РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2008 року                                                                                    м.Харків

Московський
районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Короткого І.П.

при секретарі            Черних І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1до закритого акціонерного
товариства Страхова компанія “ВУСО”, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсною
окремої частини правочину (справа №2-10785/2008),

В С Т А Н О В И
В:

Позивач заернувся
до суду з позовом, в якому зазначив, що 26.03.2008 року між ним та відповідачем
було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту -
належного позивачу автомобіля FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_1. 17.06.2008 року
сталася дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного автомобіля, у
зв”язку з чим позивач звернувся до відповідача за виплатою страхового
відшкодування, але відповідач у такій виплаті позивачу відмовив. Позивач
звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача страхового
відшкодування, але ухвалою суду позов було залишено без розгляду, оскільки
п.13.3. зазначеного договору передбачено, що всі спори, що безпосередньо
пов”язані з виконанням даного договору та витікають з його виконання (виникаючі
як слідство виконання), вирішуються в Постійно діючому третейському суді при
спеціалізованій Донецькій товарній біржі “Меркурій”. Позивач вважає, що цей
пункт договору суперечить ст.ст.55 та 124 Конституції України, ст.3 Закону
України “Про судоустрій України”, оскільки позбавляє позивача права звернутися
за захистом своїх прав до суду. Позивач просить на підставі ст.ст.203 та 215 ЦК
України визнати п.13.3. зазначеного договору між сторонами недійсним.

В
судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що всі
обставини справи зазначені у позові.

Представник
відповідача позов не визнав та пояснив, що положення п.13.3. спірного договору
відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст.ст.1 та 6 Закону України “Про
третейські суди”. Зазначає, що позивач добровільно погодився на вирішенні спору
у третейському суді, а тому підстав для задоволенні позову немається.

Третя
особа проти позову не заперечувала, пояснень суду не надала.

Дослідивши
докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи
з такого.

Судом
встановлено, що 26.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено
договір добровільного страхування наземного транспорту - належного позивачу
автомобіля FORD C-MAX реєстраційний номер НОМЕР_1. 17.06.2008 року
сталася дорожньо-транспортна пригода за участю зазначеного автомобіля, у
зв”язку з чим позивач звернувся до відповідача за виплатою страхового
відшкодування, але відповідач у такій виплаті позивачу відмовив. Позивач
звернувся до суду загальної юрисдикції з позовом про стягнення з відповідача
страхового відшкодування, але ухвалою суду позов було залишено без розгляду,
оскільки п.13.3. зазначеного договору передбачено, що всі спори, що
безпосередньо пов”язані з виконанням даного договору та витікають з його
виконання (виникаючі як слідство виконання), вирішуються в Постійно діючому
третейському суді при спеціалізованій Донецькій товарній біржі “Меркурій”.

Ці
обставини підтверджуються договором добровільного страхування наземного
транспорту між сторонами від 26.03.2008 року (а.с.7-8), квітанцією про сплату
позивачем страхового платужу (а.с.9), свідоцтвом про реєстрацію за позивачем
зазначеного автомобіля (а.с.12), відповіддю відповідача від 13.08.2008 року
№1052 про відмову в виплаті позивачу страхового відшкодування (а.с.10), ухвалою
Московського районного суду м.Харкова від 10.10.2008 року про залишення без
розгляду позовної заяви позивача до відповідача про стягнення страхового
відшкодування та відшкодування моральної шкоди (а.с.6). Визнали ці обставини і
сторони.

Відповідно
до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п”ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Ст.217
ЦК України передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком
недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що
правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Ч.1
ст.203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам
суспільства.

Судом
встановлено, що п.13.3. договору добровільного страхування наземного
транспорту, укладеного 26.03.2008 року між сторонами в тій частині, що всі
спори, що безпосередньо пов”язані з виконанням даного договору та витікають з
його виконання (виникаючі як слідство виконання), вирішуються в Постійно
діючому третейському суді при спеціалізованій Донецькій товарній біржі
“Меркурій”, суперечить актам цивільного законодавства.

Так,
відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Ч.ч.1
та 3 ст.124 Конституції України передбачають, що правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами. Судочинство здійснюється Конституційним Судом
України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно
до ч.1 ст.3 Закону України “Про судоустрій України” судову систему України
складають суди загальної юрисдикції та Конституційний Суд України”.

Ч.ч.1
та 3 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду
за захистом є недійсною.

Доводи
представника відповідача про те, що зазначений пункт договору відповідає
вимогам ст.ст.1 та 6 Закону України “Про третейські суди”, висновків суду не
спростовують.

Так,
відповідно до ч.1 ст.5 Закону України “Про третейські суди” юридичні та/або
фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір,
який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків,
передбачених законом.

Зі
змісту цієї правової норми вбачається, що передача спору на розгляд
третейського суду є правом, а не обов”язком особи. Тому у разі, якщо особа не бажає
скористатися таким своїм правом, як у даному випадку позивач, спор не може бути
переданий на розгляд третейського суду, а така особа має право звернутися за
захистом свого права до загального суду.

Оскільки
п.13.3. договору добровільного страхування наземного транспорту, укладеного
26.03.2008 року між сторонами, передбає також і положення про те, що при
неможливості врегулювати спірні питання шляхом переговорів, спори вирішуються в
судовому порядку, і це положення не суперечить актам цивільного законодавства,
позов підлягає задоволенню частково, а п.13.3. договору повинен бути визнаний
недійсним в тій частині, що всі спори, що безпосередньо пов”язані з виконанням
даного договору та витікають з його виконання (виникаючі як слідство
виконання), вирішуються в Постійно діючому третейському суді при
спеціалізованій Донецькій товарній біржі “Меркурій”.

На підставі
викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 88, 214, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов
задовільнити частково.

Визнати
недійсним п.13.3. договору добровільного страхування наземного транспорту,
укладеного 26.03.2008 року між ОСОБА_1та закритим акціонерним товариством
Страхова компанія “ВУСО” в тій частині, що всі спори, що безпосередньо
пов”язані з виконанням даного договору та витікають з його виконання (виникаючі
як слідство виконання), вирішуються в Постійно діючому третейському суді при
спеціалізованій Донецькій товарній біржі “Меркурій”.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства Страхова компанія “ВУСО” на користь
ОСОБА_1судові витрати у розмірі 30 (тридцять) гривень.

Стягнути
з закритого акціонерного товариства Страхова компанія “ВУСО” на користь держави
судові витрати у розмірі 8 (вісім) гривень 50 копійок.

В
іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду
набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо заяву про апеляційне оскарження не було подано. Заяву про
апеляційне оскарження рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про
апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються апеляційному суду через
суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя