справа
№2-1311/08
РІШЕННЯ

іменем України

(вступна і резолютивна частина)

07 листопада 2008 року                                                                          м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в
складі:

головуючого
- судді Олійника В.П.,

при
секретарі - Павленко О.В.,

з
участю сторін, представника позивача,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення
перешкод у здійсненні права власності та
виселення,

Враховуючи
вищезазначене, на основі ст.ст.9, 64, 157 Житлового кодексу України, ст. 3
Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову  ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
виселення,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено
до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення та шляхом подання апеляційної скарги
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в
порядку згідно ст.295 ч.4 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий
суддя
Олійник В.П.

справа
№2-1311/08*

РІШЕННЯ

іменем України

07 листопада 2008 року                                                                          м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в
складі:

головуючого
- судді Олійника В.П.,

при
секретарі - Павленко О.В.,

з
участю сторін, представника позивача,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення
перешкод у здійсненні права власності та
виселення,

встановив:

Позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2. про усунення перешкод у здійсненні права власності та  виселення згідно ст. 391 Цивільного кодексу
України (далі-ЦК України) із будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він
являється власником вищезазначеного житлового будинку, в який була вселена та
зареєстрована відповідач не як член сім"ї, а як співмешканка, знайома,
сусідка, оскільки в подальшому наміру укладати з нею шлюбу він не мав, при
цьому під час спільного проживання стали виникати лайки, оскільки відповідач
стала вживати алкогольні напої, внаслідок чого остання не контролює свою
поведінку, принижує честь та гідність позивача, порушує його спокій та уклад життя,
внаслідок чого позивач не може в повній мірі користуватись належним йому
будинком, на неодноразові звернення позивача стосовно виселення та зняття з
реєстрації відповідач належним чином не реагує.

Позивач в судовому засіданні
підтримав позов за вищевикладених обставин, пояснивши, що відповідач була
вселена та зареєстрована в належному йому будинку за його добровільною згодою в
2006 році, в даному будинку він із відповідачем проживають з 2006 року
постійно, в подальшому позивач мав намір одружитись із відповідачем, до цього
часу він проживав і був зареєстрований у відповідача, з часу спільного
проживання підтримували стосунки як чоловік на жінка, здійснювали догляд один
за одним, кошти витрачали за спільною згодою, на початку спільного проживання
позивач склав заповіт на відповідача, який після подачі позову був скасований,
з відповідачем спільно вели господарство з 2006 року, останні три місяці
спільне господарство не ведуть, угода із відповідачем щодо користування
житловим будинком відсутня, відповідач користується будинком нарівні з ним,
договір найму між ними відсутній, при цьому зазначив, що відповідач має будинок
АДРЕСА_2, в якому відповідач може проживати.

Відповідач в судовому
засіданні проти позову заперечувала, пояснивши, що постійно проживає із
позивачем близько семи років, спочатку вона із позивачем проживали в будинку,
який належить її матері, при цьому позивач був зареєстрований в даному будинку,
після купівлі позивачем будинку
АДРЕСА_2, вона за згодою позивача вселилась та була зареєстрована в
даному будинку, оскільки вони проживали як чоловік та жінка, як одна
сім"я, доглядали та піклувались один за одним, вели спільне господарство,
мали спільні кошти, позивач склав на неї заповіт, обмежень у користуванні
житловим будинком, належного позивачу, не було, при цьому зазначила, що вносила
кошти на купівлю позивачем будинку АДРЕСА_2.

Свідок ОСОБА_3 в судовому
засіданні показав, що неодноразово бачив, як відповідач приносила позивачу на
роботу їжу, при цьому на його думку, була в стані алкогольного сп"яніння,
про сімейні стосунки між останніми йому не відомо.

Свідок ОСОБА_4. в судовому
засіданні показала, що позивач разом із відповідачем проживали у будинку, який
належить матері відповідача, останні вели спільне господарство, позивач вселив
відповідача як співмешканку, при цьому відповідач б"є позивача.

Свідок ОСОБА_5. в судовому
засіданні показала, що позивач та відповідач які раніше обоє зловживали
алкогольними напоями, спочатку разом проживали у відповідача, потім стали разом
проживати у позивача, взаємно утримували один одного, позивач вселив та
прописав відповідача як співмешканку у 2006 році добровільно.

