Справа
№ 2-1503/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

11
листопада 2008 року
м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого
судді Ільченка О.І., при секретарі Іценко Ю.О., за участю сторін, представників
ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без самостійних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з процентами, звернення стягнення на частку у
майні шляхом переведення прав та обов”язків боржника та визнання права
власності на &frac14; частину квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 -
45000 грн. боргу та 20 % річних у сумі 9000 грн., а всього - 54,000 грн.;
просить перевести на нього права та обов”язки співвласника-боржника
(відповідача) у власності на &frac14; частину квартири АДРЕСА_1;
визнати за позивачем  право власності на &frac14; частину даної квартири, припинивши право спільної часткової
власності відповідача у вказаній нерухомості. Також судові
витрати по справі просить стягнути з відповідача.

Свої
вимоги обгрунтовує тим, що 07 грудня 2007 року відповідач під розписку взяв у
нього гроші в розмірі 45,000 грн. в рахунок майбутнього продажу позивачу двох
кімнат вищевказаної нерухомості. Проте до теперішнього часу відповідач не
вчиняє будь-яких дій , направлених на укладення з ним договору купівлі-продажу
частини квартири або повернення   грошей.
Також рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 10.07.2008 року позивачу
було відмовлено у визнанні дійсним договору купівлі-продажу двох кімнат у вказаній
квартирі. Тобто, позивач вважає, що поміж ним і його сином ОСОБА_2 був
укладений договір позики 45,000 грн., яка повинна бути повернута. Крім того,
ОСОБА_1 вважаючи себе позикодавцем просить стягнути на його користь проценти за
договором позики.

У
судовому засіданні позивач і його представник повністю підтримали позов,
просять такий задовольнити.

Представники
відповідача та третьої особи в суді визнали суму боргу - 45,000 грн., у решті -
проти позовних вимог заперечують оскільки договору позики не було, а був лише
аванс на майбутній продаж частини квартири, але в подальшому сторони не
зійшлися в ціні.  Також вимоги про
переведення прав і обов”язків боржника є передчасними, це питання майбутнього.

Вислухавши
пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши
матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного
висновку.

Судом
встановлено, що згідно власноручно написаної відповідачем розписки ОСОБА_2
отримав від позивача ОСОБА_1 - 45,000 грн. в рахунок майбутньої угоди з продажу
2-х кімнат у спільній чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1    (а.с. 6, 24).

Наявність
у позивача означеної грошової суми підтверджується також копією заяви на видачу
готівки від 07.12.2007 року (а.с. 7).

У
судовому засіданні сторона позивача зазначає, що 45000 грн. були передані
ОСОБА_2 за усною домовленістю між ними на укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу частини нерухомості. В той же час, позивач ОСОБА_1 зі своїм
представником ОСОБА_5 Вважають, що між сторонами виникли боргові зобов”язання,
з визначеною у розписці, процедурою повернення коштів, згідно яких позичальник
(відповідач) зобов”язувався повернути позикодавцеві (позивачу) суму позики (2-х
кімнат у  квартирі АДРЕСА_1).

Проте
з доводами позивача, що між сторонами мав місце договір позики суд не може
погодитись, оскільки зміст представленої розписки та пояснення ОСОБА_1 не
відповідають вимогам матеріального права, в частині самого визначення договору
позики, передбаченого ст. 1046 ЦК України, оскільки у розписці не ставилося
питання про повернення взятого. Так, за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов”язується
повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Такий
договір укладається у письмовій формі відповідно до ст. 1047 ЦК України.

У
той же час, заперечення сторони відповідача є цілком обгрунтованим та
відповідає вимогам ст. 570 ЦК України.

Так,
у судовому засіданні встановлено, що сторони домовились про укладення договору
купівлі-продажу частини визначеної нерухомості, співвласником якої є ОСОБА_2
(а.с. 5). З метою забезпечення виконання зобов”язання позивач ОСОБА_1 передав
як завдаток суму в розмірі 45000 грн., про отримання якої відповідачем ОСОБА_2
складено розписку.

Завдатком
є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок
належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов”язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ст.
570 ЦК України).

Однак
судом безспірно встановлено, що сторони лише домовилися в майбутньому укласти
договір купівлі-продажу, але відповідно такий не оформили та відповідач
ухиляється від виконання такої домовленості,
тому передані кошти на виконання договору вважаються авансом і
повертаються в тому розмірі, в якому надавались, тобто в розмірі 45000 грн.

Тому
вимоги позивача про стягнення процентів або ж додаткової сплати сум суперечать
вимогам закону, а значить у задоволенні таких необхідно відмовити.

Вимоги
позивача про звернення стягнення на частку у майні шляхом переведення прав та обов”язків
боржника та визнання права власності на &frac14;
частину
квартири є безпідставними через їх передчасність та не грунтуються на вимогах
чинного законодавства, зокрема ч.2 ст.366 ЦК України, оскільки на даний час не
має рішення про стягнення в примусовому порядку з боржника ОСОБА_2 відповідного
боргу. Відповідач ОСОБА_2  має право
виконати рішення суду в добровільному порядку без примусового виконання через
органи державної виконавчої служби.

Частково
задовольняючи позовні вимоги суд, згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача 480
грн. судових витрат, пов”язаних зі сплатою ОСОБА_1 судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи при подачі позову до
суду.

Керуючись ст. 570
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 15, 60, 212-215,
218  Цивільного процесуального кодексу
України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи без
самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу з процентами, звернення
стягнення на частку у майні шляхом переведення прав та обов”язків боржника та
визнання права власності на &frac14; частину квартири - задовольнити частково.

Стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1     суму авансу в розмірі 45000 (сорок п”ять
тисяч) грн. 00 коп. та 480 грн. судових витрат, а всього стягнути - 45480
(сорок п”ять тисяч чотириста вісімдесят) грн. 00 коп.

У
задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через
Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а апеляційна скарга на рішення
суду має бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне
оскарження. Також апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження.

Головуючий:                                                               О.Ільченко