АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
24 січня 2008 року                                                                                                      м.
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у
головуючого - Ващенко Л.Г.
суддів                   - Фадєєнко А.Ф.,
при секретарі - Повар О.В.,
у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада
2007 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
дарування, визнання права власності на жилий будинок,
30.08.2007 року, ОСОБА_2,
звернувся із позовом про визнання недійсним договору дарування від 13.02.2003 року за яким
позивач подарував відповідачці 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1,
зазначаючи, що угода була укладена у той момент, коли він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг ними керувати, крім того, правочин був вчинений
під впливом обману з боку відповідачки.
на те, що відповідачка обманула його щодо природи договору, просив позов
Рішенням
Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2007 року позов
задоволено: суд визнав недійсним договір дарування від 13.02.2003 року, згідно
якого позивач подарував відповідачці 1/2 частину житлового будинку з надвірними
спорудами по АДРЕСА_1; повернув сторони у первісний стан, визнавши за позивачем
право власності на 1/2 частину спірного будинку з надвірними спорудами. Крім
того, суд скасував заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали
суду від 05.09.2007 року,
якою був накладений арешт на 1/2 частину спірного будинку з надвірними
спорудами.

В
апеляційній скарзі відповідачка просить рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права.

У
засіданні колегії суддів: відповідачка і її представник скаргу
підтримали;позивач скаргу не визнав.

Рішення
суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд на підставі п.5
ч. 1 ст. 311 ЦПК України.

Позивач,
30.08.2007 року,
звернувся із позовом про визнання недійсним договору дарування від 13.02.2003 року (а. с. 9, 10).

Відповідно
до п.7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України 2004 року, до
позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред'явлення
якого

Головуючий
у першій інстанції Гандзій Д.М.                                 Справа
№ 22ц-597/08

Доповідач
Ващенко Л.Г.                                                                    Категорія
13 ЦП

2

виникло до 1
січня 2004 року,
застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів
законодавством, що діяло раніше.

Оскільки
позивач заявив вимогу про визнання недійсним договору дарування від 13.02.2003 року, у даному
випадку застосовуються правила про позовну давність, визначені ЦК України 1963 року.

Згідно
зі ст. 71 ЦК України 1963 року, загальний
строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна
давність) встановлена у три роки.

Закінчення
строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у
позові (ч.1 ст. 80 ЦК України 1963 року). Однак,
якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене
право підлягає захистові (ч.2 ст. 80 ЦК
України 1963 року).

Вирішуючи
спір і задовольняючи позов, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що
строки позовної давності на пред'явлення позову ОСОБА_2 про визнання договору
дарування від 13.02.2003
року недійсним спливли у березні 2006
року.

Суд, у
порушення ч.4 ст. 10 ЦПК України, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи, зокрема, не роз'яснив позивачу його право подати заяву про
поновлення строку позовної давності з обгрунтуванням причин пропуску строку й
не попередив позивача про наслідки не вчинення цієї процесуальної дії.

Позивач
просив визнати правочин недійсним з підстав ч.1 ст. 55 ЦК України 1963 року (угода,
укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який у момент її укладення
перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або
керувати ними) та ч.1 ст. 57
ЦК України 1963 року
(угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин
був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких
обставин), а. с. 9, 10.

Протягом
розгляду справи у суді першої інстанції позивач підстави своїх позовних вимог
не змінював, хоча у судовому засіданні 25.10.2007
року (а. с. 82) став стверджувати, що завжди вважав, що між ним і
відповідачкою мав місце договір довічного утримання, крім того, зазначав, що
відповідачка обманула його при укладенні договору.

Рішенням
суду договір дарування визнано недійсним з підстав ст. 58 ч.1 ЦК України 1963
року (угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні
наслідки /мнима угода/) із застосуванням ч.2 ст. 48 ЦК України 1963 року
(недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону), а. с. 86, 87.

Відповідно
до ч. ч.1, 2 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У
порушення вимог процесуального закону, суд розпорядився процесуальними правами
позивача, з власної ініціативи змінив підстави позову, що є неприпустимим.

Всупереч
ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд
не роз'яснив позивачу право уточнити позов (змінити підстави позову) та не
роз'яснив наслідки не вчинення цієї процесуальної дії.

Суд
апеляційної інстанції не вправі виконувати функції суду першої інстанції й
досліджувати факти, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Приймаючи
до уваги, що суд першої інстанції фактично не розглянув вимоги, заявлені
позивачем у суді, юридичну суть правовідносин сторін не встановив, порушив
норми закону щодо змагальності сторін у цивільному процесі, не сприяв повному й
всебічному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив право подати заяву про
поновлення строку позовної давності та право на уточнення позову і не попередив
про наслідки не вчинення таких процесуальних дій, рішення суду підлягає
скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись
ст. ст. 303, 307ч.1п.5, 311ч.1п.5, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

3

Рішення
Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 листопада 2007 року - скасувати,
справу направити на новий розгляд до того ж суду, іншим суддею.

Ухвала
апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду
України протягом двох місяців з моменту її проголошення