Справа № 2-58
6 листопада 2008 року                Уманський
міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого - судді Очеретяного В.А.
при секретарі Юхименко Г.В.
з участю адвоката Кецкало В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності,
посилаючись на те, що вона з ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, який було розірвано по рішенню Уманського міськрайонного
суду 17 березня 2004 року. Від шлюбу мають дитину, дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження. За час спільного проживання вони мають спільно нажите майно, а
саме: двохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 та трикімнатну
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28
березня 2006 року було поділено майно домашнього вжитку, а в розподілі квартир
відмовлено. В зв'язку з тим, що дійти згоди про добровільний розподіл квартир з
колишнім чоловіком ОСОБА_2 не можливо я вимушена звернутись з даною заявою до
суду. Просила визнати за нею право власності та виділити в натурі трикімнатну
квартиру АДРЕСА_2, а відповідачеві виділити двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що ОСОБА_1 пропонує
передати їй у власність нежитлове приміщення (офіс), що розташоване в колишній
трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 та використовується ним у своїй підприємницькій
діяльності, а йому позивачка за первісним позовом пропонує залишити у
власності двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 ринковою вартістю 189980,00 грн.

Вважає, що
запропонований ОСОБА_1 порядок поділу не відповідає вимогам закону та не
узгоджується з існуючою судовою практикою - керівними роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в його Постанові № 11 від 21 грудня 2007
р. Так, серед об'єктів спільної подружньої власності, включених позивачкою до
своїх позовних вимог про їх поділ, значиться об'єкт, який безпосередньо
пов'язаний з його підприємницькою діяльністю. Це, зокрема, згадане вище
нежитлове приміщення (офіс), розташоване в колишній квартирі АДРЕСА_2.
Зазначене приміщення використовується в його підприємницькій діяльності, що
підтверджується документально та визнається самою відповідачкою. Воно з самого
початку придбавалось під офіс, а він завжди здійснював та здійснює зараз у
ньому підприємницьку діяльність, що підтверджується доданими копіями Свідоцтва
про державну реєстрацію Приватного підприємства "СОФТ ПЛЮС" від
10.10.1997 р. (повторне Свідоцтво від 26.06.2007 р. серії А00 № 803259), єдиним
власником якого є він, та де зазначена юридична адреса цього підприємства -
вул. Піонтковського, 8 м.Умані. В зазначеному приміщенні також розташоване
Товариство з обмеженою відповідальністю “ВКП“3С-КОМПАНІ” ЛТД, співзасновником
якого є він (юр. адреса: вул. Піонтковського, 8 м. Умані). Крім того, це
приміщення використовується ним як фізичною особою - підприємцем, причому з
моменту придбання цього приміщення. Воно ніколи не використовувалось як
квартира і ні він ні позивачка за первинним позовом в ньому ніколи не
проживали.

Як зазначається у п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ
про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11: Відповідно до ст.ст. 57, 61 СК
України, ст. 52 ЦК України, майно приватного підприємства та фізичної
особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із
подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Просив виключити нежитлове приміщення (офіс), що
розташоване в колишній квартирі АДРЕСА_2, з числа спільного майна подружжя, що
підлягає поділу, внаслідок використання його ним у своїй підприємницькій
діяльності. Інше спільне майно подружжя, зокрема квартиру АДРЕСА_1, ринковою
вартістю 189980,00 грн., просив визнати спільною власністю подружжя та
розділити її, визнавши за кожною із сторін право власності на половину цієї
квартири. Усім іншим майном вони з позивачкою за первинним позовом поділились
на підставі судових рішень.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом
ОСОБА_1 підтримала позов і пояснила, що в липні 1999 року для потреб сім'ї ними
була придбана двокімнатна квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила дочку і
для поліпшення житлових умов сім'ї була придбана на ім'я ОСОБА_2 по договору
купівлі-продажу від 5 лютого 2001 року трикімнатна квартира АДРЕСА_2.
Відповідач зволікав з переселенням у трикімнатну квартиру, їх сімейні стосунки
почали руйнуватись, що обумовило розірвання шлюбу. Готуючись до припинення з
нею шлюбних стосунків, з метою виведення трикімнатної квартири із режиму майна
подружжя, яке підлягає реальному розділу, відповідач звернувся з заявою до
Уманської міської ради про надання дозволу на реконструкцію квартири в магазин
та офіс. Рішенням Уманського міськвиконкому від 12 квітня 2001 року такий
дозвіл був наданий, але до даного часу він не здав в експлуатацію як магазин та
офіс і приміщення в єдиному реєстрі нерухомого майна Уманського інвентарбюро
рахується як квартира. Оскільки трикімнатна квартира придбавалась для
покращення житлових умов сім'ї, з врахуванням інтересів дитини, вона повинна
бути виділена їй, а двокімнатна квартира відповідачеві.

Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнала і просила відмовити в
його задоволенні.

В судовому засіданні відповідач за первинним позовом
ОСОБА_2 позов визнав частково і пояснив, що дійсно майно підлягає розділу, але
на в такому порядку, як пропонує позивачка. І в обґрунтування зустрічного
позову пояснив, що нежитлове приміщення (офіс), розташоване в колишній квартирі
АДРЕСА_2 використовується в його підприємницькій діяльності, що підтверджується
документально та визнається самою відповідачкою, яка пред'явила до нього ще
один позов про стягнення коштів, отриманих ним за здачу в оренду вищевказаного
приміщення. Воно з самого початку придбавалось під офіс, а він завжди
здійснював та здійснює зараз у ньому підприємницьку діяльність, що також підтверджується
і судовими рішеннями, в ому числі і апеляційної інстанції.

У відповідності до п. 29 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного
майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11 нежитлове приміщення по вул.
Піонтковського, 8 повинно бути виключене із спільного майна подружжя. Вони з
позивачкою за первинним позовом мають рівне право на квартиру АДРЕСА_1, але,
враховуючи інтереси дитини, він не заперечує, щоб за позивачкою було визнано
права власності на всю цю квартиру.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що в період спільного
подружнього життя сторонами були придбані квартири: в липні 1999 року
двокімнатна АДРЕСА_1 та в лютому 2001 року трикімнатна АДРЕСА_2.

17 березня 2004 року рішенням Уманського міськрайонного
суду шлюб між сторонами був розірваний.

Рішенням судової палати в цивільних справах апеляційного
суду Черкаської області від 28 березня 2006 року майно між сторонами було
розділене, а в розділі квартир було відмовлено через відмову позивачки у
наданні варіантів розділу квартир та неможливість компенсувати належну частку
нежилого приміщення по вул. Піонтковського, 8 м.Умані іншим майном через його
значну вартість.

Вказаним рішенням встановлено, що сторони просили
приміщення по вул. Піонтковського, 8 ділити як житло, однак матеріалами справи
доведено і сторонами не оспорюються той факт, що в 2001 році, в період
спільного проживання і за згодою сторін, трикімнатна квартира в установленому
законом порядку була переведена в нежилий фонд рішенням Уманської міської ради
та переобладнана відповідно до проекту, розробленого Черкаською філією “НДІпроектреконструкція”.
Відхилень від проекту експертизами не встановлено. По вказаним мотивам суд не
вправі розділити нежиле приміщення по правилам житлового законодавства.

Таким чином, посилання позивачки на те, що відповідач,
готуючись до припинення з нею шлюбних відносин, з метою виключення трикімнатної
квартири із розділу, без її згоди, всупереч інтересам сім'ї та дитини, перевів
квартиру у нежиле приміщення не відповідають дійсності і не витримують ніякої
критики. Тим більше, що по діючому на той час законодавству все майно подружжя
підлягало розділу.

