогу, яку отримувала на дитину, витрачала для придбання дитячих
речей, які знаходяться у неї вдома.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги своєї
довірительки і зазначила, що за загально прийнятим правилом, вихованням
неповнолітньої дитини повинна займатись матір. На думку адвоката,  основним мотивом поведінки відповідача є не
бажання сплачувати аліменти на користь позивачки.

Відповідач
ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, зазначивши, що відповідно до діючого
законодавства, має такі ж самі права на дитину, як і позивачка. Однак, рішення
про залишення дитини позивачкою було прийняте самостійно. Вперше вона покинула
дитину, коли тій було вісім місяців. Була відсутня більше місяця. Навідувалась
дуже рідко, буквально кілька разів. Посидівши біля колиски дитини десь біля
півгодини, йшла з будинку. Навіть не намагалась випрати дитині білизну,
нагодувати її. Розуміючи важливість присутності матері для дитини у такому
малому віці він зрештою вмовив позивачку повернутись. Але, стосунки між ними
дійсно стали погіршуватись. Відповідач був не задоволений тим, як позивачка
доглядає за дитиною, як веде домашнє господарство. Між ними дійсно відбувались
сварки. Однак, з дому він її не виганяв. У червні 2007 року позивач після
чергового непорозуміння забрала свою старшу доньку від першого шлюбу і пішла
жити до матері в с.Індустріальне. Спроб забрати з собою малолітню ОСОБА_4 не
робила, але і сам відповідач був проти того, щоб позивачка забирала з собою
дитину в будинок її матері, яка зловживає спиртними напоями. У серпні 2007 року
саме відповідач звернувся з заявою до опікунської ради Садівської сільської
ради про визначення місця проживання дитини з ним. Однак, члени опікунської
ради, не провівши ніякої попередньої перевірки, винесли необ'єктивне, упереджене рішення про передачу
дитини матері. Не погодившись з рішенням опікунської ради відповідач до
теперішнього часу утримує у себе дитину. На протязі більш ніж восьми місяців з
часу, коли позивач пішла до своєї матері, дитина нічим не хворіє. Систематично
обстежується у місцевому медичному пункті, отримує необхідні щеплення. Дитина
всім забезпечена, має добрий настрій та апетит. Будинок в якому проживає
відповідач разом з матір'ю та дитиною має парове опалення, кухню, ванну та
санвузол у будинку. Відповідач утримує велике господарство, має у своїй
власності сільгосптехніку та автотранспорт. В подальшому, дитині буде зручно
ходити до школи, яка знаходиться за 50 метрів від його житла. Тоді як в
с.Індустріальне, де проживає позивач, школи взагалі нема. Жодного разу
відповідач не забороняв і не збирається забороняти позивачці спілкуватись з
дитиною. Однак, у вересні 2007 року позивач робила спробу “викрасти” дитину під
час проведення її щеплення у медичному пункті. Але, відповідач їй цього не
дозволив. На протязі всього часу позивач матеріально не допомагала йому
утримувати дитину, хоча отримувала “дитячі” кошти та працює в магазині у
приватного підприємця.  Власне житло у
позивачки з'явилось
лише у листопаді 2007 року. Однак, це просто порожній будинок без належних
меблів та зручностей. З огляду на вищенаведене, відповідач просить винести
рішення, яким визначити місце проживання дитини з ним.

Заслухавши
пояснення сторін, представника позивача, представників органів опіки та
піклування та свідків,  проаналізувавши
матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність визначення місця
проживання дитини з відповідачем ОСОБА_3 за наступних підстав.

Відповідно до
ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватись судом. при вирішенні спору щодо місця проживання дитини
суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків,
особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її
здоров'я та
інші обставини, які мають істотне значення.

В судовому
засіданні було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилась
дитина - ОСОБА_4. Після погіршення стосунків, позивач, в червні 2007 року  пішла з будинку матері відповідача, де вони
весь час проживали, до будинку своєї матері в с.Індустріальне. Дитина
залишилась з відповідачем. Доказів, які-б підтверджували факт умисного
утримування відповідачем дитини, або заборони позивачці у наданні можливості
спілкуватись з дитиною, під час судового розгляду здобуто не було. Також, під
час судового розгляду справи позивач визнала, що з будинку пішла добровільно,
тобто її ніхто не виганяв.

Свідок
ОСОБА_5, яка є матір'ю відповідача,  зазначила, що вона
особисто та її син дуже люблять та піклуються за ОСОБА_4. Рішення про переїзд
до матері, позивач прийняла самостійно, без будь-якого впливу з її боку, або з
боку відповідача. Перед цим, коли дитині було вісім місяців, позивач вже
покидала її на місяць, протягом якого дуже рідко навідувалась, мовчки сиділа
біля колиски кілька десятків хвилин, а потім йшла з будинку. Тоді сину вдалось вмовити
позивачку повернутись додому.  Але, у
червні 2007 року позивач знову пішла. Весь наступний час дитина проживає разом
з батьком та бабусею. Вона нормально росте, має добрий настрій, не хворіє,
систематично обстежується у лікаря. Дитині створені всі належні умови для
розвитку. В житловому будинку є всі зручності. Хоча будинок належить свідкові,
вона зробила заповіт на свого сина, який є добрим господарем, дуже поважною
людиною. Ніяких перешкод для позивачки у наданні можливості спілкуватись з
дитиною створюватись не буде.

