Справа № 2 - 93
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

24 квітня 2008 року
Замостянський районний суд м.Вiнницi

в складі: головуючого суддi Батрин О.В.

при секретарі Кононенко О.Б.

за участю адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши  у відкритому судовому
засiданнi в м. Вiнницi цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого жилого приміщення, стягнення моральної шкоди та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним ордера на жиле
приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення без
надання іншого жилого приміщення, стягнення моральної шкоди, мотивуючи тим, що
згідно з ордером № 9 від 28. 12. 2005 року їй надано в користування кімнату № 9
площею 18 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі спільного рішення
адміністрації та профкому ВАТ "Автобусний парк" від 21.02.2005 року.
Даний гуртожиток належить на праві колективної власності ВАТ ''Автобусний
парк". Однак. позивач разом з неповнолітньою донькою вселитися у надану
кімнату не має можливості, так як вона зайнята без законних підстав
відповідачем - ОСОБА_2, що має в користуванні кімнату № 10 цього ж гуртожитку.
Звільняти її він відмовився та поставив у двері секції 9-10 новий замок. На
прохання комісії добровільно відкрити двері ОСОБА_2 відмовився це зробити.
Позивач більше 9 місяців вимушена мешкати у найманій квартирі, сплачувати за
неї значні кошти. Перешкоджання з боку відповідача вселенню позивача у кімнату
на законних підставах завдає їй моральних страждань, які полягають у тривалих
пошуках місця для ночівлі, безкінечних зверненнях до адміністрації ВАТ по
допомогу, у необхідності відшукувати кошти для сплати найманого житла,
побутових незручностях. Позивачка та її донька не має нормальних умов для
відпочинку, сну, приготування уроків. Тому, позивач звернулася з даним позовом
до суду та просила суд винести рішення, яким виселити ОСОБА_2 з кімнати № 9
гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення та стягнути з нього на її користь у відшкодування моральної шкоди
3000 грн.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання недійсним ордера на жиле приміщення, мотивуючи тим, що ордер на
вселення ОСОБА_1 в кімнату № 9 гуртожитку по АДРЕСА_1 виданий з порушенням
закону і є недійсним, оскільки ордер видано не працівникові ВАТ «Автобусний
парк», а працівнику ВДТ. Орде видано на займане жиле приміщення, так як позивач
у кімнатах № 9 та 10 даного гуртожитку проживає з 1994 року, які зайняв з
дозволу адміністрації та профкому колишнього АТП. В цих кімнатах ним зроблено
ремонт, проводиться оплата за проживання. Також ОСОБА_2 в зустрічному позові
зазначив, що ордер виданий на ім'я ОСОБА_1 втратив свою чинність, оскільки
відповідно до закону ордер є дійсним протягом 30 днів. Проте, ордер виданий 28
грудня 2005 року, а ОСОБА_1 зареєструвалась в кімнаті гуртожитку 10 лютого 2006
року, а вселялась в кімнату 12 вересня 2006 року. Також позивач зазначив, що
такий ордер не є підставою до вселення, оскільки жиле приміщення є об'єктом
права приватної власності. Відповідно до ст. 58 ЖК Укураїни ордер видається на
підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або
громадського житлового фонду. Проте гуртожиток по АДРЕСА_1, в якому знаходиться
спірна кімната № 9, належить на праві приватної власності ВАТ "Автобусний
парк", а тому гуртожиток не відноситься до будинків державного або
громадського житлового фонду. Крім того, ОСОБА_2 зазначив, що в провадженні
Замостянського районного суду м. Вінниці з жовтня 2005 року, знаходиться
цивільна справа за позовом ВАТ „Автобусний парк" до нього про переселення
з кімнат № 9-10 в кімнату № 38, а тому видача 28.12.2005 року ордера на ім'я
ОСОБА_1 є незаконною.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 свій позов підтримала
повністю, а зустрічний не визнала, пославшись на обставини, викладені вище, а
також, мотивуючи тим, що кімната № 9 у гуртожитку ОСОБА_2 ніколи не надавалася,
він отримав у користування лише кімнату № 10, а тому він не має права
звертатися з таким позовом до суду. ОСОБА_1 суду зазначила, що вона перебуває з
ВАТ «Автобусний парк» в таких відносинах, що дали їй право звернутися до ВАТ
"Автобусний парк" як до власників гуртожитку з заявою про надання
житла, оскільки, працюючи на телебаченні редактором Вінницького державного
телебачення і за домовленістю з адміністрацією ВАТ, вона рекламує та висвітлює
діяльність ВАТ і її заява була розглянута на засіданні профкому та
адміністрації ВАТ, в зв'язку з чим була надана в користування кімната № 9
гуртожитку та видано ордер на її зайняття. Щодо втрати ордером чинності та те,
що ордер не є підставою для вселення в кімнату, оскільки гуртожиток належить на
праві приватної власності, позивач-відповідач по справі зазначила, що
законодавцем не передбачено такого поняття, як "втрата ордером
чинності" і ст.ст. 3, 4 ЖК України передбачають, що дія Житлового Кодексу
розповсюджується на житлові відносини в Україні і на весь наявний житловий фонд
держави, куди включені житлові приміщення, що є приватною власністю.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні первісний позов не визнав,
а зустрічний підтримав в повному обсязі, мотивуючи обставинами, викладеним в
своєму зустрічному позові.

