№  2-334/08
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М   У К Р А Ї Н И

14
жовтня  2008 р.                                                                                      с-ще Решетилівка

Решетилівський
районний суд Полтавської області в складі:

головуючого
- судді                      Микитенка В.М.,

при секретарі -                              Пустовар Т.В.,

з
участю:        позивача -                                   ОСОБА_1

відповідача
-                                ОСОБА_2

представника
відповідача -                              ОСОБА_3

представника
відповідача

ДП
“Полтавського науково-дослідного

та
проектного інституту землеустрою”-            Чухліба Д.П.

представника
Кукобівської сільської ради-      Якуби
А.О.

представників третьої особи
Решетилівського

районного
відділу земельних ресурсів -еш
Оверченко К.Г., Пивовар Н.П.

представника
Полтавського обласного

головного
управління земельних ресурсів

Держкомзему
-                                                      Петренка Ю.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ДП
“Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою”, Кукобівської
сільської ради Решетилівського району, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5,
Решетилівській районний відділ земельних ресурсів, приватний нотаріус ОСОБА_6.,
Полтавське обласне головне управління земельних ресурсів Держкомзему про
визнання дій Кукобівської сільської ради, пов'язаних з наданням дозволу на
виготовлення та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки
незаконними та визнання їх недійсними, про визнання договору дарування земельної
ділянки недійсним, про визнання рішення виконкому Кукобівської сільської ради №
62 від 10.10.2006 року недійсним та відновлення становища, що існувало до
правопорушення, шляхом зобов'язання ДП “Полтавський НД та проектний інститут
землеустрою” виконання обов'язку в натурі, -

В С Т А
Н О В И В :

Позивач
ОСОБА_1. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 ДП “Полтавський
науково-дослідний та проектний інститут землеустрою”, Кукобівської сільської
ради Решетилівського району, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Решетилівській
районний відділ земельних ресурсів, приватний нотаріус ОСОБА_6., Полтавське
обласне головне управління земельних ресурсів Держкомзему у якому просить
визнати дії Кукобівської сільської ради пов'язані з наданням дозволу на
виготовлення та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки
на ОСОБА_4 від 29.06.2004 р. за ПЛ № 062082 і ПЛ № 062083 на ОСОБА_2 від
17.11.2005 року за ПЛ № 205940 незаконними, визнати вказані державні акти
недійсними, визнати договір дарування між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. від 01.07.2004
року щодо відчуження земельних ділянок недійсним, визнати рішення виконкому
Кукобівської сільської ради № 62 від 10.10.2006 року про відмову ОСОБА_1 в
передачі в користування або у приватну власність земельної ділянки розміром
0,05 га недійсним, зобов'язати ДП “Полтавський науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою” відновити становище, яке існувало до порушення шляхом
повторного виконання робіт зі складання державних актів на право власності на
земельні ділянки у відповідності із земельним законодавством. Крім того просить
усі судові витрати покласти на відповідача.

В
обґрунтування своїх вимог, позивач послався на те, що приблизно у 1986 році на
земельній ділянці, розміром 0,05 га, яка знаходиться поряд з приватизованою ним
земельною ділянкою АДРЕСА_1 він розмістив сільськогосподарський інвентар, який
постійно там знаходився, що не викликало претензій, у тому числі з боку органів
місцевого самоврядування. Навесні 2006 року ОСОБА_2., як власник, пред'явив до
нього претензії з приводу вказаної земельної ділянки про усунення перешкод у
користуванні нею. Як було з'ясовано позивачем, ОСОБА_2. отримав вказану
земельну ділянку 01.07.2004 року від ОСОБА_4 на підставі договору дарування, а
остання 23.08.2003 року її отримала на підставі договору купівлі-продажу від
ОСОБА_5. Вважає, що при видачі державних актів на право власності на земельні
ділянки на ОСОБА_4 від 29.06.2004 р. за ПЛ № 062082 і ПЛ № 062083 на ОСОБА_2
від 17.11.2005 року за ПЛ № 205940, змінено контури купленої ОСОБА_4 земельної
ділянки, тим самим охоплено межі зайнятої позивачем земельної ділянки, де
знаходився його інвентар. У зв'язку з цим рахує, що ОСОБА_4, а в подальшому
ОСОБА_2. безпідставно набували на дану земельну ділянку право власності та
порушили права і законні інтереси позивача, оскільки він має право не неї за
набувальною давністю так як безперервно, відкрито і добросовісно користувався
на протязі більш ніж 15 років, а рішенням виконкому Кукобівської сільської ради
№ 62 від 10.10.2006 року йому відмовлено у передачі зазначеної ділянки в
користування або у приватну власність.

