Справа № 22-590/08
інстанції: Буднікова Н.П.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 лютого 2008
року  м. Запоріжжя

Колегія суддів
судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у
складі:

Головуючого: Боєвої В.В.

суддів:  Бабак A.M. Полякова О.З.

при секретарі: Винник І.С.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1
в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на
рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2006
року

по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування квартири із чужого
незаконного володіння, за зустрічним позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, виконавчого
комітету Бердянської міської ради, третіх осіб Товариства співвласників
багатоквартирного будинку «Азов», органу опіки виконавчого комітету Бердянської
міської ради про визнання недійсним акту приватизації квартири, про визнання
права користування жилим приміщенням, про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третьої особи органу опіки виконавчого комітету Бердянської міської ради про
визнання договору купівлі-продажу жилої квартири недійсним.

ВСТАНОВИЛА:

В червні
2004 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про витребування
АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва
про право власності від 12.11.2003 року із чужого незаконного володіння.

В
обгрунтування позовних вимог, зазначав, що ОСОБА_1, як тимчасовий
мешканець, права на користування жилим приміщенням не придбала, однак змінила
замки на вхідних дверях, та перешкоджає йому користуватися квартирою, тому
просив усунути перешкоди в користуванні квартирою йому, як власнику, та
висилити ОСОБА_1
з проживаючими з нею членами сім'ї.

В серпні
2004 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, виконавчого
комітету Бердянської міської ради, третіх осіб Товариства співвласників
багатоквартирного будинку «Азов», органу опіки виконавчого комітету Бердянської
міської ради про визнання недійсним акту приватизації квартири, про визнання
права користування жилим приміщенням, про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням.

В
обґрунтування своїх позовних вимог, зазначала, що після того, як ОСОБА_3
отримав 04.04.1996 року АДРЕСА_1, та прописався в ній 10.07.1997 року, ні
одного дня без поважних причин в ній не проживав, а з 1996 року в спірній
квартирі проживала вона зі своїм чоловіком ОСОБА_5 та дочкою, тому вона
придбала право користування жилим приміщенням. Оскільки на момент приватизації
квартириОСОБА_3 в 2003 році вона з дочкою отримали право користування жилим
приміщенням в ній, відповідач при приватизації квартири повинен був повідомити
про це її та дитину, та отримати від них письмову згоду. З цих підстав просить
визнати акт приватизації квартириОСОБА_3 від 04.11.2003 року не дійсним, та
визнати ОСОБА_3. таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Крім
того, в листопаді 2004 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи органу опіки
виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання договору
купівлі-продажу жилої АДРЕСА_1 недійсним.

В
обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 31.08.2004 року між відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу АДРЕСА_1. Вважає, що дана
угода є фіктивною, здійснена внаслідок зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою, оскільки її з неповнолітньою донькою було виселено з
квартири 27.08.2004 року, та квартира продана ОСОБА_4 без її згоди, та без
повідомлення, що по даній квартирі є судовий спір. Просила суд визнати договір
купівлі-продажу АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним.

Ухвалою
суду від 25.07.2005 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням
Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2006 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3. до ОСОБА_1 про витребування квартири із
чужого незаконного володіння відмовлено.

В
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, виконавчого комітету
Бердянської міської ради, третіх осіб Товариства співвласників
багатоквартирного будинку «Азов», органу опіки виконавчого комітету Бердянської
міської ради про визнання недійсним акту приватизації квартири, про визнання
права користування жилим приміщенням, про визнання таким, що втратив право
користування жилим приміщенням відмовлено.