Представник третьої особи ВАТ «Автобусний парк» позови ОСОБА_1 підтримала,
а зустрічний позов ОСОБА_2 не визнала, повністю погодившись з поясненнями
ОСОБА_1, а також суду зазначила, що на ВАТ «Автобусний парк» встановлено
практику на заселення мешканців гуртожитку видавати ордери на кімнати.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд
встановив:

ОСОБА_1, працюючи на телебаченні редактором Вінницького державного
телебачення уклала з адміністрацією ВАТ «Автобусний парк» авторський договір
від 1 червня 2004 року (а.с. 108-109).

Згідно з ордером № 9 від 28.12.2005 року їй надано в користування кімнату №
9 площею 18 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1 на підставі спільного рішення адміністрації
та профкому ВАТ "Автобусний парк" від 21.02.2005 року (а.с. 5, 7).

Згідно акту комісії ВАТ «Автобусний парк» від 12 вересня 2006 року та заяви
ОСОБА_1 ОСОБА_2 поставив у двері секції 9-10 новий замок, в зв'язку з чим
ОСОБА_1 не могла вселитися в надану їй кімнату № 9 (а.с.6, 11).

Гуртожиток по АДРЕСА_1 належить на праві власності ВАТ «Автобусний парк» на
підставі реєстраційного посвідчення, підтвердження права власності на будівлю,
довідки КП «ВОО БТІ» (а.с. 7, 13, 100).

Відповідно до заяви від 16 грудня 2005 року ОСОБА_1 просить зареєструвати
її в кімнаті № 9 гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно даних паспорту ОСОБА_1 зареєстрована в кімнаті № 9 в гуртожитку по
АДРЕСА_1 з 10 лютого 2006 року (а.с. 9).

ОСОБА_2 16 червня 1988 року АТП було надано дозвіл на право зайняття койки
(місця) в кімнаті 3 10 по АДРЕСА_2 (а.с. 10).

Відповідно до протоколу № 10 ВАТ «Автобусний парк» від 26 серпня 2005 року
було вирішено переселити ОСОБА_2 з кімнати № 9в кімнату № 38 (а.с. 102).

Документів, які б підтверджували право проживання ОСОБА_2, у кімнатах №№ 9,
10 в гуртожитку по АДРЕСА_1 у ВАТ «Автобусний парк»  відсутні (а.с. 103).