Свідки
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є сусідами відповідача пояснили, що ОСОБА_3 є дуже
чуйним батьком для своєї доньки ОСОБА_4. Він у змозі створити для дитини всі
належні умови для проживання, що довів на протязі понад восьми місячного строку
знаходження дитини на його піклуванні. Мати відповідача теж дуже любить та
піклується за онукою. Свідки ніколи не помічали випадків, коли-б позивачці
заборонялось спілкуватись з дитиною. Однак. дитині буде краще жити з батьком,
оскільки він значно краще забезпечений матеріально, а на утриманні позивачки
вже є одна неповнолітня донька.

Свідок
ОСОБА_8 зазначив, що як хрещений батько ОСОБА_4 систематично приїздить до
відповідача і бачить, що дитина має всі умови для повноцінного росту та розвитку.
Про точні причини припинення спільного проживання сторін йому нічого не відомо,
однак, свідок впевнений, що насильно позивачку з будинку ніхто не виганяв і
дитину насильно теж ніхто не утримував.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що позивач дуже переживає з приводу
неможливості самостійного виховання малолітньої доньки. Однак, ніякої
компрометуючої інформації стосовно відповідача вони не мають. Як саме позивач
пішла з будинку відповідача вони не бачили. В основному все знають зі слів
позивачки.

Представник служби у справах неповнолітніх Голопристанської
райдержадміністрації, залученої судом до участі у справі в якості третьої
особи, Чемойдар Юрій Іванович, пояснив, що здійснював роботу по підготовці
висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини.
Матеріально-побутові умови в будинку відповідача значно кращі ніж у будинку
позивачки, хоча у ОСОБА_1 теж є всі необхідні умови для нормального розвитку
дитини. І позивач і відповідач є порядними людьми, які добре характеризуються
по місцю проживання. Однак, ще на початку 2006 року був випадок, коли матір
відповідача ОСОБА_5 побила старшу доньку позивачки. На думку представника
служби у справах неповнолітніх, це створює потенційну загрозу і для малолітньої
ОСОБА_4, що і стало причиною надання висновку про бажаність залишення дитини на
виховання з матір'ю.

Суд не може
погодитись з вищевказаним висновком служби у справах неповнолітніх, оскільки не
вбачається зв'язку
між інцидентом, що трапився на початку 2006 року та вирішенням питання про
визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4. Фактів, які свідчили-б про
погане відношення ОСОБА_5 до своєї рідної онуки нема.

З аналогічних
підстав суд не погоджується з думкою представника опікунської ради Садівської
сільської ради Лопіної Віри Опанасівни, яка теж притримується думки про
необхідність надання дитини на виховання матері. В судовому засіданні було
встановлено, що саме ОСОБА_3 першим звернувся до опікунської ради за вирішенням
питання про визначення місця проживання дитини. Члени опікунської ради не
проводили ніякої попередньої роботи по даному питанню. Особисто Лопіна В.О. є
шкільною вчителькою позивачки і їй симпатизує. Відносно відповідача ніяких
компрометуючих відомостей у членів опікунської ради не було і основною причиною
прийняття рішення на користь позивачки для членів опікунської ради було те, що
ОСОБА_1 як матір та жінка по своїй природі більше здатна доглядати дитину ніж
чоловік.

Таким
чином, судом встановлено, що і позивач і відповідач по своїм особистим якостям
мають всі необхідні можливості для створення малолітній дитині необхідних умов
для повноцінного росту та розвитку. Однак, відповідно до актів обстеження
житлово-побутових умов від 25.01.2008 року,
будинок відповідача більш облаштований. Зокрема, всередині  будинку є парове опалення, всі зручності.
Відповідно до довідки сільської ради від 27.11.2007 року ОСОБА_3 має велике
підсобне господарство. Займається вирощуванням сільгосппродукції. Має у
особистій власності сільгосптехніку та автотранспорт.  Тобто, з матеріального боку відповідач має
більший потенціал для забезпечення дитини.
Натомість на утриманні позивачки вже є одна неповнолітня дитина, для
забезпечення якої та власних потреб позивачці доводиться працювати на кількох
роботах. Передача на її утримання ще однієї дитини, незважаючи на  потенціальну матеріальну  допомогу з боку відповідача, створить для
позивачки додаткові утруднення і може негативно відобразитись на розвиткові
дитини.

В
судовому засіданні не знайшли свого підтвердження слова позивача про не
виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків стосовно сина від першого шлюбу.
Відповідач надав довідки державної виконавчої служби Голопристанського
районного управління юстиції про відсутність за ним заборгованості по сплаті
аліментів.

Відповідач на протязі більш ніж семи місяців проживання з ним дитини
повністю довів свою спроможність і бажання створити для дитини належні умови
для розвитку. Про це свідчать як пояснення осіб, опитаних в ході судового
засідання так і довідки Садівської дільничної лікарні від 4.12.2007 року та
5.03.2008 року про позитивні результати обстеження дитини.

Приймаючи рішення на користь відповідача, суд також враховує ту
обставину, що  теперішнє відібрання
дитини у батька, безумовно викличе для неї стрес без прогнозованих
результатів.

Враховуючи
вищенаведене та керуючись ст.ст. 11, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 161
Сімейного кодексу України,  суд, -

В И Р І Ш И В :

В
задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - в і д м о в и т и.

Визначити місце
проживання ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком ОСОБА_3.

Рішення може
бути оскаржено до апеляційного суду Херсонської області через місцевий суд
протягом 1 місяця з дня проголошення. Заява про апеляційне оскарження рішення
суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після
подання заяви про апеляційне оскарження.

СУДДЯ :