Справа № 2-434 2008 рік
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

18 червня  2008 року Шевченківський районний суд м.
Чернівці в складі:

Головуючого - судді -ГОНЧАРОВОЇ І.М.

При
секретарі - БРИЖАК Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третя особа на
стороні відповідачів - Приватний нотаріус Каленюк Віра Семенівна про визнання
договору дарування частково недійсним, визнання права власності на Ѕ квартири
та стягнення грошової компенсації та зустрічним позовомОСОБА_3 до
ОСОБА_2,ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, зазначивши в
ньому, що 14 липня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2, а
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4.

В зв»язку з тим, що нормального житла у
них не було в період шлюбу вони із відповідачем ОСОБА_2 на його ім»я за спільні
кошти для спільного володіння та користування купили трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 серпня 1997 року.

Після придбання квартири в вересні 1997 року вони переїхали в цю
квартиру, зробили в ній ремонт і з того часу в ній проживали.

В 2003 року провели останні ремонтні роботи - кухню та коридор оббили
«вагонкою» у всіх кімнатах зробили підвісні стелі.

17 березня 2007 року після вчиненого відповідачем ОСОБА_2 скандалу, він
вигнав її та  дітей в квартиру АДРЕСА_2,
яка не відповідає санітарно-технічним нормам. На наступний день він перевіз всі
їх речі.

З метою вирішення питання поділу придбаного в шлюбі майна вона
звернулась за допомогою адвоката в ЧКОБТІ і дізналась про наявність договору
дарування спірної квартири, який був вчинений ОСОБА_2 21 лютого 2007 року і яким
він належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру подарував своїй
матері - ОСОБА_3.

Зазначає, що цим договором порушено її права власності, оскільки
квартира придбана під час шлюбу, належала їй та відповідачу на праві спільної
сумісної власності, оскільки вона згоди на відчуження спірної квартири не
давала.

Дана квартира згідно висновку спеціаліста коштує 291 280 грн., є
неподільною, спільне проживання і користування квартирною є неможливим.

При підготовці справи вона понесла витрати в сумі 2084 грн. 40 коп., які
складаються з витрат по оплаті проведення технічного дослідження в сумі 381
грн., 1456 грн. 40 коп.  та 17 грн.  судового збору, 30 грн. - оплата  за інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, 200 грн. витрачено на правову допомогу

В зв»язку з тим що відповідачі порушили її право власності, провели
відчуження квартири без її згоди,
просить :

- визнати частково недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3  21 лютого 2007 року;

-
визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1

- квартиру АДРЕСА_1 виділити у
власність ОСОБА_3;

- стягнути зОСОБА_3 на її користь
компенсацію вартості Ѕ частини квартири, яка розташована АДРЕСА_1 в сумі 145
640 грн.

- припинити право спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь
судові витрати в сумі 2084грн. 40 коп.

ОСОБА_3 звернулась із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зазначивши в ньому, що вона є матір»ю ОСОБА_2. В
березні 2003 року з метою придбання автомобіля «МАН» відповідач позичив у неї
30 000 доларів США строком на 3 роки та зобов»язався повернути їй гроші до 1
квітня 2006 року, про що видав відповідну розписку. В квітні 2003 року він
придбав автомобіль. Строк договору закінчився, але гроші вона не отримала до
цього часу. Відповідачем був придбаний автомобіль для потреб сім»ї , для
заробітку грошей, тому договір позики укладений ОСОБА_2 в інтересах сім»ї
створює обов»язки і для ОСОБА_1.

Просить стягнути в солідарному
порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь суму еквівалентну 30 000 доларів
США, а саме 151 500 грн.

В судовому засіданні ОСОБА_1  позовні вимоги підтримала  в повному обсязі, підтвердивши обставини, які
викладені в позовній заяві. Зустрічний позов не
визнала та пояснила, що їй про укладенні договору позики грошей нічого
не відомо, в разі якщо такий договір і укладався, то вона до нього не має
ніякого відношення, так як на утримання сім»ї та в інтересах сім»ї гроші,
отримані за договором, не використовувались.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги  ОСОБА_1 не визнали та пояснили, що квартиру
АДРЕСА_1 він придбав за свої власні кошти, які ним були зароблені до шлюбу з
ОСОБА_1, так як він працював на Півночі і заробив гроші для придбання квартири
біля 20 000 доларів США.   Повернувся з
заробітків в 1993 році, гроші позичив своєму
знайомому ОСОБА_5, який платив йому відсотки за користування грошима. За
домовленістю між ними, ОСОБА_1 приватизувала квартиру в будинку АДРЕСА_2, він
участі в приватизації не приймав,  а він
придбав особисто для себе квартиру АДРЕСА_1 за власні кошти. ОСОБА_1 ніякої
участі ні в виборі, ні в придбанні квартири не приймала. Позовні вимоги ОСОБА_3
про повернення боргу за договором позики визнав та підтвердив обставини,
викладені в зустрічній позовній заяві.

Представник ОСОБА_3 позовні вимоги щодо визнання частково недійсним
договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, визнання права власності на Ѕ
частину цієї квартири, стягнення грошової компенсації не визнала та пояснила,
що ОСОБА_3 - ОСОБА_2, квартиру купив за свої власні  кошти, які заробив до шлюбу. 21 лютого 2007
року подарував цю квартиру їй. Про те, що потрібна згода бувшої дружини їй відомо  не було, вона знала, що квартира належить
особисто сину.

Приватний нотаріус Каленюк В.С. в судове засідання не з»явилась хоча
належно була повідомлена про день, час і місце слухання справи, в зв»язку з чим
суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності

Суд, заслухавши пояснення
сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволенню не
підлягає, а позовні  вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що дійсно
сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 14 липня 1995 року по  2007 рік.

У відповідності до вимог ст.60
СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з
поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 61 СК України
об”єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі,
за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об”єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані
одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий
рахунок у банківську (кредитну) установу.

Статтею 69 СК України
передбачене право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згін ст.. 70 СК України у
разі поділу майна, що є  об”єктом права
спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п. 24 Пленуму
Верховного Суду України «Про практику застосування  судами законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного
майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та теё що знаходиться у третіх
осіб. При поділі майна враховуються також
борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в
інтересах сім»ї. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з
подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Згідно цих вимог закону
встановлено, що під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 була придбана квартира
АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 21
серпня 1997 року.

Дана квартира була придбана  ним за особисті кошти, які він заробив
працюючи на Півночі до вступу в шлюб з ОСОБА_1, що підтвердили в судовому
засіданні свідки  ОСОБА_6,
ОСОБА_7,ОСОБА_8,ОСОБА_9,ОСОБА_10.

З ОСОБА_1 до придбання квартири
він перебував в шлюбі 2 роки, вона доглядала за дитиною - сином ОСОБА_4,  який народився в травні 1995 року,  ніде не працювала, доказів того, що за такий
недовгий термін знаходження в шлюбі подружжя ОСОБА_1 заробило гроші для
придбання трикімнатної квартири позивачка ОСОБА_1 суду не надала.

Доводи ОСОБА_1 про те що спірна
квартира належала їй та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної сумісної
власності  як спільне майно подружжя, а
тому ОСОБА_2 не мав права відчужувати квартиру без її згоди не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, так як спільних коштів на придбання спірної
квартири вони не витратили. Крім цього ОСОБА_1 було відомо, що квартиру ОСОБА_2
купив на своє ім»я ще в  серпні 1997
році, вона ж разом із дітьми  21
квітня  1997 року приватизувала квартиру
АДРЕСА_2 також під час знаходження в шлюбі з ОСОБА_2, який участі в
приватизації цієї квартири не брав.

Посилання ОСОБА_1 на те, що
належна їй на праві власності квартира не відповідає санітарно-технічнім
нормам, не може бути прийнята судом до уваги, так як   квартира була нею приватизована в 1997
році,  тобто вона підлягала приватизації,
а відповідно не перебувала в аварійному
стані і може забезпечити безпечне проживання людей ( ст.. 2 Закону
України «Про приватизацію державного житлового фонду».

За таких обставин суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягненню заборгованості за договором займу
підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 березня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено письмовий договір позики 30 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов»язався
повернути до 1 квітня 2006 року.

У відповідності до вимог  ст. 374
ЦК України ( в редакції 1963 року)
за договором позики одна сторона (позикодавець)   передає другій стороні (позичальникові) у
власність гроші   або інші  речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов”язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну
кількість речей того ж роду і якості. Договір
позики вважається укладеним з моменту передачі грошей або речей.

Договір
позики  між сторонами у
відповідності до ст. 375 ЦК України ( в редакції 1963 року)  укладений в письмові формі.

В судовому засіданні встановлено, що
гроші ОСОБА_2 позичав у ОСОБА_3 без відому та участі ОСОБА_1, за позичені кошти
купив автомобіль МАН, який збирався використовувати у власному бізнесі, але по
незалежним від його волі обставинам не зміг цього зробити.

ОСОБА_2 пояснював в судовому засіданніё що ОСОБА_1 займалась домашнім
господарством і вихованням дітей, на що він їй виділяв кошти, а з приводу  того
яким чином він заробляв гроші він дружину до відому не ставив.

За таких обставин з  ОСОБА_2 користь ОСОБА_3  слід стягнути 151 500 грн. боргу за договором
позики від 29 березня 2003 рок, а в задоволенні вимог щодо  стягнення боргу в солідарному порядку  з ОСОБА_1 - відмовити.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони
всі судові витрати, в зв»язку з чим суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2 на
користьОСОБА_3  судові витрати по оплаті
1515 грн. судового збору    та 30 грн. за
інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375 ЦК України ( в редакції
1963 року), ст.. 61, 69, 70 СК України,
п. 24 Пленуму Верховного Суду України « «Про практику застосування  судами законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного
майна подружжя»  ст. 10, 11, 88 , 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд, -

В
И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3, третя особа на стороні відповідачів - приватний
нотаріус Каленюк Віра Семенівна про визнання
недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 21 лютого 2007 року, визнанні за ОСОБА_1 права власності на Ѕ
частину цієї квартири, виділ цієї квартири ОСОБА_3 та стягненні з ОСОБА_3 на
користьОСОБА_1 грошової компенсації та припиненні права власності на квартиру -
відмовити.

Позов ОСОБА_3  задовольнити
частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
151 500 грн. боргу за договором позики від 29 березня 2003 року, та
судові витрати в сумі 1545 грн.

В задоволенні позовних  вимог ОСОБА_3   щодо стягнення цього  боргу в солідарному порядку з ОСОБА_1
-відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через
Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього
протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

СУДДЯ
Гончарова І.М.