Справа №22ц-254/08 (22ц-9230/07)                        Головуючий у 1 інстанції
18                                                               Доповідач
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2008р.                                                                                                   м.
Донецьк

Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого                                                            Голубинського
A.M.

суддів                                                           Соломахи
Л.І., Лук'янової С. В.

при секретарі                                               Голубцові
А.В.

за участю:

відповідача                                                                   ОСОБА_1

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Донецьку справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики з апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_3 на рішення Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької
області від 12 листопада
2007р., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 листопада 2007р.
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2стягнута заборгованість за договором позики в сумі 1800 грн.  та витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі 30 грн.
З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 51 грн.

В
апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та
направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В
обґрунтування доводів апеляційної скарги вона посилається на те, що дійсно
займала у позивача гроші, але всі гроші йому повернула. Повертала гроші в
присутності свідка ОСОБА_4, клопотання про допит якої суд відхилив. Про
повернення грошей свідчать і написи позивача на зворотній стороні розписки, які
суд до уваги не взяв.

В
судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 доводи апеляційної
скарги підтримала.

Позивач
ОСОБА_2у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи
повідомлений відповідно до частини 3
ст. 76 ЦПК України.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали цивільної
справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а
рішення суду залишенню без змін з наступних підстав:

При
розгляді справи суд першої інстанції встановив, що між сторонами 06 лютого 2006р.
був укладений договір позики, згідно якого 06 лютого 2006р.

2

відповідач отримала у борг від позивача 3000 гривень, які
зобов'язалася повернути до 20
червня 2006р., про що відповідачем ОСОБА_1 була складена розписка (а.с. 4).

Задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що строк повернення позики
сплинув, але відповідач в порушення умов договору гроші позивачу повернула
частково - у сумі
1200 грн. , заборгованість за договором позики складає 1800 грн.

Зазначений
висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Розглядаючи
справу по суті, суд обґрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли
між сторонами, регулюються ст. 1046, ст. 1047, ст. 1049 ЦК України.

Відповідно
до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій
стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір
позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Відповідно
до ст. 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян.

На
підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому
позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно
до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій
самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач
ОСОБА_1 визнає, що розписка, яка надана позивачем на підтвердження зобов'язань
відповідача, написана особисто нею та що гроші за цією розпискою вона від позивача
дійсно отримувала.

Не
погоджуючись з рішенням суду, відповідач посилається на те, що всі отримані від
позивача гроші вона йому повернула.

Цей
довід відповідача не заслуговує на увагу, оскільки в підтвердження повернення
боргу відповідач суду відповідних допустимих доказів не надала.

Відповідно
до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно
до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно
до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно
до ст. 545 ЦК України,
якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення
боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність
боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі
відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має
право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення
кредитора.

Борговий
документ, тобто розписка ОСОБА_1 від 06
лютого 2006р., що підтверджує укладення договору позики, до суду
представлена позивачем. При її

3

огляді
апеляційним судом встановлено, що належний напис про повернення боргу на
розписці відсутній. Розписки позивача про повернення йому боргу відповідач суду
не надала.

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як на
підтвердження виконання своїх зобов'язань перед позивачем відповідач
посилається на записи, які маються на зворотній стороні розписки від 06 лютого 2006р.
(а.с. 4 зв). Проте ці записи не можна вважати належним доказом, який
підтверджує виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем. Ці записи ніким
не підписані, в них не зазначаються прізвища ні позивача, ні відповідача.
Наведені записи не є зрозумілими і не свідчать про відсутність у відповідача
заборгованості перед позивачем.

Відповідно
до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Посилання
відповідача ОСОБА_1 на те, що повернення боргу вона може підтвердити
поясненнями свідка ОСОБА_4, клопотання про допит якої суд безпідставно
відхилив, не грунтується на законі, оскільки пояснення свідків відповідно до
ст. 545 ЦК України
не є допустимим доказом виконання відповідачем належним чином свого
зобов'язання за договором позики.

Оскільки
відповідач не надав суду належних допустимих доказів про виконання своїх
зобов'язань по поверненню позивачу грошей у сумі 3000 гривень, а позивач визнає повернення лише 1200 грн. , суд
першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на
користь позивача боргу у розмірі 1800 грн.

Суд
першої інстанції повно з'ясував обставини справи, правильно встановив
правовідносини, що склалися між сторонами, та дав їм належну оцінку.

Помилкове
додаткове посилання суду першої інстанції на ст. 208, ст. 218 ЦК України не
спростовує висновків суду і не призвело до неправильного вирішення справи.

Суд
першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необгрунтовані і не
спростовують висновків суду, тому відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без
змін.

Керуючись ст.
307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення
Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 листопада 2007р.
залишити без змін.

Ухвала набирає
законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала
може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду
України протягом двох місяців з дня набрання нею законної сили.