АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2008 року                                                                                     м.
Одеса

Колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в
складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів                                                     - Ващенко Л.Г.,
Фадєєнко А.Ф.,

при секретарі
- Повар О.А.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними свідоцтва про право на спадщину,
договору дарування, договору купівлі-продажу частини будинку, визнання права
власності на частину будинку за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м. Одеси від 6 червня 2007
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1, звернувшись 8 листопада 2004 року до суду з
вищеназваним позовом, вказав, що з 1978
року був членом ЖБК «Червона армія». Тривалий час проживав на території ЖБК
в жилому будинком, нині розташованому по АДРЕСА_1. Потім в будинку з його згоди
проживали батьки. Позивач зазначив, що без його відома батько переоформив
належний позивачу пай в ЖБК на ОСОБА_6 Після ліквідації ЖБК в порядку
встановлення правового положення зведених на території ЖБК будівель за ОСОБА_6
рішенням виконавчого комітету Київської районної ради від 2 жовтня 1992 року було
визнано право власності на 3/10
частин житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1. Після смерті
у 1998 році
ОСОБА_6 дружина померлого ОСОБА_3 19
серпня 2000 року
отримала свідоцтво про право на спадщину, що складалася із 3/10 частин житлового
будинку з надвірними спорудами, розташованого по АДРЕСА_1. 31 жовтня 2000 року
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 3/10 частини спірного будинку, а 5 жовтня 2004 року
ОСОБА_2 продала вказані 3/10 частини будинку ОСОБА_4

Посилаючись
на порушене право власності, позивач після уточнення позовних вимог просив
визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину на 3/10 частин

Справа № 22 ц -153 - 2008                                                           Категорія
5

Головуючий у
першій інстанції Жуковський А.Г.                   Доповідач
Вадовська Л.М.

2

будинку та
споруд, розташованих в АДРЕСА_1, видане у 2000 році ОСОБА_3 після смерті
ОСОБА_6, договір дарування у 2000 році ОСОБА_3 вказаної частини будинку
ОСОБА_2, договір купівлі-продажу у 2004 році спірного майна ОСОБА_2 ОСОБА_4, та
визнати за ним право власності на 3/10 частини житлового будинку та споруд,
розташованих по АДРЕСА_1 (а.с. 178-180).

Відповідачі
позов не визнали.

Рішенням
Київського районного суду м. Одеси від 6
червня 2007 року в
позові відмовлено.

В
апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення
скасувати у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність
рішення суду мотивовано порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши
законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши
пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив з таких фактів.

19 червня 1992 року рішенням
виконавчого комітету Київської районної ради № 383 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як бувшим членам ЖБК «Червона армія»
було дозволено оформлення права власності кожному на частину житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, зокрема, Пампушко на частину житлового будинку під
літ. «Д» корисною площею 52,
4 кв. м (житловою площею 33,
0 кв. м) з надвірними спорудами (а.с. 35).

27 жовтня 1992 року ОСОБА_6
виконавчим комітетом Київської районної ради на підставі вищезазначеного
рішення Київського РВК №
383 від 19 червня 1992 року, було
видано свідоцтво про право приватної власності на 3/10 частини
житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1 (а.с. 25).

15 липня 1998
року ОСОБА_6 помер (а.с. 23).

13 січня 1999 року Третьою
Одеською державною нотаріальною конторою за заявою дружини померлого ОСОБА_3
було заведено спадкову справу №
20/99 щодо майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 20-33).

19 серпня 2000 року ОСОБА_3
державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори видано
свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на спадкове майно, що
складалося з 3/10 частин
житлового будинку загальною житловою площею 100, 3 кв. м з надвірними спорудами та знаходилось в АДРЕСА_1
(а.с. 30).

31
жовтня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали та нотаріально посвідчили в Третій
одеській державній нотаріальній конторі договір дарування 3/10 частин житлового
будинку загальною житловою площею 100,3
кв. м з надвірними спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 (а.с. 6).

5 жовтня 2004 року нотаріус
Першої одеської державної нотаріальної контори посвідчила між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4 договір купівлі-продажу 3/10
частин житлового будинку загальною площею 100, 3 кв. м з надвірними спорудами,
розташованими по АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Відмовляючи в
задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення виконавчого
комітету Київської районної ради від 19 червня 1992 року № 383 є чинним і
видане 27 жовтня 1992 року ОСОБА_6 свідоцтво про право приватної власності на
3/10 частини житлового будинку та споруд, розташованих по АДРЕСА_1, є дійсним.
Ці правовстановлюючі документи свідчать,

3

що ОСОБА_6 набув
права власності на 3/10 частини
житлового будинку та споруд і володів ними у встановленому порядку. За таких
обставин суд не мав правових підстав для визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину, отриманого ОСОБА_3 як дружиною померлого ОСОБА_6, та
послідуючих договорів дарування і купівлі-продажу спірної частини будинку,
оскільки спадкування та послідуючі угода зі спадковим майном та правочин
купівлі-продажу нерухомого майна проведені у відповідності до вимог закону.
Висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на повному
з'ясування таких.

Доводи
апеляційної скарги в тій частині, що суд невірно встановив, хто у 1939 році був членом
ЖБК «Червона армія» і розпочав будівництво будинку, коли членом ЖБК стала
бабуся позивача ОСОБА_8, не приймаються до уваги, оскільки правового значення
для вирішення спору не мають. Фактом є те, що вперше на будівлі, що були
зведені громадянами на території ЖБК «Червона армія», правовстановлюючі
документи, як такі, почали оформлятися у 1990
році. І саме в порядку такого оформлення ОСОБА_6 як і іншим у 1992 році було видано
на підставі рішення виконавчого комітету відповідної ради свідоцтво про право
приватної власності на спірну частину житлового будинку та споруди. Недійсність
виданих на ім'я ОСОБА_6 правовстановлюючих документів не встановлена.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 5 грудня 2006 року в позові ОСОБА_1 про визнання
незаконним рішення ради та недійсним свідоцтва про право власності ОСОБА_6 на 3/10 частини
житлового будинку та споруд по АДРЕСА_1 відмовлено. Вказане судове рішення є
чинним (справа № 2-а-317/06, а.с. 209-213, 288-289). Невідповідність
імені та по-батькові ОСОБА_6 в рішенні виконавчого комітету Київської районної
ради від 19 червня 1992 року № 383 не є належним
доказом того, що рішення видавалося на і'мя ОСОБА_1, оскільки з урахуванням обставин справи та дійсності
свідоцтва про право приватної власності ОСОБА_6 на частину будинку вказана
невідповідність може розглядатися лише як описка. Наявні в справі матеріали,
іменовані як протокол засідання правління ЖБК, заяви громадян членів ЖБК тощо,
не є належними та допустимими доказами для визнання недійсними свідоцтва про
право на спадщину та угод (правочинів) і визнання за позивачем права власності
на спірну частину будинку (а.с. 97-121).

Рішення
суду першої інстанції відповідає обставинам справи, вказує на правильне
застосування норм матеріального права, ухвалено з дотриманням норм
процесуального права. Підстав для скасування рішення суду колегія суддів не
вбачає.

Керуючись
ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення
Київського районного суду м. Одеси від 6
червня 2007 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути
оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом двох
місяців з дня набрання законної сили.