АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2008 року                                     м. Вінниця

Колегія
суддів   судової  палати
з   цивільних  справ
Апеляційного  суду Вінницької області у складі:

головуючого : Ковальчука О.В.,
суддів : Іващука В.А., Колоса С.С., при секретарі: Липач
Ю.М.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького
районного суду Вінницької області
від 3 жовтня 2007 року,

установила:

Справа слухалась судами
неодноразово.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області
від 3 жовтня 2007 року прийнято відмову ОСОБА_1
від позовних вимог про поділ між сторонами квартири АДРЕСА_1(далі квартири) та
майна, зазначеного в акті опису від 20 серпня 2004 року, на яке ОСОБА_1 не претендує.

Останнім рішенням Липовецького районного суду Вінницької
області від З жовтня 2007 року постановлено:

Позов задовольнити.

Провести розподіл спільного майна
подружжя наступним чином:

Визнати право власності та виділити в натурі ОСОБА_1
49/100 частин будинку № 58 з господарськими
будівлями, розташованого по АДРЕСА_1
(далі будинку), вартістю 46 078 грн. 10 коп., куди входить: коридорі-1, житлова кімната 1-2, кладовка
1-5, веранда, сарай Б (частина без
погреба) та Уг частина огорожі.

Визнати право власності та виділити в натурі ОСОБА_2
51/100 частин будинку, вартістю 47399 грн. 90
коп., куди входить : житлова кімната 1-3, кухня 1-4, сарай Б (частина над погребом) та погреб
п/Б, 1/2 частину огорожі.

Справа № 22 - 137
2008 р.       Категорія: 34          Головуючий у суді першої інстанції Мочульська Л.Т.

Доповідач: Ковальчук О.В.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за відступ від ідеальної долі у розмірі 660 грн. 90 коп.

Зобов'язати ОСОБА_1
для ізольованого користування виділеними дольовими частинами закласти дверні отвори між
приміщеннями 1-1 та 1-4, 1-2 та 1-3 будинку.

Зобов'язати ОСОБА_2 улаштувати подвійні двері або засклену веранду для входу в приміщення 1-3, улаштувати віконний отвір 1-3.

Зобов'язати сторони виконати роботи по улаштуванню
окремих систем інженерних мереж:
електропостачання, газопостачання та опалення.

Визнати право власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині
за кожним на наступне майно: автомобіль марки
"АЗЛК-2140", державний номер НОМЕР_1, (далі автомобіль) та грошові вклади у сумі 7165 грн. з
відповідними відсотками, компенсаціями
до них, що зберігаються в Липовецькій безбалансовій філії № 8274/022 Оратівського відділення Ощадбанку Вінницької області на компенсаційних
рахунках № 00/2925 та № /028, оформлених на ім'я ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати:
сплачений нею збір у сумі 224 грн.; 849 грн. 98
коп. - за проведення будівельно - технічної експертизи та 588 грн. за надання юридичної допомоги,
всього - 1661 грн. 98 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 липня 1985 року
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, від якого мають
дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають разом з
ОСОБА_1

16 березня 2004 року шлюб між сторонами
розірвано.

За час шлюбу сторони набули будинок, автомобіль вартістю
3846 грн., два грошові вклади в Оратівському
відділенні Ощадного банку із залишком вкладу у сумі 7165 грн., тому суд дійшов висновку, що це майно
відповідно до вимог ст.ст.60, 70
СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності і при його поділі частки сторін є рівними.

Задовольняючи на підставі ст.71 СК України вимоги позивачки про розподіл будинку в натурі відповідно до першого
варіанту судової будівельно-технічної експертизи, суд виходив з того, що
цей варіант є найбільш раціональним і таким,
що відповідає інтересам обох сторін, оскільки за ним не потрібно здійснювати
капітальних перебудов, частки сторін є майже рівними за вартістю, є можливість поділу подвір'я з окремими
виходами на вулицю, добудувати окремий вихід з будинку та простіше
переробити газову та електричну мережу.
Врахувавши інтереси позивачки як жінки, яка має на утриманні дві дочки, які навчаються, суд виділив
їй частину будинку з уже влаштованим виходом.

Задовольняючи вимоги позивачки у частині визнання за
кожним зі сторін права власності на Уг частину автомобіля без його
поділу в натурі, суд виходив з того,
що хоча автомобіль є річчю неподільною, однак враховуючи, що жодна зі сторін
попередньо не внесла на депозитний рахунок суду згідно вимог ч.5 ст.71 СК України відповідну грошову суму, тому суд не
визнав за можливе присудити його одному з сторін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення останньої.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частинами 2 та 5 цієї ж статті
передбачено:

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на депозитний
рахунок суду.

Встановивши, що за час шлюбу сторони набули будинок,
автомобіль та два грошові вклади, суд дійшов вірного висновку, що це майно
відповідно до вимог ст.ст.60, 70 СК України належить сторонам на праві спільної
сумісної власності і при його поділі частки сторін є
рівними.

Задовольняючи на підставі ст.71 СК України вимоги позивачки про розподіл будинку в натурі відповідно до першого
варіанту судової будівельно-технічної експертизи, суд обгрунтовано
виходив з того, що цей варіант є найбільш
раціональним і таким, що відповідає інтересам обох сторін, оскільки за ним не потрібно здійснювати капітальних
перебудов, частки сторін є майже рівними
за вартістю, є можливість поділу подвір'я з окремими виходами на вулицю, добудувати окремий вихід з будинку та
простіше переробити газову та електричну
мережу. Врахувавши інтереси позивачки як жінки, яка має на утриманні дві дочки, які навчаються, суд дійшов
вірного висновку про виділення їй частини будинку з уже влаштованим
виходом.

Висновок суду про доцільність розподілу будинку в натурі
відповідно до першого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи у апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги про те, що провівши розподіл
будинку, суд на порушення ч.1 ст.П ЦПК України
вийшов за межі вимог позивачки, котра відмовившись від вимог про поділ майна, зазначеного в акті опису від 20
серпня 2004 року, до переліку якого
включено будинок, тим самим відмовилась від поділу будинку, є безпідставними, оскільки зі змісту
поданої позивачкою до суду заяви від 23 вересня 2007 року та її пояснень у
судовому засіданні вбачається, що вона
відмовилась від поділу іншого, перерахованого в акті опису майна, а будинок просила поділити.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що
задовольнивши вимоги позивачки про визнання за
кожним зі сторін права власності на 1/2 частину автомобіля без його поділу в натурі, суд невірно застосував
положення ст.71 СК України про те, що неподільні речі присуджуються одному з
подружжя,

оскільки
задовольняючи ці вимоги, суд обгрунтовано виходив з того, що хоча автомобіль є річчю неподільною, однак враховуючи,
що жодна зі сторін попередньо не
внесла на депозитний рахунок суду згідно вимог ч.5 ст.71 СК України відповідну грошову суму, тому суд не може
визнати за можливе присудити його одному з сторін.

Такий висновок суду узгоджується з роз'ясненнями
Верховного Суду України, викладеними у п.25
постанови Пленуму від 21 грудня 2007 року N11" Про практику застосування
судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна подружжя",
відповідно до яких вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі, суди
мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце
з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК)
та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі
коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Не можна визнати обгрунтованими доводи скарги про те, що відхиливши клопотання представника відповідача - адвоката
Ткаченка К.Д. про відкладення розгляду
справи на інший день для підготовки його до розгляду справи, суд порушив право відповідача на отримання правової допомоги, оскільки відхиляючи це клопотання суд обгрунтовано виходив
з того, що про призначення розгляду
справи на 3 жовтня 2007 року сторони були повідомлені ще 13 вересня 2007 року, а тому відповідач мав можливість
укласти угоду з адвокатом раніше, а відтак адвокат - підготовитись до
розгляду справи.

Рішення постановлене з додержанням вимог матеріального та процесуального
права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області
від 3 жовтня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Протягом двох місяців з дня набрання законної сили ухвала
може бути оскаржена у касаційному порядку до
Верховного Суду України.