Справа  №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26  листопада  2008 року         Білоцерківський міськрайонний  суд Київської області в складі головуючого
судді  Дмитренко А.М. при секретарі
судового засідання  Музиченко О.О.

розглянувши  в відкритому судовому засіданні в місті Білій
Церкві залі суду № 1  справу за
позовом  Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради  “
Білоцерківтепломережа” до  ОСОБА_1, 3-я
особа: Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради
«Житлово-експлуатаційна контора  № 8»,
про стягнення   заборгованості,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач
звернувся   до суду з вказаним
позовом  мотивуючи тим, що відповідач не
сплачує своєчасно кошти за надані послуги з опалення та гарячого водопостачання,
в зв»язку з чим за нею рахується заборгованість перед КП
«Білоцерківтепломережа» в сумі 1186,67
грн. за період з січня 2005 року по серпень 2008 року включно, яку
відповідач добровільно сплачувати відмовляється, а тому позивач просить суд
стягнути вказану суму заборгованості на їх рахунок.

В судовому засіданні
представник  позивача  по
дорученню уточнила позовні  вимоги
і просила суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги а сумі
1245 грн.89 коп. за період з січня 2005 року по вересень 2008 року включно.

Відповідач позов не
визнала та в суді пояснила, що нею повністю проводиться оплата за послуги з
опалення та гарячого водопостачання відповідно до показань приладів  обліку теплової енергії, який встановлено в
будинку, де вона проживає, та гарячої води, який встановлено в її квартирі,
нарахування в структурі тарифу на послуги теплопостачання абонентської плати
вона вважає незаконним, а тому цю плату вона не сплачувала на користь позивача,
ця плата входить в структуру тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій, яку вона сплачує на користь ЖЕК-8, крім того, з лютого
2007 року оплату за послуги теплопостачання вона проводила з врахуванням
розміру обов»язкової плати по субсидії на житлово-комунальні послуги, позивачем
подано позов до неї про відшкодування заборгованості за надані послуги
необґрунтовано, оскільки між ними не укладено договору про надання цих послуг,
до того ж, позивач не враховує того, що ЦК України встановлено строк позовної
давності тривалістю в три роки, а позов подано в вересні  2008 року
про стягнення заборгованості за період з січня 2005 року.

За ухвалою суду
від 06.11.2008 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без
самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Комунальне
підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора № 8».

До суду представник 3-ї особи не з»явився, але суду було
надано письмове клопотання щодо розгляду справи без участі представника ЖЕК-8,
стосовно чого сторони не заперечували, крім того, представником ЖЕК-8 надано
письмові пояснення по суті позовних вимог, які було оголошено в судовому
засіданні.

Заслухавши пояснення
представника позивача, відповідача, оглянувши матеріали справи, суд приходить
до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Так, судом
встановлено,  що  ОСОБА_1. є співвласником  квартири АДРЕСА_1, іншим  співвласником
цієї квартири є ОСОБА_2., що стверджується копією свідоцтва про право
власності на житло від 23.06.1998 року /а.с.21/.

Як пояснила в суді
відповідач, інший співвласник квартири в ній не проживає і нею не користується,
він не зареєстрований в цій квартирі, а тому вона просить не притягувати
співвідповідачем по справі  ОСОБА_2. і не
заперечує щодо того, що позов пред»явлено до неї  і що вона є відповідачем по даній справі.

З довідки ЖЕК-8 від 14.07.2008 року також слідує, що
дійсно у вказаній квартирі зареєстрована тільки ОСОБА_1. /а.с.7/.

З матеріалів справи також
вбачається, що за  відповідачкою
ОСОБА_1., яка проживає в вищевказаній квартирі, рахується заборгованість  за
послуги з опалення та гарячого водопостачання  перед
КП “Білоцерківтепломережа”  в сумі
1245 грн.89 коп.  за період  з січня 2005 року по  вересень 2008 року включно,  що слідує з розрахункового листа абонента,
наданого позивачем /а.с.81-82/.

Згідно ст.20 Закону
України  "Про житлово-комунальні
послуги" від 24.06.2004 року
споживач  зобов"язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до п.18
Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України
від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Ст.162 ЖК України передбачено, що плата за комунальні
послуги в будинку /квартирі/, що належить громадянинові, береться крім
квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Заперечуючи проти позову
відповідач посилається на те, що між нею та КП «Білоцерківтепломережа» відсутні
договірні відносини, а тому позивач не має права вимагати від неї плати за   послуги з опалення та гарячого
водопостачання.

Але з цими
запереченнями суд не може погодитися виходячи з наступного.