В судовому засіданні
достовірно встановлено, що нежитлове приміщення (офіс), розташоване в колишній
квартирі АДРЕСА_2 використовується відповідачем в його підприємницькій
діяльності, що підтверджується документально та визнається самою відповідачкою.
Воно з самого початку придбавалось під офіс, здійснення у ньому відповідачем
підприємницької діяльності підтверджується доданими копіями Свідоцтва про
державну реєстрацію Приватного підприємства "СОФТ ПЛЮС" від
10.10.1997 р. (повторне Свідоцтво від 26.06.2007 р. серії А00 № 803259), єдиним
власником якого є ОСОБА_2, та де зазначена юридична адреса цього підприємства -
вул. Піонтковського, 8 м.Умані; копією довідки № 166 з єдиного державного
реєстру підприємств та організацій України, згідно з якою ПП “СОФТ ПЛЮС”,
керівник ОСОБА_2, зареєстроване за адресою: вул. Піонтковського, 8 м.Умані;
копією статуту ПП “СОФТ ПЛЮС”. В зазначеному приміщенні також розташоване
Товариство з обмеженою відповідальністю “ВКП“3С-КОМПАНІ” ЛТД, співзасновником
якого ОСОБА_2, з юридичною адресою: вул. Піонтковського, 8 м. Умані, що
підтверджується копією Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії
АОО № 803260 від 14 листопада 1995 року (повторне Свідоцтво від 27.06.2007 р.).
Крім того, це приміщення використовується відповідачем ОСОБА_2 як фізичною
особою - підприємцем з моменту придбання цього приміщення. Воно ніколи не
використовувалось як квартира і сторони в ньому ніколи не проживали. Приміщення
було придбане в лютому 2001 року, а в квітні того ж року у відповідності до
рішення Уманського міськвиконкому вже проводилась його реконструкція під
магазин та офіс.

В провадженні Уманського міськрайонного суду перебуває
цивільна справа № 2-2626-08 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ “ВКП“3С-КОМПАНІ”, треті
особи приватне підприємство “Пролайн”, приватний підприємець Малий А.П.,
приватний підприємець ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,
однією із позовних вимог по якій є стягнення грошових коштів, отриманих за
оренду нежилого приміщення по вул. Піонтковського, 8 м.Умані, власником якого є
ОСОБА_2, що підтверджує факт використання відповідачем вказаного нежилого
приміщення у підприємницькій діяльності та визнання цього позивачкою.

У відповідності до п. 29 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді
справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного
майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11: Відповідно до ст.ст. 57, 61 СК
України, ст. 52 ЦК України, майно приватного підприємства та фізичної
особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із
подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

Таким чином, суд вважає, що зустрічний позов, в частині виключення
нежитлового приміщення по вул. Піонтковського, 8 м.Умані із спільного майна
подружжя, що підлягає розділу, необхідно задоволити.

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу і
використовувалась сторонами для проживання, а тому у відповідності до
ст.ст.60,61 СК України сторони мають рівне право на неї по 1/2 частині кожен.

Сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2
народження. З врахуванням інтересів дитини та враховуючи побажання відповідача
за первинним позовом ОСОБА_2, який в судовому засіданні пояснив, що не
заперечує проти визнання за позивачкою права власності на всю квартиру
АДРЕСА_1, з врахуванням інтересів їх дочки, без грошової компенсації на його
користь, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на всю квартиру
АДРЕСА_1.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, в
результаті всебічного, повного та об'єктивного їх розгляду в судовому
засіданні, суд вважає, що позови підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.10,59,60,208,209,212-215 ЦПК України, на
підставі ст.60,61,69-71 СК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1
Черкаської області.

Виключити із числа спільного сумісного майна подружжя
нежитлове приміщення, розташоване в колишній квартирі АДРЕСА_2 Черкаської
області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до
апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне
оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з
подачею її копії до апеляційного суду Черкаської області або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Головуючий___________________