В
задоволенні позову ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи органу опіки
виконавчого комітету Бердянської міської ради про визнання договору
купівлі-продажу жилої квартири недійсним відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення як таке, що не відповідає дійсним
обставинам справи, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального
права, та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Вислухавши
суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно
до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті
і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З
матеріалів справи вбачається, що відповідно рішення виконавчого комітету
Бердянської міської ради № 140 від 04.04.1996 року ОСОБА_3 надана однокімнатна
АДРЕСА_1, про що видано ордер на жиле приміщення № 48 від 05.04.1996 року (т.1
а.с. 146). Відповідно зазначено ордеру, до складу сім'ї ОСОБА_3. включені:
дружина - ОСОБА_6, та сини - ОСОБА_7 і ОСОБА_8

З
поквартирної карточки (форма №
17), вбачається, що в АДРЕСА_7 з 10.07.1997 року по 01.03.1998 року були
зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
а ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою з 10.07.1997 року по
22.02.2005 року (т.1 а.с. 149).

Оскільки,
на момент звернення ОСОБА_3. до управління житлового господарства виконавчого
комітету Бердянської міської ради із заявою про передачу в приватну власність
АДРЕСА_1, він був зареєстрований один (т.1 а.с. 136), йому правомірно, на
підставі розпорядження управління житлового господарства виконавчого комітету
Бердянської міської ради № 14188 від 04.11.2003 року у відповідності з Законом
України «Про приватизацію державного житлового фонду» (т.1 а.с. 134), було
видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - однокімнатну АДРЕСА_1
(т.1 а.с.5).

Відмовляючи
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права користування жилим
приміщенням, суд виходив з того, що незважаючи на те, що з дозволу ОСОБА_3.,
ОСОБА_1, разом з донькою ОСОБА_2, як члени його сім'ї (дружина сина ОСОБА_7)
вселилися в АДРЕСА_1 та проживали в ній з 1996 року по 2004 року, права
користування жилим приміщенням вони не набули, так як зберігали за собою право
користування іншим жилим приміщенням.

Судова
колегія вважає, що висновок суду є правильним, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, проти чого не
заперечує й сама апелянт, ОСОБА_1,
разом з донькою ОСОБА_2 проживала як в АДРЕСА_2, так в АДРЕСА_1 та в
АДРЕСА_3 (а.с. 21, 25), а у відповідності з діючим житловим законодавством,
ст.ст. 64, 65 ЖК України передбачено, що особа, яка вселилася до наймача, як
член сім'ї, не набуває права користування займаним ним приміщенням, якщо вона
зберігає за собою право користування іншим жилим приміщення у будинку
державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона
при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Також
судова колегія вважає, що правильним є висновок суду щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог про визнання недійсним акту приватизації квартири, та про
визнання ОСОБА_3. таким, що втратив право користування жилим приміщенням,
оскільки приватизація квартири була здійснена у відповідності зі ст. 1, 3, 5
Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якими
передбачено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження
квартири на користь наймача та членів його сім'ї, які постійно проживають в
квартирі разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Судом
встановлено, що станом на серпень-листопад 2003 року в АДРЕСА_1 Запорізької
області був зареєстрований лише ОСОБА_3, та на момент приватизації він у
встановленому законом порядку не був визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, тому правомірно набув право власності на
зазначену квартиру.

Правильним
є висновок суду щодо відмови ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу жилої квартири недійсним,
оскільки ОСОБА_3 набув права власності наАДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності від 12.11.2003 року, що підтверджено витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно (т.1 а.с. 3), тому у відповідності з нормами
ст. 319 ЦК України, як власник, має право володіти, користуватися та
розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо цього
майна будь-які дії, які не суперечать закону. Реалізуючи своє право, ОСОБА_3
продав квартиру ОСОБА_4, що не суперечить закону.

За таких
обставин, судова колегія вважає, що розглядаючи спір, суд повно та всебічно
з'ясував обставини справи на які посилалися сторони, дослідив надані ними
докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які
склалися між учасниками процесу та правильно вирішив спір.

Рішення
є обгрунтованим, постановлено з додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду,
а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового, колегія суддів не
вбачає.

Керуючись
ст.ст.307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Рішення
Бердянського міскрайонного суду Запорізької області від 08 лютого 2006 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала
набирає законної сили негайно, проте може бути оскаржена до Верховного Суду
України протягом двох місяців.