Справа № 2-623/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

20 червня 2008 року  Самарський районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Сухорукова А.О.

при  секретарі                                                Ступаковій
Г.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, треті
особи - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне
архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція
державного архітектурно-будівельного контролю, про визнання права власності на
самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В :

28 січня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до до Виконавчого
комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, треті особи - КП
«Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне
архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція
державного архітектурно-будівельного контролю, про визнання права власності на
самочинне будівництво.

У позовних вимогах посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.1989 року Восьмою ДДНК за реєстровим № 1-694, та зареєстрованого у ДМБТІ
10.06.1989р. в книзі 306, номер запису: 129, реєстраційний номер в електронному
Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14088834, його матері, ОСОБА_2, на
праві приватної власності належав житловий будинок № 3, розташований на
земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй
майно, а саме: на домоволодіння №
3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м2,
за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно
до ст. 529 ЦК УРСР (1963р.), спадкоємцями першої черги за законом є позивач та
його батько ОСОБА_3у рівних частках, тобто по 1/2 частині
домоволодіння. Спадщину вони прийняли фактично, так як вступили в управління та
володіння спадковим майном після смерті матері, але не оформили своїх спадкових
прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому
майно, а саме: на &frac12; частку домоволодіння № 3,
розташоване на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою:
АДРЕСА_1.

Стверджував, що відповідно до ст.
1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом є тільки ОСОБА_1, так як
інших спадкоємці ані за законом, ані за заповітом немає. Спадщину після смерті
бшька позивач прийняв фактично, так як постійно з ним проживав на момент
смерті.

31 березня
2006 року державним нотаріусом Восьмої ДДНК, на підставі ст.1261 ЦК України,
позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на
домоволодіння №3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м кв.,
за адресою: АДРЕСА_1.

Під час
оформлення спадкових прав, з'ясувалося, що батьками позивача, ще за життя, було
самовільно побудовано: сіні (літ. а-1) у 1996 році, загальною площею 8,5м кв.; сарай
(літ. И) у 1996 році, загальною площею 10,5
м кв.;
сарай (літ. О) у 1994 році, загальною площею 4,8 м кв. , гараж
(літ. Ж) у 1996 році, загальною площею 31,8 м кв.

Вищевказані
побудови були зафіксовані техніком КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської
ради, про що свідчить відмітка у технічному паспорті.

Земельна
ділянка, на якій розташовані самовільно побудовані споруди, не знаходиться ні у
чиїй власності, так як не була приватизована. На підставі права на спадщину, у
даний час зазначена земельна ділянка належить позивачевіна праві користування.

У відповідності з вимогами ст.80 ЦПК України, у позовах про право приватної
власності на нерухоме майно, ціна позову визначається дійсною вартістю
нерухомого
майна. Так як самостійно встановити точну ціну позову ОСОБА_1
можливості не мав, -
з метою визначення дійсної вартості нерухомого майна,
звернувся до особи, яка у відповідності з вимогами діючого законодавства, має
достатній рівень підготовки для самостійного проведення робіт з експертної
оцінки майна, про що має відповідний сертифікат, затверджений Головою фонду
держмайна України, та Головою Ради Українського товариства оцінювачів, та крім
того, має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів. Позивачу
було видано Звіт щодо оцінки ринкової вартості об'єктів нерухомого майна, а
саме: сіней (літ. а-1), загальною площею 8,5 м кв.; сарая (літ.И), загальною
площею 10,5 м кв. ; сарая (літ. О), загальною площею 4,8 м кв., гаража (літ.
Ж), загальною площею 31,8 м кв. розташованих на земельній ділянці загальною
площею 450 м кв., за адресою: АДРЕСА_1, № 3.

Саме
виходячи з експертної оціночної вартості квартири, позивачем і було
вказано дійсну ціну позову. Оригінал звіту про оцінку дійсної ринкової вартості
додано до позовної заяви у якості письмового доказу.

Усі вище зазначені новобудови використовуються згідно з їх функціональним
призначенням.

Просив
суд визнати за ОСОБА_1 право власності на самовільно побудовані споруди
домоволодіння АДРЕСА_1: сіни літ. «а-1», сарай літ. «И», сарай літ. «О»,  гараж
літ. «Д».

У
судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Представник Виконавчого комітету
Самарської районної у м. Дніпропетровську ради у судовому засідання проти
позову не заперечувала.

Представник третіх осіб - Головного
архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та
КП «ДМБТІ», не заперечували проти задоволення позовних вимог.

Вислухавши
позивача, представника відповідачів, третіх осіб, дослідивши письмові докази та
матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на
підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 26.05.1989 року Восьмою ДДНК за реєстровим №
1-694, та зареєстрованого у ДМБТІ 10.06.1989р. в книзі 306, номер запису: 129,
реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно:
14088834, його матері, ОСОБА_2, на праві приватної власності належав житловий
будинок № 3, розташований на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за
адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 померла (а.с. 21). Після її смерті відкрилася спадщина на
належне їй майно, а саме: на домоволодіння № 3, розташоване на земельній ділянці
загальною площею 450м2, за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач
та його батько ОСОБА_3спадщину прийняли фактично, так як вступили в управління
та володіння спадковим майном після смерті матері, але не оформили своїх
спадкових прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер (а.с. 22). Після його смерті відкрилася спадщина на
належне йому майно, а саме: на &frac12; частку домоволодіння № 3,
розташоване на земельній ділянці загальною площею 450 м кв., за адресою:
АДРЕСА_1.

31 березня
2006 року державним нотаріусом Восьмої ДДНК, на підставі ст.1261 ЦК України,
позивачу було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на
домоволодіння №3, розташоване на земельній ділянці загальною площею 450м кв.,
за адресою: АДРЕСА_1, як після смерті ОСОБА_2 на &frac12; частину домоволодіння, так і після смерті ОСОБА_3. на &frac12; частину домоволодіння (а.с. 10, 12). Таким чином, позивач ОСОБА_1 є
власником в цілому домоволодіння, що підтверджується також витягами з реєстру
прав власності на нерухоме майно (а.с. 11, 13).

Батьками
позивача ще за життя були самовільно побудовані: сіні (літ. а-1) у 1996 році,
загальною площею 8,5 м кв.;
сарай (літ. И) у 1996 році, загальною площею 10,5 м кв.; сарай
(літ. О) у 1994
році, загальною площею 4,8 м кв. , гараж
(літ. Ж) у 1996 році, загальною площею 31,8 м кв.

Вищевказані
побудови були зафіксовані техніком КП «ДМБТІ» Дніпропетровської міської
ради, про що свідчить відмітка у технічному паспорті (а.с. 7-18).

На
підставі права на спадщину, у даний час зазначена земельна ділянка належить
позивачеві на праві користування (а.с. 43).

Згідно технічного висновку ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський
технологічний інститут», об'єкт 08-08-ТЗ 2008 року, технічний стан будівельних
конструкцій спірного гаража, сарая 1, сарая 2 та прибудови до житлового будинку
оцінюється як задовільний, відповідають будівельним нормам і придатні до
подальшої експлуатації (а.с. 46-52).

Зазначені правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно положеннь ст.15
Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно
ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за особою, що здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Як
вказується у технічному паспорті, самовільну побудову зведено на земельній
ділянці, яка свого часу була відведена для цієї мети. Тобто, на теперішній час
спірні самовільно побудовані споруди знаходяться у володінні та користуванні,
відповідають нормам будівельних норм та правил, не порушують прав інших осіб.

Таким
чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись   ч.3 ст.376 ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 174, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1
право власності на самовільно побудовані
споруди домоволодіння АДРЕСА_1: сіни літ. «а-1», сарай літ. «И», сарай літ.
«О»,  гараж  літ. «Ж».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна
скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя              (підпис)
А.О. Сухоруков

Згідно з оригіналом.

Суддя                                                      А.О.
Сухоруков

Рішення набрало законної сили 01 липня 2008 року.

Суддя                                                      А.О.
Сухоруков