В
судовому засіданні позивач ОСОБА_1. позовні вимоги підтримав і пояснив суду, що
з 1986 року почав користуватися спірною земельною ділянкою, розмістивши на ній
своє майно: металеву ємність і інші речі сільськогосподарського
призначення.  Спірна земельна ділянка
йому у оренду, користування чи у власність не виділялася, своє майно на ній він
розташував самовільно. Спорів з приводу розміщення зазначеного майна між ним та
ОСОБА_5. чи іншими жителями села не було. У 1995 році він приватизував виділену
йому земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства загальною площею 0,60 га. Спірна земельна
ділянка до приватизованої ним земельної ділянки не ввійшла, але на ній
продовжувало знаходитися його майно. Восени 2006 року ОСОБА_2. пред'явив йому
претензії щодо спірної ділянки, але він не погоджується з ним, оскільки під час
укладення договору купівлі-продажу
ОСОБА_5. своєї земельної ділянки ОСОБА_4, її конфігурація змінилась. У
вересні 2006 року він звернувся до Кукобівської сільської ради із заявою про
виділення йому спірної земельної ділянки у користування чи передачу її у
власність, однак йому було відмовлено на тій підставі,  що ця спірна земельна ділянка вже перебуває у
власності відповідача. До цього часу він усно звертався до Кукобівського
сільського голови з питання надання йому спірної земельної ділянки в
користування чи у власність, але він рішень не приймав. Вважає, що відповідач
набув права власності на спірну земельну ділянку незаконно, а він, навпаки,
законно, оскільки відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України більше
п»ятнадцяти років користується спірною земельною ділянкою, а тому набув на неї
право за набувальною давністю.

Відповідач
ОСОБА_2. заперечив проти позову та пояснив суду, що 1 липня 2004 року ОСОБА_4
подарувала йому дві земельні ділянки площею 0,25  га  і
0,35 га, розташовані АДРЕСА_1 На підставі цього договору на його ім'я були
виготовлені Державні акти на право власності на земельні ділянки. Крім того,
вважає, що права ОСОБА_1 в даному спорі не порушені, оскільки він не набув
права власності на спірну земельну ділянку, а лише право на звернення до
органів місцевого самоврядування для набуття вказаного права, також не
виконував обов'язків землекористувача. В частині визнання недійсним договору
дарування земельної ділянки між відповідачем та ОСОБА_4, рахує, що ОСОБА_1. не
є стороною договору, тому не правомочний висловлювати вказану вимогу. За таких
обставин просив відмовити в задоволенні позову.

Представник
відповідача ОСОБА_3.  також заперечив
проти позову з вказаних підстав та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник
відповідача - Кукобівської сільської ради Якуба А.О. заперечив проти позову,
просив суд відмовити в його задоволенні, пояснивши суду, що права позивача
ОСОБА_1 не порушені, останній не повноважний пред'являти позов від імені
держави та оспорювати цивільно-правових угод у яких не є стороною. Вважає, що
ОСОБА_2. набув права власності на спірну земельну ділянку правомірно в
установленому законом порядку. Відповідними рішеннями сесії Кукобівської
сільської ради Решетилівського району надано дозволи та погодження. Також
пояснив, що цистерна на спірній ділянці була встановлена ще бувшим КСП «Авангард»,
а не позивачем, а інша техніка була пересувна. Окрім того, позивач за спірну
земельну ділянку ніяких виплат не проводив, офіційно звертався до Кукобівської
сільської ради з метою отримання спірної земельної ділянки лише раз 07.10.2006
року, але у зв'язку з тим, що дана ділянка вже перебувала у власності ОСОБА_2.,
йому рішенням виконкому Кукобівської сільської ради  відмовлено. До цього письмових звернень не
було.

Представник
відповідача ДП “Полтавського НД та проектного інституту землеустрою” Чухліб
Д.П. заперечив проти позову та пояснив, що технічна документація про
встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_5., ОСОБА_4, ОСОБА_2. виготовлена з
дотриманням вимог чинного законодавства, висновками державної землевпорядної
експертизи оцінюється позитивно, надані зауваження виправлені. Також вважає, що
права ОСОБА_1 не порушені, оскільки спірна земельна ділянка йому не належить, а
відповідним рішенням Кукобівської сільської ради у встановленому законом
порядку передана ОСОБА_2

Представники
Полтавського головного управління земельних ресурсів Держкомзему Петренко Ю.Д.
та Решетилівського відділу земельних ресурсів
Оверченко К.Г., Пивовар Н.П. підтримали позов в частині визнання
державних актів на право власності на землю, виданих ОСОБА_4. та ОСОБА_2
незаконними, мотивуючи, що при їх виготовленні порушені контури земельної
ділянки, у зв'язку з чим порушена процедура виготовлення технічної
документації, прийняття рішення сільською радою та видачі державного акту на
право власності на землю.

Співвідповідачка
ОСОБА_4, а також третя особа: ОСОБА_5.,
в судове засідання не з'явились, хоча були належним чином повідомлені
про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи інших
документів суду не надали. Приватний нотаріус ОСОБА_6 надав суду заяви про
слухання справи без його участі. Тому суд вважав за можливе розгляд справи без
участі зазначених осіб.

Заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та
оцінюючи зібрані докази, суд приходить до наступного.

Викликані
за ініціативою позивача в судове засідання в якості свідків ОСОБА_7. та
ОСОБА_8. в судове засідання не з'явились двічі, хоча були належним чином
повідомлені про дату і час розгляду справи, але зважаючи, що відповідно
пояснень позивача вони мали лише підтвердити факт знаходження майна позивача на
спірній земельній ділянці, що не оспорюється відповідачем ОСОБА_2. та іншими
особами, які беруть участь у справі, тому суд вважає вказану обставину такою,
що не підлягає доказуванню у зв'язку з чим не вважає за необхідне допит
вказаних свідків.

Окрім
того, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України: «Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній…справі, що набрало законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої
встановлені ці обставини».

Рішенням
Решетилівського районного суду Полтавської області від 11.12.2007 року,
залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня
2008 року задоволено позов ОСОБА_2. до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні спірною земельною ділянкою та встановлено наступне.

Згідно
ксерокопії Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 17
листопада 2005 року, відповідач ОСОБА_2. є власником земельної ділянки площею
0,25 га, розташованої в с. Кукобівка Решетилівського району і призначеної для
будівництва  та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і споруд. Виданий даний державний акт на
підставі договору дарування земельної ділянки від 1 липня 2004 року № 1082.

Із
технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку ОСОБА_2., вбачається, що ця земельна ділянка не межує
з земельною ділянкою, що перебуває у власності відповідача.

Згідно
ксерокопій договору дарування від 1.07.2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської
області      ОСОБА_6. та зареєстрованого
в реєстрі за № 1082, та Державного акту на право власності на земельну ділянку
ПЛ № 062082, виданого 29 червня 2004 року, ОСОБА_4 була власником земельної
ділянки розміром 0,25 га, розташованої АДРЕСА_1 і призначеної для
будівництва  та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і споруд, і 1.07.2004 року подарувала вказану
земельну ділянку позивачеві ОСОБА_2, а ОСОБА_2. прийняв у дар цю земельну
ділянку. При цьому розмір та конфігурація земельних ділянок, вказані у
Державних актах на право власності на земельну ділянку, виданих ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, повністю ідентичні, тобто при переході права власності на земельну
ділянку від ОСОБА_4 до ОСОБА_2. ні розмір, ні конфігурація цієї земельної
ділянки не змінилися.

Відповідно
до ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а
також територіальні громади та держава мають право набувати у  власність земельні ділянки та підставі міни,
дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

За ч. 1
ст. 116 Земельного Кодексу України (в редакції 2001 року) громадяни та юридичні
особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади
або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо
земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в
межах їх повноважень.

Згідно
ст.ст. 6, 7, 19, 22 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) земельні
ділянки громадянам передаються у власність чи в користування місцевими радами
народних депутатів із земель сіл, селищ, а також за їх межами. Право власності
на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після
встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Приступати
до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до
встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа,
що посвідчує право власності або право користування землю, забороняється.

Встановлено,
що відповідач ОСОБА_2. набув право власності на спірну ділянку на підставі
цивільно-правової угоди і є її власником.

Позивач
ОСОБА_1., який розмістив своє майно на земельній ділянці, що перейшла у
власність позивача, і відмовляється його звідти прийняти, створює перешкоди
позивачеві у користуванні належною йому земельною ділянкою.

Посилання
позивача на те, що він тривалий час фактично користується спірною земельною
ділянкою, розмістивши на ній належне йому майно, а тому відповідно до ст. 119
ЗК України набув право на цю земельну ділянку за набувальною давністю, суд не
приймає до уваги, оскільки згідно ст. 119 ЗК України громадяни, які
добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом
15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на
цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу
місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання
в користування.

