Справа  № 2-1248/08
жовтня 2008 року       Індустріальний
районний  суд    м. Дніпропетровська
складі: головуючого   судді  Мороз В.П.
при секретарі              Баштаненко І.О.,
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
громади Індустріального району про визнання права власності на
будівництво та спадкове майно, -
березні 2008 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права
на самовільне будівництво та спадкове майно.
Позивач в позовній заяві та в судовому
засіданні зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача - ОСОБА_2. Після її
яка складається з домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ,АДРЕСА_1. При
житті ОСОБА_2. склала заповіт, згідно якого все
померлій майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось
позивачу. 06 грудня 2007 року позивач звернувся до Шостої
державної нотаріальної контори з заявою про прийняття
де було заведено спадкову справу. Проте, коли позивач звернувся до КП
з приводу виготовлення технічної документації на спадкове майно, з'
що при житті ОСОБА_2. самовільно здійснила будівництво
підставі рішення Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська
09.02.1960 року № 234 ОСОБА_2. було надано в безстрокове користування
ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку за адресою:
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 рішенням виконкому міської ради
депутатів від 12.12.1973 року № 697 вулиця Армавирська була
на вулицю Кузбаську.
самовільно збудовані наступні споруди: житловий будинок літ. А-
прибудова літ. а-1, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Д,
літ. Е, душ літ. Ж, споруди (ворота, огорожа, тротуари, доріжки,
та хвіртки) №1-4 І.  у технічному
висновку про обстеження будівель
ділянці поАДРЕСА_1 м. Дніпропетровська, зазначено, що дане
за своїми об'ємно-планувальними та конструктивним рішенням
державним будівельно-технічним нормам ДБН 360-92 **
і забудова міських і сільських поселень» та придані до
КП ДМБТІ було проведено технічну інвентаризацію даного домоволодіння.
права власності на самочинно збудовану споруду необхідно у зв'язку з
у порядок правовстановлюючих документів у відповідності до чинного
судовому засіданні позивач підтримав вимоги та просив їх задовольнити.
відповідача у судове засідання з'явилася, позовні вимоги не
просила суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача вивчивши
справи,  вважає, що позов не підлягає
задоволенню  за наступних
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_2, про що Індустріальним ВРАЦС Дніпропетровського міського
складено актовий запис № 921 від 16 червня 2007 року.
Після смерті ОСОБА_2. відкрилась
спадщина, яка складається з
за адресою: м. Дніпропетровськ,АДРЕСА_1.
ОСОБА_2 було складено заповіт згідно
майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось
позивачу (а.с.38). 06 грудня 2007 року позивач звернувся до Шостої
державної нотаріальної контори з заявою про прийняття
де було відкрито спадкову справу
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за
має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК
України право на спадкування мають
визначені у заповіті.
Але майно, яке входить до спадкової
маси, на думку позивача, не було
на праві власності за спадкодавцем ОСОБА_2
Рішенням Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради у м.

Дніпропетровську
ради від 09.02.1960 року № 234 та на підставі договору (а.с.

30-33)
померлій ОСОБА_2. надавалося право безстрокового користування

земельною
ділянкою, загальною площею 465 кв.м. для будівництва індивідуального

житлового
будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1 однак,

згідно
даних технічного паспорту КП МБТІ від 14.12.2007 року, земельна ділянка,

на
якій розташовано самочинно збудоване нерухоме майно, має площу 494 кв.м. (а.

с.40).

Відповідно інформаційної довідки МКП
«Земград» від 10.12.2007 року №

2445
рішенням міської ради народних депутатів від 12.12.1973 року № 697 вулиця

Армавирська
була перейменована на вулицю Кузбаську (а.с.44).

Згідно технічного паспорту від
14.12.2007 року померлою ОСОБА_1. самовільно збудовані наступні споруди:
житловий будинок літ. А-1, прибудова

літ.
а-1, літня кухня літ. Б, сарай літ. В, вбиральня літ. Д, погріб літ. Е,

душ
літ. Ж, споруди (ворота, огорожа, тротуари, доріжки, майданчики та хвіртки)

№1-4
І. (а.с.39-43).

В судовому засіданні встановлено, що
тітка позивача не оформляла

право
власності на зазначене домоволодіння, тому позивач є тільки користувачем,

у
розмінні ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування

та
розпорядження своїм майном.

Сам позивач відповідних висновків про
відповідність збудованого

домоволодінняАДРЕСА_1
в м. Дніпропетровську державним

будівельним
нормам та генерального плану забудови міста не отримував.

Належного дозволу чи належно
затвердженого проекту на здійснення

будівництва
позивач суду не надав. Також не надано позивачем висновку

відповідних
контролюючих установ (ГлавАПУ) на предмет відсутності істотних

порушень
будівельних норм і правил при здійснені самочинного будівництва.

Так, згідно ч. 1 ст. 125 Земельного
кодексу України право власності

та
право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її

власником
або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право

постійного
користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 376 Цивільного
Кодексу України, особа, яка

здійснила
самочинне будівництво, не набуває право власності на нього.  Право

власності
на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду

визнане
за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що

не
була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у

встановленому
порядку особі під уже збудоване майно.

Суд критично відноситься до пояснень
позивача з приводу того, що

самовільно
збудовані споруди прав інших осіб не порушують, оскільки суду не

надано
належних  доказів, які б підтверджували
цей факт.

В судовому засіданні у якості свідків
було допитано ОСОБА_3. та

ОСОБА_4.,
які пояснили, що тітка позивача дійсно йому заповідала дане

домоволодіння.
Однак пояснень з приводу відсутності заперечень на самочинно

збудовано
майно не надавали. Само право позивача на прийняття спадщини не

оспорюється
та не є предметом розгляду зазначеного позову.

Клопотання з приводу допиту у якості
свідків будь-кого із суміжних

землекористувачів
від позивача не надходило.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті

обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст.

58,
59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за

зверненням
фізичних чи юридичних осіб  в межах
заявлених ними вимог і на

підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги позивача не
знайшли своє підтвердження у

судовому
засіданні і тому  задоволенню не
підлягають.

Керуючись
ст. ст. 317, 376, 1223 ЦК України, Постанова

Верховного
суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах

про
спадкування», ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212,213,214,215 ЦПК України,  суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1
- відмовити в

повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржено позивачем в
апеляційному порядку до

апеляційного
суду Дніпропетровської області  через
Індустріальний районний суду

м.
Дніпропетровська  шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення

апеляційної
скарги або шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення

рішення
заяви про апеляційне оскарження  і
поданням після цього протягом

двадцяти
днів апеляційної скарги.

Суддя:
В.

П.
Мороз