Так, на
підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунковий лист відповідачки, з
якого слідує, що відповідачкою проводилася оплата за надані послуги на рахунок
КП «Білоцерківтепломережа» по травень 2008 року включно на підставі квитанцій,
наданих та оформлених позивачем, чого сама
ОСОБА_1. не заперечує, крім того, відповідачкою надано суду копії
квитанцій про оплату вказаних послуг саме на користь КП «Білоцерківтепломережа»
/а.с.13-18/, що підтверджує той факт, що між сторонами існують певні договірні
відносини з приводу надання послуг з опалення та гарячого водопостачання та
оплати цих послуг.

До того ж, відповідач не відмовилася від отримання послуг
з централізованого опалення та постачання гарячої води від КП
«Білоцерківтепломережа», тоді як таке право споживача передбачено п.24 Правил
надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, затверджених
постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630,

Крім того, ст.ст.20,21
Закону «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов»язки споживача та
виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов»язком споживача є укладення
договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на
основі типового договору, а обов»язком виконавця-надання послуг вчасно та
відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також
підготовка та укладення зі споживачем договору про надання послуг згідно з
типовим договором.

Отже, необхідність укладення
договору про надання послуг передбачена законом і його укладення визначено як
обов»язок, а не право споживача.

Як пояснила в суді сама
відповідачка, вона по питанню укладення договору про надання послуг до КП
«Білоцерківтепломережа» не зверталася.

А тому суд вважає, що
оскільки відповідачці надавалися позивачем послуги з опалення та гарячого
водопостачання, вона не відмовилася від отримання цих послуг, проводила на
користь позивача оплату за надані послуги до травня 2008 року на підставі  наданих позивачем квитанцій, то між нею та
позивачем  існують  відносини щодо надання послуг та їх оплати,
що є підставою для звернення позивача до суду з вказаним позовом про стягнення
заборгованості за надані послуги.

Заперечуючи щодо позову відповідач також посилається на
те, що  позивачем незаконно нараховується
абонплата в структурі тарифу на послуги з теплопостачання.

При вирішенні даного спору
суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що на
виконання вимог Закону України “Про житлово-комунальні послуги” відповідно до
рішення Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за № 388 виконавцем
послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді
комунальної власності м.Біла Церква є КП “Білоцерківтепломережа”, що слідує з
копії цього рішення /а.с.39/.

По справі також встановлено,
що відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради  від 30.08.2001 року за № 287, з 1 вересня
2001 року по місту Білій Церкві запроваджені
двоставкові тарифи на послуги теплопостачання, розроблені КП
"Білоцерківтепломережа" згідно Правил розрахунку двоставкового тарифу
на теплову енергію та гарячу воду, затверджених наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової політики України від 08.09.2000 року за №
191 та зареєстрованих в Мінюсті України 02.11.2000 року   за   №
776/4997, та погоджених  Проблемним
інститутом нетрадиційних енерготехнологій та інжинірингу, що стверджується
копією цього рішення /а.с.40/ та копією зазначеного наказу                 /а.с.36-38/.

Як слідує з зазначеного
рішення міськвиконкому, двоставковий тариф за опалення складається з
абонентської плати по 0,24 грн. в місяць за кв.м опалювальної площі протягом
року та плати за 1 Гкал фактично спожитої теплової енергії на опалення за
показниками лічильника протягом опалювального періоду.

Двоставкові тарифи були
введені в зв”язку з виконанням вимог Указу Президента України від 19.08.1997
року № 853/97 “Про заходи щодо реалізації державної політики у сфері  природних монополій” та розпорядження
Кабінету Міністрів України від 17.01.2001 року № 30-р.

Застосування
двоставкових тарифів також врегульовано Порядком формування тарифів на
виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з
централізованого опалення і постачання, затвердженим постановою КМ України від
10.07.2006 року за № 955 /зі змінами, внесеними постановою КМ України від
24.10.2007 року № 1267/.

Так, в п.9 цього Порядку вказано на те, що підприємства
застосовують двоставкові тарифи на теплову енергію, затверджені в установленому
порядку.

Згідно із Законами "Про
місцеве самоврядування в Україні" і "Про місцеві державні
адміністрації" регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання
житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить
до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого
самоврядування, які  мають право
ухвалювати рішення  про запровадження
двоставкових тарифів  на послуги
теплопостачання.

Ст.7 Закону «Про
житлово-комунальні послуги» також
передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг належить, зокрема,
встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до
закону.

Як передбачено Законом «Про
місцеве самоврядування в Україні» /ст.5/ до системи органів місцевого
самоврядування належить міська рада і виконавчий комітет ради.

Відповідно до п.1.4
вказаних вище Правил розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та
гарячу воду, двоставковий тариф-це тариф на послуги теплопостачання, який
складається з річної вартості обслуговування одиниці приєднаного теплового
навантаження /абонентської плати/ та вартості одиниці спожитої теплової
енергії.

Згідно п.3.1, 3.2  даних Правил двоставковий тариф складається з
умовно-постійної та умовно-змінної частини; умовно-постійна частина
/абонентська плата/ включає в себе витрати, пов"язані з необхідністю
підтримання в робочому стані джерел теплопостачання та теплових мереж; а також
теплоспоживальних установок /ЦТП, бойлерних, абонентських вводів,                      внутрішньобудинкових
систем/,  умовно-змінна частина включає в
себе витрати на паливо, електроенергію та воду.

Представником позивача
надано суду копії рішень міської ради, виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради, відповідно до яких були встановлені, змінювалися тарифи на
послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві /а.с.41-58/.

Отже, суд вважає, що тарифи
на послуги з опалення та гарячого водопостачання по м.Білій Церкві запроваджені
органами місцевого самоврядування, що не суперечить вимогам діючого
законодавства.

А за ст.144 Конституції
України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх
повноважень, визначених законом, є обов»язковими до виконання на відповідній
території.

Про дотримання позивачем
вимог діючого законодавства при формуванні тарифів на послуги   з теплопостачання  свідчать також  і акт перевірки  КП «Білоцерківтепломережа» державною
інспекцією з контролю за цінами в Київській області від 05.12.2007 року
/а.с.77/, довідки перевірки КП «Білоцерківтепломережа» спеціалістами 2-го
відділу досліджень і розслідувань Київського обласного територіального
відділення Антимонопольного комітету України від 13.12.2006 року та від
04.07.2008 року /а.с.78-80/.

Про те, що запровадження
двоставкових тарифів на послуги теплопостачання відповідає вимогам
законодавства, роз»яснено і в листі
міністерства з питань житлово-комунального господарства України від
27.02.2008 року на запит КП «Білоцерківтепломережа» /а.с.109/.

Таким чином, суд вважає необґрунтованими
посилання відповідача на незаконність встановлення в структурі
тарифів  на послуги з опалення та
гарячого водопостачання абонплати з підстав, на які вказано вище, та
вважає  за можливе стягнути з відповідача  як споживача
послуг з теплопостачання, на користь позивача, заборгованість за надані
послуги, оскільки відповідач  не
виконує  свої  зобов"язання щодо оплати наданих
послуг  відповідно до затверджених в
установленому порядку тарифів,  тоді
як  ці тарифи затверджені органами
місцевого самоврядування і рішення про затвердження тарифів на послуги з
теплопостачання на даний час є чинними, вони
не скасовані, не визнані незаконними.

Судом не можуть бути
прийняті до уваги і посилання відповідача на те, що абонентську плату вона
сплачувала в структурі тарифу на користь ЖЕК-8, оскільки саме ЖЕК-8 обслуговує
всі  внутрішньобудинкові системи.

Так, з письмових пояснень представника ЖЕК-8 в матеріалах
справи  /а.с.104-105/ вбачається, що
ЖЕК-8 визначено рішенням міської ради виконавцем послуг з утримання, управління
будинків і споруд та  прибудинкових
територій, послуг з ремонту приміщень, будинків і споруд у житловому фонді
комунальної власності м.Біла Церква,
також органами місцевого самоврядування затверджено структуру тарифу на
вказані послуги, що слідує з наданих суду додатків до рішень виконавчого
комітету Білоцерківської міської ради /а.с.107-108/.

Відповідно до вищевказаних доказів, мешканці м.Білої
Церкви сплачують на користь житлово-експлуатаційних контор в структурі тарифу
на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій   плату за технічне  обслуговування  внутрішньобудинкових систем    тепло-водопостачання, водовідведення  і зливної каналізації, що передбачає їх
поточний ремонт і підтримання в санітарному стані.

В своїх письмових поясненнях представник ЖЕК-8 вказує на
те, що ці витрати не включають в себе абонентську плату, яка сплачується на
користь КП «Білоцерківтепломережа», а ЖЕК-8 відповідно до рішень органів
місцевого самоврядування   не є
виконавцем послуг з теплопостачання, а тому не має права брати плату за ці
послуги, виконавцем яких є позивач по справі.

Як вказано вище в рішенні, згідно Правил розрахунку
двоставкового тарифу абонентська плата включає в себе плату за підтримання в
робочому стані джерел теплопостачання та теплових мереж; а також
теплоспоживальних установок /ЦТП, бойлерних, абонентських вводів,                      внутрішньобудинкових
систем/, тобто, плата за підтримання в робочому стані  внутрішньобудинкових систем може бути тільки
однією із складових  абонентської плати.

Органами місцевого самоврядування по м.Білій Церкві
окремо затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення, в структурі
яких введено абонентську плату, та тарифи на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій, в структурі яких введено плату за
обслуговування  внутрішньобудинкових  мереж.

Отже, відмова відповідачки оплачувати послуги з
централізованого опалення за затвердженими тарифами і визначення нею розміру
плати за ці послуги на свій розсуд, в той час, коли є чинними рішення органів
місцевого самоврядування про затвердження тарифів на вказані послуги, на думку
суду, є необґрунтованою.

До того ж, як вказано вище, абонентська плата, яка
сплачується на користь КП «Білоцерківтепломережа», та плата за технічне  обслуговування
внутрішньобудинкових систем
тепло-водопостачання, водовідведення
і зливної каналізації, яка сплачується на користь
житлово-експлуатаційних контор, це не тотожні поняття, а різні види оплати.

З розрахункового листа
абонента, наданого КП «Білоцерківтепломережа», наданих відповідачем копій
квитанцій слідує, що  вона взагалі
абонентську плату не вносила, за ті періоди, коли було відсутнє гаряче
водопостачання, плата не нараховувалася, за інші періоди плата нарахована відповідно
до показань приладу обліку гарячої води, який встановлено в квартирі
відповідача,  а щодо опалення, то плата
нарахована виходячи з затверджених тарифів і розміру опалювальної площі
квартири-42,20 кв.м.

Відповідач заперечуючи
проти позову посилається також на те, що нею повністю проведено оплату за
послуги з опалення та гарячого водопостачання, оскільки вона вносила
обов»язкову плату по субсидії.

Але з розрахункового листа абонента, копій
повідомлень про надання субсидії /а.с.23-27/ слідує, що в періоді з січня 2005 року, за який просить позивач стягнути
заборгованість, відповідачці було нараховано субсидію тільки з лютого 2007 року
і на момент призначення субсидії вона мала заборгованість за послуги з теплопостачання,
оскільки вносила плату за ці послуги не в повному обсязі відповідно до
затверджених тарифів, до того ж, з лютого 2007 року субсидію було розраховано
тільки на норму опалювальної площі 21 кв.м, що вказано і в повідомленні про
надання субсидії /а.с.27/.

Отже, плату за решту
опалювальної площі відповідач повинна була сплачувати в повному розмірі, крім
обов»язкової плати, вказаної в повідомленні про призначення субсидії.

Положенням про порядок
призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату
житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та пічного
побутового /рідкого/ палива, затвердженим постановою КМ України від 21.10.1995
року № 848 /в редакції постанови КМУ від 22.09.1997 року № 1050/, передбачено,
що норма володіння чи користування комунальними послугами встановлюється
виходячи з 21 кв.м на наймача та додатково 10,5 кв.м на всіх  прописаних.

А як встановлено судом,
відповідачка одна прописана в своїй квартирі, а тому розрахунок субсидії і було
проведено з врахуванням 21 кв. м
опалювальної площі.

Згідно повідомлень на
субсидії, розрахункового листа абонента /а.с.81-82/ в подальшому з липня 2007
року обов»язкову плату по субсидії було розраховано на всю опалювальну площу,
але відповідач навіть обов»язкову плату по субсидії за послуги з опалення
вносила не за весь період, оскільки цю плату було розраховано на весь рік з
врахуванням абонентської плати,  а
вносила її відповідачка тільки в опалювальний період.

Позивачем надано до суду
розрахунковий лист абонента /а.с.81-82/, в якому вказано нарахування за
опалення, окремо нарахування абонентської плати, обов»язкову плату за опалення,
гаряче водопостачання, яку зобов»язана була вносити відповідачка, нарахування
за лишки опалювальної площі за лютий-квітень 2007 року понад 21 кв.м відповідно
до призначеної субсидії, всі проведені відповідачкою оплати за надані послуги.

Цей розрахунковий лист приймається судом до уваги при
вирахуванні розміру заборгованості відповідачки перед позивачем за період з
січня 2005 року по вересень 2008 року включно, оскільки розрахунок проведено
відповідно до вимог діючого законодавства виходячи з затверджених в
установленому порядку тарифів на послуги з опалення та гарячого водопостачання,
враховано розмір опалювальної площі квартири відповідачки, розмір обов»язкової
плати по субсидії та враховано всі проведені відповідачкою оплати на користь КП
«Білоцерківтепломережа» за вищевказаний період.

Але судом
приймаються до уваги заперечення відповідача щодо того, що позивач не
враховує при зверненні до суду строк позовної давності тривалістю три роки,
встановлений законом.

Так, за ст.257 ЦК України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

П.3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним
рішення.

Відповідач просить суд застосувати при вирішенні спору
строки позовної давності, доказів з приводу того, що відповідачем були вчинені
дії, які свідчать про визнання нею боргу, суду не було надано, а тому до уваги
може бути прийнята сума боргу за надані послуги тільки за період з жовтня 2005
року в межах строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з
вказаним позовом 25.09.2008 року.

Але в судовому засіданні було встановлено, що послуги з
опалення та гарячого водопостачання на масиві
Роток в м.Білій Церкві, де проживає відповідачка, надавалися
теплопостачальною організацією «Масивтепломережа», чого сторони в суді не
заперечували, і відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської
міської ради від 14.05.2005 року                  № 141 /а.с.73/ в зв»язку з
реорганізацією ТОВ «Масивтепломережа» теплозабезпечення житлового масиву Роток
зобов»язано було здійснювати КП «Білоцерківтепломережа».

Як вбачається з
витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців /а.с.74-75/, державна реєстрація припинення юридичної особи
ТОВ                                   «Масивтепломережа» припинена за
судовим рішенням щодо визнання юридичної особи банкрутом 26.10.2005 року.

А жодних доказів, які б підтверджували право позивача на
стягнення на користь КП «Білоцерківтепломережа» заборгованості за послуги з
централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з січня 2005
року, як того просить позивач, суду не було надано.

А тому проаналізувавши всі надані докази в їх
сукупності  суд вважає за можливе
стягнути з відповідача   на користь
позивача  суму боргу за послуги з
опалення та гарячого водопостачання за період з листопада 2005 року з
врахуванням як строку позовної давності, так і того факту, що  відомості про припинення діяльності ТОВ
«Масивтепломережа» як юридичної особи внесено до  державного реєстру 25.10.2005 року.

Згідно розрахункового листа абонента /а.с.81-82/ сума
заборгованості за вказаний вище період з листопада 2005 року по вересень 2008
року включно становить 970 грн.24 коп.

Відповідно до рішення  31-сесії Білоцерківської міської ради
від  27.03.2008 року за            № 671 КП «Білоцерківтепломережа»
звільнено від сплати держмита при подачі до суду вказаної позовної заяви,
відповідач звільнена від сплати держмита на підставі ст.4 п.18 Декрету КМ
України «Про державне мито».

Відповідно до ст.ст.81,88
ЦПК України суд також вважає за  можливе
стягнути з відповідача  витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 грн. відповідно
до наданого платіжного доручення.

Враховуючи наведене та
керуючись ст.144 Конституції України, ст.ст.257,267 ЦК України, ст.162 ЖК
України,  Законом України “Про місцеве
самоврядування в Україні”, Законом України
"Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року,  Правилами
надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМ України
від 21.07.2005 року № 630, Порядком формування тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання, затвердженими
постановою КМ України від 10.07.2006 року за № 955 /зі змінами,
внесеними постановою КМ України від 24.10.2007 року № 1267/, Правилами  розрахунку двоставкового тарифу на теплову
енергію та гарячу воду, затвердженими
наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової
політики України від 08.09.2000 року за № 191 та зареєстрованим в Мінюсті
України 02.11.2000 року  за № 776/4997, Положенням
про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат
на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та
пічного побутового /рідкого/ палива, затвердженим постановою КМ України від
21.10.1995 року № 848 /в редакції постанови КМУ від 22.09.1997 року № 1050/, ст.ст. 10, 60, 81, 88, 209, 212-215  ЦПК України,
суд-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити
частково.

Стягнути  з  ОСОБА_1
на користь  Комунального
підприємства  Білоцерківської міської
ради  “Білоцерківтепломережа” 970 грн. 24
коп.  та 30 грн. судових витрат.

Від сплати держмита /судового збору/ сторони звільнити.

Рішення може бути
оскаржене  до апеляційного суду Київської
області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом  двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження, яка може бути подана
до суду  протягом десяти днів
з  дня проголошення рішення.

Суддя                             Дмитренко А.М.