Справа №2-15942008 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М         У К Р А Ї Н И

28 листопада 2008 року
місто Лозова

Лозівський
міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судовим
засіданням  - судді Жмуд Н.М., за участю
секретаря судових засідань - Литвинової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань
Лозівського міськрайонного суду Харківської області в місті Лозова Харківської
області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення
матеріальних збитків, моральної шкоди та стягнення упущеної вигоди», -

В С Т А Н О В И В:

27 жовтня 2006 року
позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальних
збитків в розмірі 4000 грн., посилаючись на те, що вона була власником
здорової, не хворої  корови чорно-білої
масті, вік якої 5 років, вага - 400 кг. Випас корів в селі проводився
почергово, по два чоловіки з двору  і 26
вересня 2006 року ця черга припала на відповідача. Вранці цього дня вона
вигнала з двору в стадо здорову корову, без всяких ознак хвороби, а о 9 годині
їй повідомили, що корова загинула. В результаті розтину трупу корови, який був
проведений тут же і в цей же день, було встановлено, що причиною її смерті  стала асфіксія внаслідок гострої темпонії,
яка настала після вживання великої кількості легко бродячих соковитих кормів (
клевер, молоді трави). Позивач вважає, що ОСОБА_2. винен в загибелі корови,
оскільки легковажно поставився до випасання стада і допустив поїдання твариною
молодої свіріпи. Крім того, позивачка просить стягнути з відповідача 879 грн.,
тобто розмір упущеної вигоди з дня загибелі корови, з такого розрахунку : 3954
грн. : 9 місяців х 2 місяці, де 3954 грн. - сума, отримана позивачкою за здачу
молока в 2006 році,  9 місяців - період,
на протязі якого позивачка здавала молоко приватному підприємцю, 2 місяці -
період, коли вона позбавилася корови і постійного прибутку від здачі молока.
Також позивачка вважає, що неправомірними діями відповідача їй спричинено
моральну шкоду, оскільки вона має похилий вік, проживає в сільській місцевості,
де люди займаються господарством, тримає худобу, що є додатковим прибутком,
корову вона вважала за члена сім`ї і з її смертю погіршилися умови її життя, з
дня її загибелі і по цей час вона прикладає додаткові зусилля для організації
свого життя. Розмір моральної шкоди позивачка оцінює в 2000 грн. Таким чином,
загальний розмір позову складає 4879 грн. + 2000 грн. моральна шкода.

Ухвалою Лозівського
міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2006 року було відкрито
провадження по даній цивільній справі.

12 грудня 2006 року,
було ухвалено рішення по даній цивільній справі.

28 грудня 2006 року,
відповідачем по справі, ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга на рішення
Лозівського міськрайонного суду від 12.12.2006 року «про стягнення матеріальних
збитків, моральної шкоди та стягнення упущеної вигоди».

01 лютого 2007 року
ухвалою апеляційного суду Харківської області було відхилено апеляційну скаргу
ОСОБА_2.

15 березня 2007 року,
відповідачем по справі, ОСОБА_2 була подана касаційна скарга на рішення
Лозівського міськрайонного суду від 12.12.2006 року і ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 01.02.2007 року«про стягнення матеріальних збитків,
моральної шкоди та стягнення упущеної вигоди».

26 червня 2007 року
позивачем по справі, ОСОБА_1 було подано заперечення на касаційну скаргу
ОСОБА_2.

Ухвалою Верховного
Суду України від 09 липня 2008 року рішення Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 12 грудня 2006 року та ухвалу Апеляційного суду
Харківської області від 01 лютого 2007 року було скасовано, а справа повернута
до того ж суду на новий розгляд та передано судді Лозівського міськрайонного
суду Харківської області - Жмуд Н.М.

У судове засідання
позивач ОСОБА_1, не з»явилася, тоді як про день, час та місце слухання справи
судом повідомлена належним чином, про що свідчить розписка про отримання
судової повістки, однак,  раніше у
судових засіданнях позивач вказала, що позов підтримує і її інтереси буде у
суді представляти ОСОБА_3..

Інтереси позивача у
судовому засіданні представляла ОСОБА_3., яка вказала, що знаходить заяву
позивача такою, що підлягає задоволенню, у повному обсязі і вона не згодна з
рішенням, яке прийнято Верховним Судом України. Представник позивача вказала,
що вважає, що в загибелі корови, яка належала позивачу винуватим є саме
відповідач, оскільки він не надав медичної допомоги тварині, коли їй стало зле,
а саме, почало роздувати і друге, а по-друге, - це те, що він випасав худобу
сам, а не в двох, як робить більшість пастухів. Представник позивача вказала,
що того дня, в ранці десь о 5-6 годині, вона покормила  корів та вигнала їх випасати. В якості їжі
вона дала буряку та гарбуза. Випасають худобу у них в селищі по черзі, кожна
родина, яка тримає тварину. Того дня випасати корів була черга саме
відповідача. Корову позивач вигнала з дому десь о сьомій годині ранку, і після
цього, зайнялася своїми турботами по господарству. Десь о 9 годині, до неї
прийшов один з жителів їх вулиці Кущ, і сказав, що відповідач - Бондарєв
попрохав їй передати, що одну із корів ОСОБА_1, почало роздувати на очах і що
треба негайно викликати ветеринара. Ветеринар, того ранку, був за межами селища
і приїхав десь близько 11-12 години. Коли вона разом з ветеринаром приїхали на
пастбище, то побачили, що корова ОСОБА_1, лежить на траві, окремо від всього
стада і вже без ознак життя. Ветеринар, зробив розтин корови. Коли розрізали
шлунок, то він був переповнений газами і в ньому була однорідна жовто-зелена
маса. У протоколі розтину, ветеринаром було зазначено як причину загибелі
корови - гостра темпонія, могла загинути від з»їдених сочних кормів. Про те, те
що корова здохла саме за вини відповідача в протоколі зазначено не було і ні
вона ні ОСОБА_1. даного протоколу не оскаржували. Представник позивача вказала,
що відповідач повинен був надати медичну допомогу корові, як роблять у таких
випадках за народними методами, корову треба було відокремити від всього стада
і ганяти з верху до низу години дві, і тоді б тварину можна було ще спасти.
Однак, відповідач цього не зробив, а продовжував далі випасати худобу,
залишивши її корову здихати і лише через громадянина Куща, їй передав про те,
що корову позивача роздуває. Представник позивача вказала, що  як би відповідач надав медичну допомогу
корові, вона б може і не здохла, а і тоді не довелося б її тушу викидати до
скотомогильнику. Крім того, відповідач міг би її і дорізати сам на місці і вони
б могли м»ясо корови продати і хоча б якось, перекрити свої збитки, адже корова
важила 400-450 кг. Про те, відповідач віднісся халатно до всього того, що
трапилося. Представник позивача вказала, що надати доказів ваги корови, вона не
має, оскільки в підтвердження цього, відсутні будь які документи, а про вагу
корови вона знає зі слів приватних осіб, які займаються закупівлею тварин у
населення, яких вона запрошувала до помешкання позивача, для оцінки ваги
корови. Дані особи корову не зважували, а оцінили її за спеціальними обмірами,
якими користуються самі при купівлі тварин у господарів. Крім того, представник
позивача вказала, що в протоколі розтину тварини, ветеринар написав вагу корови
із її слів, так як корову не зважували. Однак, вона цікавилася на колгоспному
ринку вартістю м»яса яловичини на той час, коли корова здохла і тому
матеріальну шкоду і вказана 2000 гривень. Про те, на даний час, на момент
розгляду справи, ні вона ні позивач не надають такого доказу в обґрунтування
своїх позовних вимог, не дивлячись на те, що судом було роз»яснено про
обов»язок довести обгрунтування позовних вимог і від неї є розписка. Про те,
вона доказу не подає і клопотань ні яких відносно цього не заявляє. Крім того,
представник позивача вказала, що не дивлячись на те, що вважає, що саме
відповідач винен у спричинені  шкоди
майну позивача, ні позивач ні вона як представник позивача, не зверталися ні до
міліції ні до прокуратури з заявами про притягнення відповідача до
відповідальності за спричинення шкоди майну позивача.  Що стосується упущеної вигоди, представник
позивача зазначила, що вони її розрахували на суму в 879 гривень. Цю суму вона
розрахувала взявши той прибуток, який вона отримала від здачі молока приватному
підприємцю ОСОБА_4 у період з січня по вересень 2006 року.  ОСОБА_3.. вказала, що вона не має можливості
надати доказів в підтвердження того, що ОСОБА_4., дійсно є приватним
підприємцем, зареєстрована в податковій інспекції як платник податків. Вона не
може також надати доказів, про те що саме цю суму вона отримала від ОСОБА_4 за
здачу молока, оскільки ні яких відомостей не складалося, а все було на ознаках
довіри громадян із ОСОБА_4., вона привозила гроші в конверті і розтавали тим,
хто здавав їй молоко. Вартість молока,
приватний підприємець ОСОБА_4, визначала самостійно, а саме, наприклад
на один тиждень вартість однієї літри молока могла бути 1 грн. 50 коп., а на
другий тиждень 1 грн.20 коп., про те, як, чому, саме із яких підстав вона
встановлювала такі ціни, представнику позивача не відомо. Представник позивача
вказала, що вона знає чому саме Верховним Судом України було скасовано рішення
і Лозівського міськрайонного суду Харківської області і ухвалу апеляційного
суду Харківської області, а саме із-за того, що не було документи, які були
подані як доказ упущеної вигоди, оформлено належним чином. І не дивлячись на
те, що вона особисто заявляла клопотання про надання їй часу для подання
належного доказу, вона не надає його, оскільки такий доказ в неї відсутній.
Представник позивача також зазначила, що судом їй було роз»яснено під розписку
наслідки неподання доказів, а саме те, що справу буде розглянуто по суті на
підставі доказів сторін по справі. Однак, не дивлячись на все, що вона не подає
належного доказу в підтвердження обґрунтування упущеної вигоди, не заявляє про
це ні яких до суду клопотань. Відносно моральної шкоди представник позивача
вказала, що її позивачем оцінено в 2000 гривень, тому що ця корова була
кормилицею для позивача. Позивач її доглядала, турбувалася про неї,  хоча й мала намір цю корову продати, а
замість неї купити іншу, молодшу, про те із-за халатності відповідача, корова
здохла, тому він і повинен відшкодувати моральну шкоду.

Відповідач у судовому
засіданні вказав, що позов позивача не визнає у повному обсязі, оскільки його
вина в тому, що здохла корова позивача відсутня. Відносно позову відповідач
пояснив, що випасає корів майже 50 років, тобто, з самого дитинства. Цього дня,
випасти корів, припало саме на його чергу. Він як звичайно, погнав пасти корів
тією самою дорогою, якою ганяють всі господарі. Випасав корів він сам, про те
пильнував, щоб жодна з корів не зайшла ні до якого  поля. Все йшло як звичайно. Десь о 08
годині  біля нього проїздила машина, яка
возить до їх селища продукти харчування і він підійшов до машини щоб купити
пачку цигарок та пакет пряників, бо додому до вечора вже не попаде, так як  на обід для дойки корів у вересні вже не
ганяли, а палити та їсти хотітиметься. Відповідач вказав, що був відсутній
хвилини 3-5, про те коли повернувся, всі корови були в стаді, як то має бути.
Однак, десь біля 9 години ранку, одну з корів позивача, почало роздувати
моментально. Вона почала збільшувати на очах. Не далеко від того місця де він
випасав худобу, був громадянин Кущ, до якого він побіг і попрохав, щоб той
негайно повідомив позивача чи її доньку - представника позивача, про те що
трапилося з їх коровою і що потрібен ветеринар. Сам же повернувся до стада, так
як не міг його залишати.  Відповідач вказав,
що корова позивача не могла саме пересуватися, тому він відокремив її від
стада, і чекав на позивача чи її доньку, але їх не було досить тривалий час і
тоді він залишив корову позивача, і продовжував випасати інших корів, що були в
стаді. Відповідач вказав, що він не був присутнім при розтині корови, оскільки
його не запрошували та й покинути стадо без догляду, він не міг. Але йому
відомо, що представник позивача разом з ветеринаром приїхали близько 12 години
дня. Розрізали корову, вона була роздута а шлунку, була однорідно жовто-зелена
маса. Як причини загибелі корови вказано гостра темпонія, і це могло бути із-за
з»їдених швидко бродячих кормів. Про те в протоколі розтину не вказано, що це
було із за його вини, чи те , що в шлунку були залишки трави, адже позивач
вказує, що корова здохла із-за того, що з»їла свіріпи, що росла на полі.
Відповідач вказав, що вважає, що він зробив все що міг, зробити в даній
ситуації. Крім того, він зазначив, що не вважає винним себе у загибелі корови,
і не володіє народними методами надання допомоги тваринам на які посилається
позивач, так і як він міг би ганяти на протязі двох голин корову позивача
зверху в низ, а хто ж тоді б доглядав за всі іншими коровами, що були в стаді.
Відповідач вказав, що представник позивача винуватить його в тому що він не
дорізав корову і тоді б можна було хоча б продати м»ясо, а не викидати його
геть. Але яке він мав право, вчиняти відносно чужого майна - корови позивача,
будь які дії, - тим паче зарізати її.
Відповідач вказав, що не вважає, що корова позивача здохла із-за його
вини, адже представник позивача, до того, ще як написали результати розтину, у
бесіді з ним, сама йому вказала, що мабуть об кормила в ранці в дома корову,
адже дала їй декілька відер буряку та гарбуза, це також швидко бродячі корми.
Крім того, відповідач вказав, що громадянка
ОСОБА_5., бачила, що того ранку представник позивача вигнала з дому
корову, яка вже була роздута, і це було видно, не дивлячись на те, що корова в
них досить велика сама по собі. Відповідач зазначив, що за весь час, який він
пасе худобу - а це майже 50 років, жодних таких випадків, не було. Крім того,
відповідач вказав, що довести його вину в тому, що трапилося, це обов»язок
позивача, про те доказів вини не має, не має підтвердження ваги та вартості
корови, упущена вимога взагалі не відомо як розрахована з яких показників, так
як молоко позивач здавала з двох корів, а моральної шкоди він ні кому не
спричиняв і позивач та представник позивача про це й самі знають. Отже,
оскільки його вини не встановлено, тому він не може нести відповідальність, і
сплачувати позивачу матеріальну шкоду, упущену вимогу та моральні шкоду.

Представник
відповідача. вказав, що згоден з думкою свого довірителя, оскільки відсутні
будь-які докази, вини відповідача в тому що сталося з коровою позивача, тому
позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлені
такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи
встановлено, що позивач звернулася до суду до відповідача з позовом про
стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди та стягнення упущеної вигоди.

Судом з»ясовано, що
26 вересня 2006 року, в день, коли відповідачем випасалася худоба односельчан,
здохла корова  чорно-рябої масті, що
належала позивачу. Згідно до протоколу розтину трупу тварини  (далі за текстом - Протокол) (а.с.№3),
проведений завідуючим Краснопавлівською УВК ОСОБА_6  вбачається запис в графі клінічний діагноз: «
не встановлено, оскільки корова пала миттєво». Про те в графі
паталого-анатомічний діагноз вказано: «гостра темпонія», смерть тварини настала
від задухи - як наслідок гострої темпонії.
Смерть тварини могла настати від переїдання великої кількості швидко
бродячих соковитих рослин. Шлунок переповнений рідким наповненням, з великою
кількістю газів».

Допитаний в судовому
засіданні в якості свідка - ОСОБА_6 вказав, що встановити причини миттєвої
смерті тварини не має можливості, оскільки під час розтину тварини - корови, в
шлунку була лише однорідна маса, і не було залишків трави а ні чого іншого.
Смерть могла настати і від того, що корова могли з»їсти і павука, які по осені
досить розповсюджені. На запитання головуючого у судовому засіданні, відносно
того, скільки має пройти часу з моменту коли з їжею, до шлунку тварини,
потрапить таке содержиме і до моменту, що приводить до летального наслідку
-  смерті тварини,  свідок пояснив, що за наукою, такого часу не
існує, все залежить від  організму
тварини, тобто, на скільки він здоровий. Якщо в корови є якісь захворювання, то
цей процес, протікає швидше, адже організм ослаблений, тобто так як і у людини.
Свідок зазначив, що при розтині трупу тварини її масу ніхто не зважував, і
відповідач не був присутнім, адже продовжував випасати іншу худобу. Окрім
позивача та представника позивача, в цей день і пізніше, до нього за наданням
медичної допомоги коровам, мешканці селища, не зверталися. Свідок зазначив, що
шлунок тварини був переповнений однорідною масою, і ні яких залишків ні гарбуза
ні буряку ні трави, там не було. Свідок вказав, що оскільки корова пала від
задухи, що це може бути також  і від
сибірської язви, то він взяв зразок
тканини корови на аналіз, але за результатами, наявність сибірської
язви, було виключено.

Допитані в судовому
засіданні свідок ОСОБА_5., вказала, що того дня коли відповідач випасав худобу,
то вона бачила, що представник позивача, виганяла з дому на випасання дві
корови, одна з яких, була роздутою, і це було видно, не дивлячись на те, що
корова сама по собі, є досить великою. Крім того, свідок вказала, що якщо вона
це помітила, то вважає, що ОСОБА_3. також це бачила, бо цього неможна було не
помітити, тим паче господарю тварини.

Допитаний в якості
свідка ОСОБА_7. вказав, що він разом з представником позивача та ветеринаром
їздили на пастбище і робили розтин корови, і ветеринар вказав, що корова могли
об»їстися свиріпи, оскільки не далеко було перепахане поле, де росла свиріпа,
однак в шлунку корови, ні яких залишків при її розтині він не бачив, все було
заповнено однорідною масою. Свідок ОСОБА_8 вказав, що в цей день у нього корову
також обдуло, але не настільки, вона в нього залишилася живою і до ветеринара
він не звертався. Крім того, свідок вказав, що: «якщо пастух нормальний, то він
знає, що таке свіріпа, і ні коли туди корів не погоне». За час випасання
відповідачем корів, йому особисто не відомо, щоб колись у когось здохла корова.

В зв»язку з тим, що
вище вказані свідки, принесли присягу свідка та попереджені про кримінальну
відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, і були допитані в залі
судового засіданні в присутності всіх учасників процесу, та те, що жодним з
учасників процесу їх свідчення не були спростовані і вони не розходяться з
наявними в матеріалах справи доказами, у суду не має підстав ставити під сумнів
свідчення свідків або не довіряти їм.

Позивачем заявлено
позов про стягнення матеріальної шкоди на суму в 2000 гривень з відповідача,
яка на її думку, спричинена винними діями відповідача. Однак, як було вже вище
зазначено, судом із пояснень позивача та представника позивача, було з»ясовано,
що доказів в підтвердження обґрунтування своїх позовних вимог, в тому, що саме
винними діями відповідача, позивачу було спричинено матеріальну шкоду, вони не
надають, так як в них відсутні будь-які документи, які б підтверджували це.
Єдиним доказом того, що корова здохла, є протокол розтину тварини, але і в ньому
не зазначено що корова здохла за вини відповідача. Відносно ваги корови, то як
зазначила сама представник позивача, вагу, нею визначено, виходячи з власних
вимірів. Крім того, при розтині корови, як вказала представник позивача та й
ветеринар - свідок по справі ОСОБА_6, зважування корови не проводилося.
Представник позивача ОСОБА_3., вказала, що їй судом роз»яснено обов»язок по
доказуванню обставин по справі і наслідки не доведення обставин,  а саме, те, що справу буде розглянуто за
наявними доказами, однак, вона доказів в підтвердження обґрунтування позовних
вимог в частині спричинення відповідачем матеріальної шкоди, не надає і
клопотань до суду про витребування доказів, не заявляє, про що свідчить її
розписка, наявна в матеріалах справи.

Відносно позовних
вимог позивача про стягнення на її користь з відповідача матеріальної шкоди
необхідно зазначити, що ч. ст.1166 ЦК України визначено: майнова шкода, завдана
неправомірними діями, рішеннями чи бездіяльністю особистим немайновим правам
фізичної особи, а також шкода, завдана ману фізичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для настання деліктної
відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність
шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв»язок між шкодою та
протиправною поведінкою заподіювача; вина. Ці підстави є загальними, оскільки
їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не
передбачено законом. Так, шкода полягає в у будь-якому знеціненні блага, що
охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого,
що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника.
Шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі, тобто відшкодовується як реальна
шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки
правопорушника так і упущена вигода, особою, що завдала шкоду.  В свою чергу, обов»язковим є протиправність
поведінки заподіювача шкоди як обов»язкову підставу деліктної відповідальності,
що означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні
заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти
певним чином. Крім того, обов»язковою умовою деліктної відповідальності є
причинний зв»язок між протиправною поведінкою і шкодою, який характеризують
такі положення як: причинний зв»язок існує там де є тимчасова послідовність
явищ. Причина завжди передує результату, а останній - це тільки та зміна в
зовнішньому в світі, яка створюється дією причини; причина з необхідністю
породжує свій наслідок. Там де, зв»язок результату з дією, що йому передувала,
випадковий, взагалі не має причинного зв»язку, а є проста послідовність подій;
причина і наслідок мають значення відносно конкретного випадку; при виявленні
причинно-наслідкових зв»язків у суспільних відносинах необхідно розрізняти
суспільні та звичайні відносини, тобто юридично - значиму причину, якою завжди
є поведінка людини, та й звичайний зв»язок подій, пов»язаний з результатом. І
на кінець, суб»єктивною підставою деліктної відповідальності є вина, тобто
психічне ставлення осудної особи, яка досягла певного віку, до вчиненого нею
протиправного діяння, а також до наслідків. Тобто вина може проявлятися як у
формі умислу так і необережності.

Отже, на підставі
викладеного, оскільки  в ході розгляду
даної цивільної справи, шляхом вивчення матеріалів  справи, на підставі пояснень сторін та
свідків, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення на її користь з відповідача матеріальної шкоди, так як
відсутні такі ознаки деліктної відповідальності як вина  відповідача; протиправна поведінка
відповідача та причинний зв»язок між шкодою та протиправною поведінкою
заподіювача шкоди.

Що стосується
позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на її користь
упущеної вигоди, то необхідно зазначити, що відповідно до ст.22 ЦК України
визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування. Збитками є: доходи, які б особа могла реально
одержати за звичайних обставин, як би її право не було порушено (упущена
вигода). Крім того, згідно до положення ст. 1192 ЦК України встановлено, що з
урахуванням обставин по справі суд за вибором потерпілого може зобов»язати
особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в  натурі або відшкодувати завдані реальні
збитки у повному обсязі. Тобто, виходячи з вимог, вище вказаних положень
закону, необхідно встановлення наявності вини особи, що завдала збитків.

Судом було з»ясовано,
що ні позивач ні відповідач не зверталися до правоохоронних органів з заявою
про притягнення до відповідальності відповідача з приводу спричинення шкоди
майну позивача, про що свідчать відповідні повідомлення з правоохоронних
органів, отримані судом за запитом останнього. Крім того, позивачем та
представником позивача, не подано належно оформленого доказу по справі в
підтвердження обгрунтування позовних вимог в частині упущеної вимоги,  тобто, документу, який був би завірений
печаткою підприємця, або свідчив про те, що даний підприємець дійсно
зареєстрована в податковій інспекції як платник податку, та відсутні докази
розрахунку вартості зданого позивачем молока та його кількості, та враховуючи,
що ні позивачем ні її представником не було заявлено клопотань про витребування
даних доказів, як то передбачено діючим законодавством України, та враховуючи
наявну в матеріалах справи розписку представника позивача про роз»яснення
наслідків не подання доказів, та вз»язку з тим, що судом не встановлено підстав
для притягнення до деліктної відповідальності відповідача, суд не знаходить
підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення на її
користь з відповідача упущеної вигоди на суму в 879 гривень.

Відносно позовних
вимог позивача про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди, то
необхідно зазначити, що відповідно до положення ч.1 ст.1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, рішеннями або
бездіяльніст, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною другою даної статті. Отже, виходячи з
положення даної статті, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди
встановленню підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка
заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою в протиправною поведінкою
заподіювача шкоди та вина. Відповідно до ст.23 ЦК України та Постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою розуміють
втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або
інших негативних явищ, завданих фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Крім того, моральна шкода відшкодовується лише за
наявності вини особи, яка завдала шкоди. Отже, оскільки судом не встановлено
вини відповідача, то суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог
позивача в цій частині.

Згідно до п.6 ч.1
ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити
між сторонами судові витрати.

Відповідно до
положень ст.88 ЦПК України, суд не стягує з відповідача на користь позивача
понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 15, 27, 44, 57,
60, 77, 79, 81, 88, 169, 208-209, 213-215, 218, 222, 223 ЦПК України;
ст.11,15,16,1166,1167 ЦК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення матеріальних збитків,
моральної шкоди та стягнення упущеної вигоди», - відмовити.

Не стягувати з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Рішення може бути
оскаржене в апеляційному порядку до судової палати по цивільним справам
Апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення
заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів
апеляційної скарги з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.
4 ст. 295 ЦПК України.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження,
якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк,
встановлений ст. 294 цього Кодексу, рішення суду набирає законної сили після
закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

у судовому засіданні

Суддя :
Н.М. Жмуд