Справа № 2-536/2008р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

27 червня 2008 року  Самарський районний суд м.Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Сухорукова А.О.

при  секретарі                                                Шамета І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Виконавчого комітету Самарської районної у м.Дніпропетровську ради, треті
особи - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне
архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція
державного архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання права власності на самочинно побудовану споруду,

В С Т А Н О В И В :

21 січня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Дніпропетровської міської  ради, треті особи -
КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Головне
архітектурно-планувальне управління Дніпропетровської міської ради та Інспекція
державного архітектурно-будівельного контролю, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про визнання права власності на самочинно побудовану
споруду.

У позовних вимогах посилався на те, що на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 29 січня
1963р., виданого на підставі рішення виконкому Ігренської міської Ради
депутатів трудящихся м. Ігрень № 3 від 24 січня 1963р., та зареєстрованого у
Дніпропетровському МБТІ 11 лютого 1963 року в книзі 12, номер запису: 129,
реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно:
18215850, батькові позивача, ОСОБА_5, належало домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2.

11
квітня 1989 року, на підставі заповіту, посвідченого Восьмою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №
3-432, дітям спадкодавця, ОСОБА_2, ОСОБА_1у, та ОСОБА_3в рівних долях (умовно
по 1/3 частки) заповідалося усе майно, яке належало ОСОБА_5.

У 1991
році позивачем,ОСОБА_1, на межі земельної ділянки, що належала його батькові,
та земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, було побудовано гараж (літ. И).
Однак належним чином побудову не було зареєстровано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача, ОСОБА_5, помер. Після його смерті відкрилася
спадщина на усе належне йому майно, у тому числі на домоволодіння, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та розташоване на земельній ділянці загальною
площею 1 022 м2.

Для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач
разом з братом та сестрою, звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори. Після звернення їм були видані свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року, згідно якого ОСОБА_1у, ОСОБА_2,
та ОСОБА_3належить по 1/3 чистині домоволодіння АДРЕСА_1, що розташоване на
земельній ділянці загальною площею 1 022 м2.

Вищевказана побудова (гараж) була зафіксована інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, про що
свідчить штамп у технічному паспорті.

Протягом усього терміну користування самовільно побудованими спорудами
жодних претензій відносно них не надходило. ОСОБА_4 офіційно заявила, що не
заперечує проти того, що позивач побудував гараж на межі з її земельною
ділянкою.

Просив
суд визнати заОСОБА_1 право власності на самочинно побудовану споруду, а саме
на: гараж (літ. И).

05.03.2008
року в порядку ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України позивач уточнив
свої позовні вимоги в частині осіб, які повинні брати участь у розгляді справи,
а саме відповідачем зазначив Виконавчий комітет
Самарської районної у м.Дніпропетровську ради.

У
судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники як Дніпропетровської
міської ради, так і Виконавчого комітету Самарської районної у м.
Дніпропетровську ради, у судовому засідання проти позову не заперечували.

Представник третьої особи - Головного
архітектурно-планувального управління Дніпропетровської міської ради, не
заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю та КП «ДМБТІ» у судове засідання не
з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від КП
«ДМБТІ» надійшли письмові пояснення із проханням розглядати справу за їхньої
відсутності (а.с.24).

Треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (спадкоємці ОСОБА_5), яким судом роз'яснено
право звернення із самостійними позовними вимогами щодо права власності на 1/3
частину самовільно побудованого гаража, проти позову не заперечували, із
самостійними позовними вимогами не зверталися.

Третя особа ОСОБА_4, яка є власником домоволодіння АДРЕСА_2, на межі з яким
побудовано спірний гараж, також проти позовних вимог не заперечувала.

Вислухавши
позивача, представників відповідачів, третіх осіб, дослідивши письмові докази
та матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на домоволодіння від 29
січня 1963р., виданого на підставі рішення виконкому Ігренської міської Ради
депутатів трудящихся м. Ігрень № 3 від 24 січня 1963р., та зареєстрованого у
Дніпропетровському МБТІ 11 лютого 1963 року в книзі 12, номер запису: 129,
реєстраційний номер в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно:
18215850, батькові позивача, ОСОБА_5, належало домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2
(а.с. 12).

11
квітня 1989 року, на підставі заповіту, посвідченого Восьмою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №
3-432, дітям спадкодавця, ОСОБА_2, ОСОБА_1у, та ОСОБА_3в рівних долях (умовно
по 1/3 частки) заповідалося усе майно, яке належало ОСОБА_5.

У 1991
році позивачем,ОСОБА_1, на межі земельної ділянки, що належала його батькові,
та земельної ділянки, що належить ОСОБА_4, було побудовано гараж (літ. И), що
підтверджується технічним паспортом (а.с. 6-11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько позивача, ОСОБА_5, помер, що підтверджується копією свідоцтва
про смерть (а.с. 13). Після його смерті відкрилася спадщина на усе належне йому
майно, у тому числі на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
розташоване на земельній ділянці загальною площею 1 022 м2.

Для прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину позивач
разом з братом та сестрою, звернувся до Восьмої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори. Після звернення їм були надані свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 22 березня 2007 року, згідно якого зокрема ОСОБА_1у
(а.с. 15), належить 1/3 чистина домоволодіння АДРЕСА_1у, що розташоване на
земельній ділянці загальною площею 1 022 м2.

Згідно технічного висновку ТОВ фірма «Технологія» шифр 335.08, технічний
стан конструкцій спірного гаража оцінюється як задовільний, відповідає
будівельним нормам і придатний до подальшої експлуатації (а.с. 42-49).

Зазначені правовідносини регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно положеннь ст.15
Цивільно-процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних,
трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд
таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Згідно
ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за особою, що здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

Як
вказується у технічному паспорті, самовільну побудову зведено ще у 1991 році,
на земельній ділянці, яка свого часу була відведена для цієї мети. Тобто, на
теперішній час спірний гараж знаходиться у володінні та користуванні терміном
вже більш ніж 15
років, відповідає нормам будівельних норм та правил, не
порушує прав інших осіб.

Таким
чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись   ч.3 ст.376 ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 130, 174, 208, 209,
212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати заОСОБА_1 право власності на
самовільно побудовану споруду домоволодінняАДРЕСА_1 - гараж літ. «И».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Заяву про апеляційне оскарження рішення може бути подано
до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна
скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя                                      А.О. Сухоруков

Суддя              (підпис)
А.О. Сухоруков

Згідно з оригіналом.

Суддя                                                      А.О.
Сухоруков

Рішення набрало законної сили 08 липня 2008 року.

Суддя                                                      А.О.
Сухоруков