Свідок ОСОБА_6. в судовому
засіданні показала, що купила будинок, який належав позивачу, при цьому позивач
проживав та був прописаний у відповідача, потім, коли позивач купив будинок,
відповідач стала проживати і була зареєстрована у позивача, позивач та
відповідач спільно проживали як чоловік та жінка, як одня сім"я, вели
спільне господарство, підтримували і доглядали один одного, про стосунки між
позивачем та відповідачем протягом останніх двох років їй не відомо.

Свідок ОСОБА_7. в судовому
засіданні показала, що позивач у жовтні 2000 року був посватаний із
відповідачем, останні спочатку проживали у відповідача, при цьому позивач був
прописаний у будинку відповідача, потім у позивача, проживали як одна
сім"я, як чоловік та жінка, підтримували один одного.

Заслухавши
учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд  приходить до слідуючих висновків.

Відповідно
до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України  кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених
прав.

Згідно
ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і
заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у
справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір; доказування не може грунтуватись на припущеннях.

У
відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів
справи відповідач ОСОБА_2. зареєстрована в будинку АДРЕСА_1, що не
заперечується сторонами, підтверджується довідками Вертіївської сільської ради
№598 від 08.08.2008 року, №657 від 12.09.2008 року, Карточкою прописки будинку
АДРЕСА_1. Даний будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1., що
підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від
13.02.2006 року.

Вселення
відповідача та її реєстрація відбулися за згодою позивача, угода про порядок
користування житлом відсутня, при цьому відповідач постійно проживає в спірному
будинку  з часу реєстрації і по даний
час, про що не заперечував в судовому засіданні позивач, підтвердили
відповідач, свідки ОСОБА_7., ОСОБА_6., ОСОБА_5.. Факт постійного проживання відповідача
в будинку АДРЕСА_1, який належить позивачу, підтверджується також довідками
Вертіївської сільської ради №598 від 08.08.2008 року, №657 від 12.09.2008 року.

Згідно
ст. 3 ч.2 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у
відповідності до ст. 64 ч.2, ч.3 Житлового кодексу України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може
бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство, при цьому в судовому засіданні встановлено,
що сторони спільно проживають тривалий час - близько семи років, при цьому
сторони  проживали та були зареєстровані
у будинку, що належить матері відповідача, потім у будинку позивача,
підтримували стосунки як чоловік та жінка, пов'язані спільним побутом, вели
спільне господарство, утримували та піклувались один про одного, позивач склав
заповіт на ім”я відповідача, тобто сторони перебували у фактичних шлюбних
відносинах. За таких обставин суд вважає, що сторони проживають однією сім”єю
як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, при цьому цивільно-правові відносини
між ними не вбачаються. Даний факт підтверджується поясненнями сторін, показами
в судовому засіданні свідків ОСОБА_3., ОСОБА_4., ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7.,
довідками Вертіївської сільської ради №598 від 08.08.2008 року, №657 від
12.09.2008 року. Посилання позивача щодо вселення відповідача у житловий
будинок в якості   співмешканки,
знайомої, сусідки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідач являється членом
сім”ї власника жилого будинку, суд приходить до висновку про необхідність
застосування до відносини щодо режиму її проживання норм Житлового кодексу
України (далі- ЖК України).

У
відповідності до ст. 9 ч.3 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.
156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним
у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК
України членів сім"ї власника жилого будинку може бути виселено у
випадках, передбачених ст. 116 ч.1 ЖК України за систематичне руйнування чи
псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, чи за
систематичне порушенням правил
співжиття, а заходи запобігання і громадського впливу виявились
безрезультатними, при цьому в ході розгляду справи не встановлено, що
відповідач створювала умови, не можливі для спільного проживання, як це
стверджував позивач і передбачено ст. 116 ч.1 ЖК України.

За таких
обставин в задоволені позову необхідно відмовити.

Враховуючи
вищезазначене, на основі ст.ст.9, 64, 157 Житлового кодексу України, ст. 3
Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст.3, 10, 60, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову  ОСОБА_1до ОСОБА_2про усунення перешкод у
здійсненні права власності та
виселення,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено
до Апеляційного суду Чернігівської області через Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області шляхом подачі заяви про апеляційне оскарження протягом
десяти днів з дня проголошення рішення та шляхом подання апеляційної скарги
протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження, або в
порядку згідно ст.295 ч.4 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий
суддя
Олійник В.П.

Довідка: повне рішення
складено 11 листопада 2008 року.

Суддя                                                                  Олійник
В.П.