Згідно домовленості між сторонами, ОСОБА_2 зобов'язувався звільнити
самовільно зайняту кімнату № 9 гуртожитку та вивезти всі речі в строк до 11
вересня 2006 року, що стверджується актом від 7 вересня 2006 року (а.с. 14) та
поясненнями сторін, даними в ході судового розгляду справи, однак цього не
зробив.

ОСОБА_2 проводив оплату за користування кімнатою № 9 в гуртожитку по
АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Станом на 12 березня 2007 року заборгованості ОСОБА_2 за користування
кімнатами №№ 9, 10 даного гуртожитку немає (а.с 60, 107).

Згідно довідки від 26 січня 2007 року донька ОСОБА_1 - ОСОБА_4 навчається у
Вінницькому технічному ліцеї з 1 вересня 2005 року (а.с. 58).

Виходячи з вище наведеного суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого жилого приміщення, стягнення моральної шкоди слід
задоволити частково, виселивши ОСОБА_2 з кімнати № 9 гуртожитку, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнувши з нього
на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500 грн., а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним ордера на жиле
приміщення слід відмовити, оскільки як встановлено в ході судового розгляду
ОСОБА_2, маючи лише право на койко (місце) в кімнаті № 10 даного гуртожитку
самочинно зайняв кімнату № 9 без належних на те документів, а тому він підлягає
виселенню без надання іншого жилого приміщення, а його позовні вимоги про
визнання недійсним ордеру, виданого на ім'я ОСОБА_1 є безпідставними.

Суд також вважає, що ордер, виданий на ім'я ОСОБА_1 не
втратив свою чинність, оскільки нею була написана заява про її реєстрацію в
кімнаті № 9 на ім'я ВАТ «Автобусний парк» ще 16 грудня 2005 року.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ордер виданий на ім'я
ОСОБА_1 слід визнати недійним, оскільки законом не передбачено порядок видачі
ордерів на жилі приміщення, які знаходяться в приватній власності та не
працівнику даного підприємства, суд вважає безпідставними, оскільки між ОСОБА_1
та ВАТ було укладено авторський договір про їх співпрацю. Крім того, відповідно
до ч. 3 ст. 4 ЖК України даний гуртожиток належить до житлового фонду і на
нього повинні застосовуватися правила, встановлені для громадського житлового
фонду, згідно яких, зокрема ст. 58 ЖК України передбачено видачу ордеру на жиле
приміщення, а відповідно до ст. 109 ЖК України право виселення осіб, які
самовільно зайняли жиле приміщення без надання іншого.

Враховуючи те, що перешкоджання з боку ОСОБА_2 вселенню
ОСОБА_1 у кімнату на законних підставах завдає їй моральних страждань, які
полягають у тривалих пошуках місця для ночівлі, безкінечних зверненнях до
адміністрації ВАТ по допомогу, у необхідності відшукувати кошти для сплати
найманого житла, побутових незручностях, суд вважає, що слід стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1 500 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову
ОСОБА_1 та про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, то відповідно од ст. 88
ЦПК судові витрати, понесені ОСОБА_1 - 8 грн. 50 коп. судового збору та 7 грн.
50 коп. збору на інформаційно-технічне забезпечення суду, підлягають стягненню
з ОСОБА_2 на її користь.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються ст.
109, 59, 127 ЖК України, ст. 1167 ЦК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 109, 59, 127 ЖК
України, ст. 1167 ЦК України та ст.ст. 10, 60, 84, 86, 88, 212, 213, 214 ЦПК
України, суд, -

В
И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого
жилого приміщення, стягнення моральної шкоди - задоволити частково.

Виселити ОСОБА_2 з кімнати № 9 гуртожитку, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 500 грн. та сплачені нею 8 грн. 50 коп. судового збору та 7
грн. 50 коп. збору на інформаційно-технічне забезпечення суду.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання недійсним ордера на жиле приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя