Справа № 2-233/2008 рік
РІШЕННЯ

Ім'ям України

16 липня 2008 року                                                                                                м.
Золотоноша

Золотоніський
міскрайонний суд Черкаської області в складі:

Головуючого
судді                           М.В.
Матвієнко

при
секретарі                                    Н.Г.
Ліщині, Н.В. Оніщенко

адвоката                                            ОСОБА_3

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Золотоноша цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач
ОСОБА_1 уклав трудовий договір від 22.03.2005 року із приватним підприємцем
ОСОБА_2 згідно якого він надавав охоронні послуги на ПП "Млин".

09.07.2005
року ПП ОСОБА_2 розірвав в односторонньому порядку трудовий договір із ОСОБА_1
на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України, звільнивши позивача за прогул без
поважних причин.

Позивач
ОСОБА_1 вважає, що він звільнений незаконно, звернувся до суду із позовом до ПП
ОСОБА_2 про зміну формулювання причини звільнення з роботи, стягнення
середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування
моральної шкоди.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат
ОСОБА_3підтримали позовні вимоги в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні,
обгрунтовуючи свої вимоги тими обставинами, що ПП ОСОБА_2 29.06.2005 року на
території ПП "Млин" зібрав всіх охоронників та повідомив, що з усіма
охоронниками припиняється трудова діяльність із 01.07.2005 року , так як вони
підпадають під скорочення у зв'язку із
розірванням договору на обслуговувавння ПП "Млин". На ПП
""Млин" працювало чотири охоронники і лише із ним був укладений
офіційний договір, інші охоронники працювали неофіційно, з ними ПП ОСОБА_2
укладені не були. Особисто йому ОСОБА_2 запропонував написати заяву про
звільнення за власним бажанням, але він не погодився та сказав, що так як їх
скорочують, то ПП ОСОБА_2 повинен попередити за два місяці згідно трудового
законодавства. На таке зауваження ОСОБА_2 йому повідомив, що якщо він не напише
заяву за власним бажанням, то буде звільнений по статті.

04.07.2005
року ОСОБА_2 зібрав всіх охоронників для розрахунку та здачі спецодягу.
Спецодяг він здав, але зарплату та компенсаційні виплати не отримав, як не
отримав і трудову книжку. 04.10.2005 року по пошті він отримав трудову книжку,
звідки дізнався, що він звільнений із 09.07.2005 року за ст. 40 п. 4 КЗпП
України (за прогул).

25.10.2005
року він звернувся в суд із даним позовом.

Рішенням
суду від 08.08.2006 року за його позовом до ПП ОСОБА_2 про стягнення
середньомісячного заробітку за час затримки видачі трудової книжки, були
стягнуті кошти в сумі 869 грн. та моральна шкода в сумі 300 грн.

Останні
розрахункові кошти він отримав від ОСОБА_2 по розходному ордеру, який
зберігався у відповідача в кінці квітня 2006 року в сумі 74 грн.

Просить
суд зобов'язати ПП ОСОБА_2 змінити
формуліровку звільнення в його трудовій книжці із ст. 40 п. 4 КЗпП України на
ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Стягнути середньомісячний заробіток за
час затримки розрахунку, починаючи із 09.07.2005 року по кінець квітня 2006
року, тобто за десять місяців, виходячи із місячного заробітку 290 грн., всього
2900 грн., моральну шкоду в сумі 2000 грн., яку він обгрунтовує моральними
стражданнями та переживаннями внаслідок неправомірної поведінки відповідача,
порушенням його нормальних життєвих зв'язків,
наявністю боргів по оплаті комунальних послуг. Він просить також стягнути
витрати за надання юридичної допомоги в сумі 500 грн.

Відповідач
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений судом.

Представник
відповідача ПП ОСОБА_2 за дорученням адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні позов
не визнав повністю та пояснив, що останній день на роботі позивач ОСОБА_2 був
30.06.2005 року, а в послідуючому на роботу він не вийшов, будь-якого наказу
про недопущення до роботи ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 не було, а тому у ПП
ОСОБА_2 були всі наявні підстави для звільнення позивача за прогул за ст. 40 п.
4 КЗпП України.

Кошти
розрахункові в сумі 105 грн. були направлені позивачу поштовим переводом, які
він відмовився отримувати спочатку, а потім отримав. ПП ОСОБА_2 викликав
письмовим повідомленням позивача для явки в приміщення сільської Ради, де був
його кабінет 06.07.2005 року для дачі пояснень з приводу неявки на роботу, але
ОСОБА_1не з'явився та впослідуючому був
звільнений за прогул із 09.07.2005 року.

У
задоволенні позову він просить суд позивачу відмовити внаслідок його
бузпідставності.

Допитаний
в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив, що він разом з ОСОБА_1, ОСОБА_6
працював охоронником на ПП "Млин" у ОСОБА_2 Офіційно по договору
оформленим був лише ОСОБА_1

29.06.2005
року на території ПП "Млин" ОСОБА_2 зібрав всіх охоронників та
повідомив, що із 01.07.2005 року всі звільнені, так як ПП "Млин"
припиняє свою діяльність та запропонував написати заяву за власним бажанням.
ОСОБА_1 не погодився з таким звільненням та заперечував писати заяву за власним
бажанням та пояснив, що якщо із ним розривається договір, то чому ОСОБА_2 його
не попередив за два місяці та сказав, що він згідний на звільнення за згодою
сторін, або за скороченням штату. ОСОБА_2 на це відповів, що якщо він буде
наполягати на звільненні за скороченням штату, то буде звільнений по статті,
про що буде запис в трудовій книжці, а також буде звільнений по статті, якщо
наполягатиме на компенсації. ОСОБА_2 також сказав, щоб всі четверо охоронників
здали форму, що всі і зробили, крім ОСОБА_1, який форму здав 04.07.2005 року в
кабінеті ОСОБА_2 04.07.2005 року ОСОБА_2 розрахувався, виплативши по 50 грн.
кожному. 29.06.2005 року та 04.07.2005 року будь-якої іншої роботи як ОСОБА_1,
так і всім іншим охоронникам ОСОБА_2 не пропонував.

Суд,
вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, свідка
ОСОБА_5, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи
із слідуючих підстав:

Із
трудового договору від 22.03.2005 року, вбачається, що він укладений між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, за яким ОСОБА_1 зобов'язаний виконувати роботу охоронника.

Із
трудової книжки серії НОМЕР_1, вбачається, що ОСОБА_1 09.07.2005 року
звільнений з роботи за прогул. Трудовий договір № 1770 від 22.03.2005 року
розірвано згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України (прогули).

Із
рішення суду від 08.08.2006 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 трудову книжку
отримав 04.10.2005 року та цим же рішенням за затримку видачі трудової книжки
із відповідача ОСОБА_2 стягнуто 869 грн та моральна шкода в сумі 300 грн.

Відповідно
до ст. 40 п. 4 КЗпП України, "розірвання трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу достроково може розірвати договір у
випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) без поважних причин".

Як
достовірно встановлено в судовому засіданні та слідує із пояснень позивача
ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5, який бузпосередньо був допитаний в судовому засіданні,
письмових пояснень ОСОБА_6, підпис якого засвідчений сільським головою та
печаткою сільської Ради, всім охоронникам, які працювали на ПП "Млин"
до договору усному, а позивач ОСОБА_1 письмовому, відповідачем ОСОБА_2 на
зборах 29.06.2005 року було офіційно повідомлено, що із 01.07.2005 року вони
звільнені у зв'язку із припиненням діяльності ПП
"Млин", а ОСОБА_1 запропоновано ОСОБА_2 написати заяву про звільнення
за власним бажанням. Будь-яка інша робота відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1
запропонована не була. ПП "Млин" фактично припинив діяльність із
01.07.2005 року, позивач ОСОБА_1 здав форму ОСОБА_2 04.07.2005 року.

Відповідно
до ст. 147 КЗпП України звільнення із роботи за ініціативою адміністрації (в
тім числі за прогули без поважних причин) є дисциплінарним стягненням за
порушенням трудової дисципліни.

Згідно
ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни
письмові пояснення, або ж в разі відмови дачі таких пояснень, скласти
відповідний акт.

Як
достовірно встановлено в судовому засіданні дані вимоги закону відповідачем
дотримані не були.

Суд,
проаналізувавши письмові докази по справі, пояснення та доводи позивача
ОСОБА_1, пояснення свідка ОСОБА_5 та заперечення представника відповідача в
судовому засіданні, вважає, що зі сторони позивача ОСОБА_1 за вищенаведених
обставин, не був допущений невихід на роботу без поважних причин (прогул), а
тому суд, вважає, що звільнення позивача ОСОБА_1 ПП ОСОБА_7, а саме розірвання
трудового договору з ним за ст. 40 п. 4 КЗпП України із 09.07.2005 року є
незаконним.

Суд,
приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_1 не бажає продовжувати трудові
відносини  із ПП ОСОБА_2 та зважаючи на
позовні вимоги позивача в судовому засіданні, вважає за можливе визнати
звільнення ОСОБА_1 - незаконним без поновлення його на роботі та змінити
формулювання причин звільнення із ст. 40 п. 4 на ст. 38 КЗпП України.

Згідно
ст. 10 ЦПК України, кожна сторона має рівні права щодо надання доказів та
повинна довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

На
підставі досліджених в судовому засіданні доказів, наданих позивачем ОСОБА_1,
суд вважає, що позивачем не доведено факт та час останнього остаточно
розрахунку відповідача із позивачем, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав суду
документального підтвердження даного факту, а саме того, що останні виплати в
сумі 74 грн. від відповідача ОСОБА_2 він отримав в кінці квітня 2006 року.

За
цих обставин, суд вважає, що позов в частині стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку, до задоволення не підлягає внаслідок недоведеності
позовних вимог позивачем.

Відповідно
до ст. 2371 КЗпП України, "відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків, і вимагають для нього
нормальних життєвих зв'язків для життя.

Суд
вважає, що незаконним звільненням позивачу ОСОБА_1 завдана моральна шкода, що
полягає в моральних переживаннях, стражданнях, вжитті додаткових зусиль для
організації його життя, а саме, пошуку джерел для утримання сім'ї, де є двоє неповнолітніх дітей, неможливості
влаштуватися на іншу роботу, у зв'язку із
затримкою видачі трудової книжки, та наявності боргів в цей період за
комунальні послуги.

Суд,
вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового
задоволення в сумі 500 грн.

Згідно
ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що із відповідача ПП ОСОБА_2 на користь
позивача підлягають стягненню витрати за надану правову допомогу в сумі 500
грн., що стверджується довідкою адвоката.

Доводи
представника відповідача в судовому засіданні в частині того, що мав місце в
діях позивача ОСОБА_1 невихід на роботу без поважних причин (прогул), суд
оцінює критично, оскільки, на думку суду вони спростовуються іншими доказами,
що наведені вище.

На
підставі викладеного, керуючись

ст. 3, 60, 130, 212,213, 215 ЦПК України,

ст. 116, 117, 235, 2371 КЗпП України,

п. 18, 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року
з послідуючими змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами
трудових спорів",-

ВИРІШИВ:

Позов
ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати
звільнення ОСОБА_1 з посади охоронника, відповідно до укладеного трудового
договору від 22.03.2005 року з приватним підприємцем ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4
КЗпП України (за прогул) з 09.07.2005 року - незаконним.

Зобов'язати П.П. ОСОБА_2 змінити в трудовій книжці ОСОБА_1
формулювання причин звільнення із ст. 40 п. 4 КЗпП України на ст. 38 КЗпП
України (за власним бажанням).

Зобов'язати П.П. ОСОБА_2 внести зміни в трудову книжку ОСОБА_1,
зазначивши "звільнений з посади охоронника за трудовим договором № 1770
від 22.03.2005 року за ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням) із 09.07.2005
року.

Стягнути
із приватного підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 500
(п'ятсот) гривень.

У
задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 відмовити внаслідок недоведеності
вимог позивачем.

Стягнути
із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі за надання юридичної
допомоги адвокатом в сумі 500 (п'ятсот)
гривень.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський
міськрайонний суд. Заява на апеляційне оскарження рішення суду подається
протягом десяти днів з моменту проголошення рішення. Апеляційна скарга на
протязі двадцяти днів з моменту подачі заяви на апеляційне оскарження рішення
суду.

Суддя:                                                                                                                       М.В.
Матвієнко