Справа №2-177/08/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08
грудня 2008 р.                                 Київський районний суд м. Харкова у
складі:

Головуючого судді         -        Садовського К.С.,

при секретарі
-       Калініченко Т.Г., Альбощій Ж.В.,

Карамишевій Н.В.,

з участю адвоката -                ОСОБА_1,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення завдатку та відшкодування
моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А
Н О В  И В :

17 січня 2007 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача подвійний
розмір завдатку в сумі 10700 грн., відшкодувати моральну шкоду в сумі 5000 грн.
та матеріальну шкоду в сум 1348 грн. і витрати на юридичну допомогу в сумі 1500
грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору завдатку від
28.08.2003 року він передав ОСОБА_3 5350 грн. Цей завдаток він передав у
рахунок належних з нього 74900 грн. за договором купівлі-продажу жилого будинку
АДРЕСА_1. Цей договір купівлі-продажу повинен був підписаний сторонами не
пізніше чим 31 грудня 2003 року. В порушення умов договору завдатку відповідач
ОСОБА_3 не сплачував заборгованість за комунальні послуги, мешканці цього
будинку не були зняті з реєстрації до укладання договору купівлі-продажу, а
потім ОСОБА_3 відмовився продавати будинок за ціну, що була обумовлена між ними
і почав завищувати ціну на землю і будинок. Таки дії відповідача ОСОБА_3
заподіяли йому матеріальну шкоду у розмірі 1348 грн., оскільки він витратив 100
грн. за перевезення в будинок по вул. Познанській своїх речей, меблів,
продуктів харчування та потратив 1248 грн. на ремонт цього будинку. Діями
відповідача була заподіяна моральна шкода, оскільки відмова ОСОБА_3 укладати
договір купівлі-продажу стала наслідком погіршення здоров'я його дружини.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 позов
підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, пояснивши суду, що
у зв'язку із укладенням договору завдатку з ОСОБА_2 він розірвав договір оренди
з наймачами будинку і дозволив ОСОБА_2 перевезти  у будинок АДРЕСА_1 свої речі та надав йому
ключі від будинку та гаражу. Але позивач самовільно почав робити в будинку
ремонтні роботи, на що він своєї згоди не давав. В листопаді 2003 року до
Харкова приїхали його батьки щоб виписатись з будинку, але ОСОБА_2 постійно
відкладав укладення договору купівлі-продажу будинку, пояснюючи це відсутністю
грошей, оскільки він ще не продав свою квартиру і не отримав кредит. В січні
2004 року позивач  і його син приїжджали
до нього і просили надати відстрочку на 10-15 днів, на що він погодився, але і
через цей строк договір не був укладений. Таким чином, позивач дотягнув до
березня 2004 року коли ціни на нерухомість дуже піднялись і він на ці гроші
інше житло не зміг би себе купити. Щодо заборгованості по комунальних послугах,
то заборгованість була лише за газ, але вона виникла з вини попередніх
власників, про що ОСОБА_2знав і погоджувався на те щоб погасити її після
купівлі-продажу будинку. Батьки не були виписані з будинку, оскільки позивач
затягував укладення договору і він хвилювався щодо зайвих витрат на зняття з
реєстрації. Суму завдатку він витратив на приведення будинку у придатний для
життя стан, оскільки позивач в ході самовільного проведення ремонту довів його
до нежилого стану.

Представник відповідача ОСОБА_1 просила застосувати позовну давність і
відмовити з цих підстав ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, хоча судом приймались всі
можливі заходи до її належного повідомлення. Так згідно відомостей, наданих
ОСОБА_3, його мати - відповідач ОСОБА_4 фактично проживає за адресою: Грузія,
Дманиській район, с. Сакіре. Судом направлялось відповідне судове доручення до
компетентного суду Республікі Грузія, але з відповіді Міністерства юстиції
Грузії в листі від 17.10.2007 р. вбачається, що ОСОБА_4 за зазначеною адресою
не проживає /а.с. 56/. Згідно відмітки житлово-експлуатаційної організації, яка
обслуговує будинок АДРЕСА_1, повістку ОСОБА_4 вручити
не виявилось можливим, оскільки вона не проживає за місцем своєї реєстрації.
Таким чином, вимоги ст. 76 ЦПК України щодо порядку вручення судової повістки
відповідачу ОСОБА_4, судом були дотримані.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків,
дослідивши письмові докази по даній цивільній справі та матеріали цивільної
справи № 2-116/06/04, суд відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні позову з наступних
підстав.

На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.05.1995
року власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4(справа № 2-116/06/04 а.с. 12-13).

28 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який на підставі довіреності
діяв від імені ОСОБА_4,  був
укладений  і посвідчений нотаріально
договір завдатку, згідно якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 завдаток в сумі 5350
грн. у рахунок належних з ОСОБА_2 74900 грн. за договором купівлі-продажу
жилого будинку АДРЕСА_1. Крім того, сторони домовились, що договір
купівлі-продажу будинку має бути підписаний не пізніш ніж 31 грудня 2003 року.

Згідно з ч.1 і ч.2  ст. 195 ЦК
України в редакції 1963 р., який діяв на момент виникнення правовідносин між
сторонами, завдатком визнається грошова сума, що видається однією з договірних
сторін в рахунок належних з неї за договором платежів другій стороні в
підтвердження укладення договору і в забезпечення його виконання. Якщо за
невиконання договору відповідальною є сторона, яка дала завдаток, він
залишається у другої сторони. Якщо за невиконання договору відповідальною є
сторона, яка одержала завдаток, вона повинна сплатити другій стороні подвійну
суму завдатку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач в судовому засіданні не надав безперечних доказів того, що договір
купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача ОСОБА_3

Так, посилання позивача, як на доказ, на довідки про наявність
заборгованості за газопостачання, про не зняття з реєстрації в цьому будинку
родичів відповідача, суд відхиляє, оскільки ці факти, самі по собі, не дають
підстав вважати, що ОСОБА_3 відмовився укладати договір купівлі-продажу
будинку.

Суд враховує ту обставину, що
ОСОБА_3 надав ОСОБА_2 ключі від будинку та гаражу, дозволив позивачу та його
дружині завезти до будинку свої особисті речі, меблі, продукти харчування,  користуватися будинком і проживати в ньому аж
до січня 2004 року. Ці факти визнає і сам позивач. На думку суду, ця поведінка
відповідача перш за все свідчить про його намір передати будинок позивачу.

Доводи позивача про відмову ОСОБА_3
станом на 31.12.2003 р. укладати договір купівлі-продажу за ціною, що
обумовлена в договорі завдатку, суд вважає голослівними, оскільки вони не
підтверджені доказами, а відповідач проти цього заперечує..

Невиконання особливих умов договору завдатку від 28.08.2003 року щодо не
погашення заборгованості по комунальних послугах та не зняття з реєстрації
осіб, що були прописані в цьому будинку, само по собі не може тягнути таких
правових наслідків, як повернення подвійної суми завдатку, оскільки це
протирічить вимогам ст. 195 ЦК України, яка передбачає неповернення суми
завдатку або повернення його подвійної суми лише в разі не виконання умов
основного договору з вини завдаткоотримувача або завдаткодавця відповідно.

Як встановлено в судовому засіданні особливі умови щодо укладення договору
купівлі-продажу будинку до 31.12.2003 року виконані не були. З свого боку
позивач не скористався можливістю забезпечити укладення договору
купівлі-продажу шляхом внесення до 31.12.2003 року необхідної суми на депозит
нотаріальної контори.

Суд вважає доводи відповідача
ОСОБА_3 про не укладення договору купівлі-продажу будинку з вини позивача у
зв'язку із відсутністю у ОСОБА_2 станом на 31.12.2003 р.  необхідної суми, такими що заслуговують на
увагу. Так, належну йому квартиру ОСОБА_2продав лише 24.03.2004 року (справа №
2-116/06/04, а.с. 4) і одразу ж після цього, а саме 31.03.2004 року, письмово
звернувся до ОСОБА_3 з претензією щодо не укладення договору купівлі-продажу
будинку. Про направлення претензій саме наприкінці березня 2004 року
ОСОБА_2повідомив в судовому засіданні, а ОСОБА_3 підтвердив цей факт. Ці
обставини підтверджують висновки суду, щодо неможливості укладення договору
купівлі-продажу будинку  до 31.12.2003
року з боку ОСОБА_2

Не підлягає задоволенню і вимоги
позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1348 грн. у вигляді витрат
на перевезення речей та проведення ремонту у будинку АДРЕСА_1. Так, відповідач
ОСОБА_3 заявив в судовому засіданні, що ці ремонтні роботи ОСОБА_2 в 2003 році
проводив без його згоди. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які
б спростували доводи відповідача. Показання свідка ОСОБА_6, яка робила
косметичний ремонт в будинку та свідка ОСОБА_7, який допомагав встановлювати автономне
опалення  в будинку, також не
спростовують доводи відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.272 ЦК України
в редакції 1963 року, яку суд застосовує за аналогією, вартість поліпшень, які
зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди
для майна, відшкодуванню не підлягає.

Також суд відмовляє ОСОБА_2 і у
задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки судом не
встановлено будь-яких винних дій відповідача, які б мали наслідком заподіяння
позивачу моральних страждань.

При вирішенні питання про можливість
застосування позовної давності, на чому наполягає адвокат ОСОБА_1, суд виходить
з того, що відповідно до ч.2 і ч. 3
ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення
особою позову. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно матеріалів цивільної справи № 2-116/06/04 ОСОБА_2звернувся з позовом
до ОСОБА_3 і ОСОБА_4 07.04.2004 року, а 6 березня 2006 року його позов був
залишений без розгляду. Повторно ОСОБА_2звернувся до суду з тим самим позовом
17.01.2007 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Оскільки в задоволенні основних позовних вимог ОСОБА_2 суд відмовляє,
судові витрати, що понесені позивачем, згідно ст. 88 ЦПК України, не підлягають
стягненню з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 61, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 272 ч.3, 195 ч.1 і ч.2 ЦК України (редакція 1963 р.), ст. 264
ЦК України (редакція 2003 р.), суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення завдатку та
відшкодування моральної та матеріальної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області через районний суд шляхом подачі заяви
про апеляційне оскарження рішення протягом 10 днів з дня проголошення рішення і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4
ст.295 ЦПК України.

Суддя -