Оскільки
позивач фактично здійснив самозахват спірної земельної ділянки, так як
розмістив на ній своє майно, не одержавши земельну ділянку ні у власність, ні в
користування, без будь - якого дозволу і, користуючись нею, взагалі не
сплачував плату за її використання, тобто здійснив порушення вимог як
Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), так і Земельного кодексу
України (в редакції 2001 року), користування відповідача спірною земельною
ділянкою не може бути визнане добросовісним. Факт вчинення ним самозахвату
земельної ділянки підтвердив і сам позивач, пояснивши суду, що на спірній земельній
ділянці своє майно він розмістив без виділення йому земельної ділянки і без
будь-якого дозволу.

Питання
про визнання за ним права власності на спірну земельну ділянку чи права на
користування нею позивач не ставить.

Таким
чином, встановлені судом вищевказані обставини є такими, що не підлягають
доказуванню, хоча підтверджуються зазначеними зібраними також у даній справі
доказами.

Виходячи
зі ст.328 ч.2 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не
встановлена судом. Така ж “презумпція правомірності” закріплена у ст.204 ЦК
України і щодо правочинів.

Окрім
того, ст.140 ЗК України містить вичерпний перелік підстав для припинення права
власності на земельну ділянку, лише за наявності яких суд, відповідно ст.378 ЦК
України вправі прийняти таке рішення, але серед них відсутні підстави, вказані
позивачем у позовній заяві. Одночасно, передбачені ст.203 ЦК України загальні
вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину при укладенні
договору дарування спірної земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. також не
порушені.

Статтею
10 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, яким передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень..”

З
наданих позивачем доказів та наявних матеріалів справи судом не встановлено
фактів того, що правочини з участю відповідачів є незаконними згідно прямої
вказівки закону та незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Доводи
позивача про набуття права власності на спірну земельну ділянку за набувальною
давністю в цій частині спростовуються встановленими обставинами, згідно яким
позивачем не вирішені питання набуття прав власника або користувача земельної
ділянки, на якій перебуває його майно відповідно до вимог ст.119 ЗК України.

Разом з
тим як судом апеляційної інстанції у справі за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1 так
і в даному судовому засіданні, достовірно встановлено, що конфігурація земельної
ділянки, розміром 0,25 га у яку входить спірна земельна ділянка, розміром 0,05
га змінена в процесі отримання ОСОБА_4- колишньою власницею земельної ділянки
державного акту на право приватної власності на землю у вигляді збільшення
ширини ділянки з 36,6 м. до 48,15 м. за рахунок землі Кукобівсьої сільської
ради.

Водночас
рішенням Кукобівської сільської ради від 11.03.2005 року на підставі заяви
ОСОБА_2. надано останньому дозвіл на розробку технічної документації по
виготовленню державних актів на право приватної власності на землю для
будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і
споруд та ведення особистого селянського господарства загальною площею 1,4 га,
з них 1,15 га для ведення особистого селянського господарства та 0,25 га для
обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель.

Після
чого, 21.03.08 року Кукобівською сільською радою прийнято рішення про залишення
без змін технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які
посвідчують право на земельну ділянку передану для будівництва та
обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 на
території Кукобівської сільської ради від 07.07.2005 року та державний акт на
право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 205940 від 17.11.2005 року та
технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують
право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства
ОСОБА_2 на території Кукобівської сільської ради та державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ПЛ № 205941 від 17.11.2005 року. Також
залишено в силі зміни контурів земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2
для обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, які були
допущені ДП «Полтавський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,
оскільки збитків сільській раді нанесено не було.

Окрім
того, рішенням Кукобівської сільської ради від 21.03.2008 року відмінено
попереднє рішення про закриття руху польовою дорогою, яка проходить між
садибами ОСОБА_2. та ОСОБА_1 та відновлено її функціонування. Враховуючи, що
вказана дорога належить Кукобівській сільській раді, позивач та відповідач не є
суміжними землевласниками, що позбавляє їх правомочностей погодження, в
установленому Наказом Державного Комітету по земельних ресурсах № 43 від
04.05.1999 року порядку, актів про встановлення та погодження меж земельних
ділянок в натурі, переданих у власність.

Зазначені
вище рішення Кукобівської сільської ради позивачем не оскаржувались, є чинними
та прийняті в межах компетенції даного органу місцевого самоврядування.

При
цьому, оцінюючи наявну в матеріалах справи письмову заяву позивача ОСОБА_1 від
07.09.2006 року до Кукобівської сільської ради про надання йому у власність або
користування спірної земельної ділянки, розміром 0,05 га, яка подана після
прийняття рішення Кукобівською сільською радою про надання відповідачеві
ОСОБА_2, згідно заяви останнього, дозволу на розробку технічної документації,
щодо вказаної ділянки, суд вважає рішення Кукобівської сільської ради № 62 від
10.10.2006 року про відмову у виділенні даної ділянки позивачеві ОСОБА_1 таким,
що не суперечить чинному законодавству.

Висновком
наявної в матеріалах справи землевпорядної експертизи № 671 від 07.05.2004
року, технічна документація зі складання державного акту на право власності на
земельну ділянку ОСОБА_4 на території Кукобівської сільської ради
Решетилівського району відповідає вимогам земельного законодавства та діючим
нормативно-інструктивним документам і оцінюється позитивно при умові
виправлення зауважень, вказаних в п.3 цього висновку.

Як
з'ясовано в ході дослідження матеріалів справи та згідно пояснень сторін,
зазначені зауваження виправлено, зокрема назву технічної документації приведено
у відповідність до вимог ст.25 ЗУ «Про землеустрій» та в матеріалах справи
мається акт прийоми - передачі межових знаків на зберігання.

Суд,
аналізуючи вказані зауваження, не вважає їх такими, що суттєво впливають на
висновки зазначеної експертизи та вирішення спору.

Відповідно
листа №8-13/966 від 02.04.07 року Полтавського обласного головного управління
земельних ресурсів, його начальник Шарий Г. вважає за доцільне ОСОБА_1 в
добровільному (ст.142 ЗК України) або в судовому (ст.143 ЗК України) порядку
скасувати дію та державну реєстрацію державних актів на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_2. на площі 0,25 га та 0,35 га в зв'язку з допущенням
розробником документації із землеустрою технічних помилок.

З
такими висновками погодитись не можна, оскільки ст.143 ЗК України передбачає
вичерпний перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку,
серед яких відсутня в якості підстави - допущення розробником технічної
документації із землеустрою технічних помилок. Зважаючи також, що начальником
Полтавського обласного головного управління земельних ресурсів Шарим Г.
07.05.2004 року затверджено висновок державної землевпорядної експертизи № 671
від 07.05.2004 року з позитивною оцінкою вказаної технічної документації, суд
не рахує як доказ дані листа №8-13/966 від 02.04.07 року, а приймає до уваги
висновок державної землевпорядної експертизи № 671 від 07.05.2004 року.

Одночасно,
враховуючи дані технічної документації про встановлення позивачу ОСОБА_1 в
натурі меж земельних ділянок на території Кукобівської сільської ради та державного
акту на право приватної власності на землю від 25.03.1996 року, виданого на
його ім'я, суд робить висновок, що з цього часу позивач набув власності на
земельну ділянку площею 0,60 га і йому був відомий передбачений чинним
законодавством порядок набуття права власності та користування земельними
ділянками  та незважаючи на це він
своєчасно не скористався своїм правом звернення до органів місцевого
самоврядування для вирішення питання про набуття права власності на спірну
земельну ділянку, всупереч законодавству продовжив самовільно безоплатно
використовувати спірну земельну ділянку, тому суд вважає, що набуттям ОСОБА_4,
а в подальшому ОСОБА_2. права власності на вказану земельну ділянку, жодним
чином не порушені права, свободи та законні інтереси позивача ОСОБА_2

За
таких обставин суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до
задоволення.

Керуючись
ст.ст.3, 10, 61, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16, 215, 328, 656, 717 ЦК України,
ст.ст.116, 119, 131,140,143, 152, 210 ЗК України, -

В И Р І
Ш И В :

У
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ДП “Полтавський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою”, Кукобівської сільської ради Решетилівського
району, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Решетилівській районний відділ земельних
ресурсів, приватний нотаріус ОСОБА_6., Полтавське обласне головне управління
земельних ресурсів Держкомзему про визнання дій Кукобівської сільської ради,
пов'язаних з наданням дозволу на виготовлення та видачу державних актів на
право власності на земельні ділянки незаконними та визнання їх недійсними, про
визнання договору дарування земельної ділянки недійсним, про визнання рішення
виконкому Кукобівської сільської ради № 62 від 10.10.2006 року недійсним та
відновлення становища, що існувало до правопорушення, шляхом зобов'язання ДП
“Полтавський НД та проектний інститут землеустрою” виконання обов'язку в натурі
- відмовити повністю.

Заява
про апеляційне оскарження рішення може бути подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження  або без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне
оскарження, до апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський
районний суд.

Суддя: