Справа №2-251/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20
листопада 2008 року                                               смт.
Любешів

Любешівський районний суд Волинської області під головуванням

судді
Труша В.О.,

за участю секретаря
Поліщук І.І.,

позивача
ОСОБА_1.,

представника ОСОБА_1.
ОСОБА_2.

відповідача
ОСОБА_3.

представника ОСОБА_3.
ОСОБА_4.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любешів
цивільну  справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання
дійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності на нерухоме
майно і за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання договору таким, що
не укладався, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1.
звернулась в суд з позовною заявою в якій зазначає, що перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. На початку грудня 2005 року чоловік ОСОБА_6
уклав з ОСОБА_3.  усну угоду про
купівлю-продаж квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За
умовами угоди чоловік заявниці заплатив ОСОБА_3. 12000 доларів США, а той в
свою чергу передав йому ключі від
квартири та документи.

Після
придбання квартири вони з чоловіком розпочали ремонт, завезли побутову техніку
та меблі.

В
листопаді 2006 року ОСОБА_6 зник,  тому
вселення в квартиру і її документальне оформлення було відкладено до його
розшуку.

На
даний час ОСОБА_1. стало відомо,  що ОСОБА_3.
виготовив дублікат документів на квартиру і хоче відчужити її.

Згідно
ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом
права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно
до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах
сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за
договором,  використане в інтересах
сім»ї. А тому ОСОБА_1. просить суд визнати дійсним укладений між ОСОБА_6. і
ОСОБА_3. договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
та визнати право власності на спірну квартиру за нею і її чоловіком.

На
підтвердження своїх вимог ОСОБА_1. покликається на показання свідків та на
відмовний матеріал Любешівського РВ УМВС по її заяві з приводу шахрайських дій
ОСОБА_3. під час продажу спірної квартири.

Ухвалою
суду від 29 серпня 2008 року, за клопотанням ОСОБА_1. та її представника
ОСОБА_2., до участі в справі в якості співвідповідача було залучено дружину
ОСОБА_3. - ОСОБА_5.

В
свою чергу ОСОБА_3. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1. та ОСОБА_6. про
визнання договору купівлі-продажу спірної квартири таким, що не укладався.

Свої
вимоги обгрунтовує тим, що предметом його домовленості з ОСОБА_6.  було надання йому безпроцентної позики в сумі
12000 доларів США та зворотнє надання ним ОСОБА_6. в найм належної йому на
праві власності квартири АДРЕСА_1. За умовами домовленості ОСОБА_6 винаймав у
ОСОБА_3. квартиру на період закінчення будівництва власного будинку в рахунок
процентних платежів за користування позиченими грішми.

Ухвалою
суду від 28 вересня 2008 року обидва позови об»єднанні в одне провадження.

В
судовому  засіданні сторони та їх
представники свої позовні вимоги підтримали повністю, навівши обставини
аналогічні тим, що вказані в позовних заявах. З цих же підстав позовних вимог
до себе не визнали.

Суд,
заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до
висновку, що в обох позовах слід відмовити з наступних підстав.

Згідно
ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного
майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній
реєстрації.

Стаття
210 ЦК України та Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів,
затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671,
зобов»язують реєструвати у встановленому порядку, зокрема, договори
купівлі-продажу квартир.

Відповідно
до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимог закону про
нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

За
змістом ч. 2 ст. 220 ЦК України факт укладення договору купівлі-продажу
квартири, який за законом підлягає нотаріальному посвідченню, не може
доводитися свідоцькими показами. Тому показання свідків, на які покликається
позивач ОСОБА_1., як на підтвердження факту укладення даного договору, є
неналежними у зв»язку з чим судом не можуть бути взяті до уваги при вирішенні
згаданого спору.

Разом
з тим ч. 2 ст. 220 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося
повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Єдиними
письмовими доказами по справі є пояснення, що містяться у відмовному матеріалі
№ 324 Любешівського РВ УМВС по заяві ОСОБА_1. з приводу шахрайських дій
ОСОБА_3. під час продажу спірної квартири.

Проте,
з дослідженого в судовому засіданні відмовного матеріалу також не вбачається
достатніх підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної
квартири, тому що ОСОБА_3. в своїх письмових поясненнях заперечує факт
укладення між ним і ОСОБА_6. договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

Тому
і на таких умовах договір купівлі-продажу квартири між  ОСОБА_6. та ОСОБА_3. не може бути визнаним
таким, що укладався.

Також згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту прав та інтересів
можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов»язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

ОСОБА_3. звернувся в суд за захистом своїх прав та інтересів з позовом про
визнання таким, що не укладався між ним і ОСОБА_6.  договір купівлі-продажу спірної квартири,
тобто у спосіб, який не передбачений законом, тому з цих підстав і в його
позові слід відмовити.

Оскільки в позовах ОСОБА_1. та ОСОБА_3. повністю відмовлено, суд, з
урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, залишає без задоволення їх вимоги про
стягнення понесених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208, 212-215, 218  ЦПК України,
ст.ст. 16, 210, 220, 657 ЦК України, Тимчасовим порядком державної реєстрації
правочинів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004
року  № 671, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 і
ОСОБА_3 та визнання  права власності за
ОСОБА_1 і ОСОБА_6 на зазначену квартиру - відмовити.

У позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_6 про визнання таким, що не
укладався між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через
Любешівський районний суд шляхом подання заяви про апеляційне оскарження
рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано.
Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була
подана у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Головуючий:  /підпис/   В.О. ТРУШ

З  оригіналом  вірно.

СУДДЯ  ЛЮБЕШІВСЬКОГО

РАЙОННОГО  СУДУ
В.О. ТРУШ