Справа № 2-194
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 вересня 2008 року                                       Герцаївський
районний суд Чернівецької області

в складі : головуючого судді - Козловської Л.Д.

при
секретарі          -  Арсеній І.В.

з
участю представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні
Герцаївського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визнання права
власності на житловий будинок як на майно подружжя, придбане за спільні кошти,
про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку як спільного
майна подружжя, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка
звернулася до суду із позовом до відповідачів із вимогою про визнання права
власності на житловий будинок як на майно подружжя, придбане за спільні кошти,
про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку як спільного
майна подружжя. Посилається на те, що вона перебувала із відповідачем ОСОБА_2 у
шлюбі з 4 травня 1995 року. 21 січня 2005 року шлюб між ними розірвано. Під час
шлюбу ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 відповідно до договору
купівлі-продажу від 18 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом
Кінащук Н.М. Даний будинок зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 Коли в 2006
році вона приїхала із Італії, то не знала, що шлюб розірвано. Тоді же вона
дізналася про те, що відповідач ОСОБА_2. до її приїзду в 2006 році продав
будинок відповідачці ОСОБА_3. Вважає, що даний договір купівлі-продажу було
укладено з порушенням вимог чинного законодавства про вчинення даних угод.
Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 як на
майно подружжя, придбане за час шлюбу та визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченого 6 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Хоменко М.О.

В
судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та пояснив
суду, що позивачка перебувала у шлюбі із відповідачем по справі з 4 травня 1995
року. 21 січня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Коли вона приїхала із-за
кордону, то довідалася, що в 2000 році було рішення про розірвання шлюбу.
Довгий час позивачка працює за кордоном та присилала кошти її колишньому
чоловікові відповідачу по справі ОСОБА_2 Він їй писав листи та описував в них
їхній будинок, який він купив для них та їхніх дітей. Певну суму вона передала
зразу, а потім яку не вистачало передала пізніше. В 2006 році, коли приїхала
додому, вона довідалася, що даний будинок належить відповідно до договору
купівлі-продажу ОСОБА_3. Просив позовні вимоги позивачки задовольнити.

Відповідачі
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. в судове засідання не з'явилися, хоча були неодноразово
належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суду не надіслали
повідомлення про причини неявки.

Третя сторона
нотаріус Хоменко М.О. дала суду письмові пояснення з приводу предмету спору.

Представник
позивачки в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи в порядку
заочного провадження.

На підставі
ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд
може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд вислухавши
пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Судом
встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 4 травня 1995 року по 2005 рік.

Як вбачається із
договору купівлі-продажу від 18 лютого 2002 року відповідач ОСОБА_2. придбав
будинок АДРЕСА_1 у ОСОБА_6

Як вбачається із
показів свідка ОСОБА_6, будинок купував у нього відповідач ОСОБА_2. Перший раз
він приніс 1000 доларів США. Решту грошей він приніс пізніше. Йому не відомо
про те, чи надсилала позивачка із-за кордону кошти, тому що продажем будинку
займалася його дружина.

Свідок ОСОБА_7
суду показала, що в січні місяці 2002 року до них прийшов ОСОБА_2. та просив
подивитися будинок. Через декілька днів він приніс 1000 доларів США. Деякий час
він до них не приходив, але коли вона була в лікарні, то побачила його і
запитала чи буде він купувати будинок, то він відповів, що так, але коли
дружина вишле із Італії гроші. Через два тижні його мати принесла 2000 євро по
курсу. Відповідач говорив їй, що була затримка по розрахунках по сплаті за
будинок, тому що дружина пізно передала гроші.

Як вбачається із
листів, написаних власноручно відповідачем та в судовому засіданні не оскаржені
ним, позивачці: "Сьогодні ходив переписувати хату і прийшов такий злий, що
не можу тобі передати. Суддіха уперлася, щоб іти переписувати до приватного
нотаріуса, бо то її подруга і бігом все зробить." Відповідач пише
позивачці про здоров'я їхньої спільної дитини Людмили та інші справи, що
стосуються сім'ї. Дані докази підтверджують той факт, що сторони продовжували
шлюбні відносини та вести спільне господарство та виховувати дитину.

Як вбачається із
письмових пояснень нотаріуса Хоменко М.О. при укладенні договору
купівлі-продажу даного будинку в 2006 році угода була здійснена за закордонним
паспортом відповідача ОСОБА_2, а не за паспортом громадянина України, тому не
бралася згода дружини на відчуження будинку.

Відповідно
до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважних причин самостійного заробітку ( доходу ). Згідно зі ст.63
СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та
розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо
інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина та чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною
згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання
договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його
згоди, якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового ( ст.65 СК України ). Розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу ( ст.68 ч.1 СК
України ).

Згідно
із ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною ( сторонами ) вимог, які встановлені ст.203 ЦК
України. Як встановлено судом договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 між
ОСОБА_2. та ОСОБА_3. вчинений 6 жовтня 2006 року без дотримання вимог закону,
тобто без згоди дружини.

Тому суд
вважає за можливе позовні вимоги позивачки задовольнити.

Керуючись ст.209
ч.3 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третьої особи на стороні відповідачів ОСОБА_4 про визнання
права власності на житловий будинок як на майно подружжя, придбане за спільні
кошти, про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку як
спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за
ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 як на майно подружжя,
придбане за час шлюбу.

Договір
купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченого 6 жовтня 2006 року визнати - недійсним.

Заочне рішення
може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може
бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду
Чернівецької області через Герцаївський районний суд Чернівецької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги
або шляхом поданням в десятиденний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом двадцяти днів апеляційної
скарги.

У разі залишення
заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: підпис