Справа № 2-287/2008 р.
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н
року.  Татарбунарський районний суд
Одеської області в складі:
головуючого - судді                              Тимошенка
адвоката                                          ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в
залі суду в м.Татарбу-нари Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики України
про скасування наказу за №
75-п від 14.05.2008 р.
про звільнення ОСОБА_1 з
його на посаді генерального
директора Українсько-
підтримки фермерських господ-
дарств, стягнення заробітної
плати за час вимуше-
ного прогулу, матеріальних
збитків та моральної
звернувся до суду з позовом, у якому просив скасу-вати наказ за № 75-п від 14.05.2008р. про звільнення його
з роботи та поновити
на посаді генерального директора Українського державного фо- нду підтримки фермерських господарств,
стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, а також матеріальні збитки і моральну шкоду, посилаючись
на наступні обставини. 30
січня 2008 року рішенням Татарбунарського районного суду він був поновлений на
посаді генерального директора Українського державного фонду підтримки
фермерських господарств Міністерства аграрної політики України, та на його
користь з відповідача було стягнуто заробіток за час вимушеного прогулу у зв'я-зку з незаконним звільненням, а також
лютого та повторно 13 лютого 2008 року він звернувся з письмовою заявою до Міністерства аграрної
політики з проханням поновити його на роботі на виконання зазначеного рішення
Татарбунарського районного суду. 15 квітня поточного року на його адресу надійшла телеграма, про те що 14 квітня 2008
року його поновлено на роботі, тому він повинен з'явитися для ознайомлення з
наказом. Отримавши зазначену телеграмму, на адресу Міністерства
аграрної політики у цей же день,
тобто 15.04.2008 р., він телеграфував,
що до виконання обов'язків приступив, однак знахо-диться у лікарні на стаціонарному
лікуванні. Проте наказом
Міністер-ства аграрної політики від 14 квітня
2008 року його було звільнено з посади у зв'язку з закінченням
строку дії контракту. Відповідно до контракту, укладеного між ним та відповідачем, він був прийнятий на посаду генерального
директора Українського державного фонду підтримки фермерських господарств та встановлено строк дії контракту - з 15.04.2005 р. по 15.04.2008 р. Наказом № 75-п від 14.04.2008 р. заступником Міністра політики України зазначений
контракт в одностороньому порядку розірвано. Підставою, як зазначено у наказі
було за-кінчення строку дії контракту. Вважає своє звільнення незаконним, ос-кільки п.2 ст.36
КЗпП України, на підставі чого його було звільнено з роботи, передбачено
припинення трудового договору у зв'язку з закінченням строку ( п.2,3 ст.23 КЗпП
України ), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до п.32
укладеного контракту умови контракту можуть бути змінені лише за угодою стрін у
письмовій формі, але ніякої угоди щодо змін контракту між сторонами не було.
Крім того, він перебував на
момент звільнення на лікарняному, а відповідно до ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається
звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в
період його тим-часової
а також у період перебування працівника у відпустці. Зазначеними діями відповідача йому спричинено
матеріальну шкоду, яка складається  з заробітку, який він не отримав по вині від-повідача з урахуванням лікарняного в
розмірі 3451,76 грн. Крім того, йому
заподіяно моральну шкоду, яка виражається в тому, що наказом про
повторне звільнення він переніс нервовий стрес, втратив душевний спокій,
загострилась гіпертонічна хвороба, підвищився рівень цукру в крові, він був
вимушений знаходитися на лікуванні до 8 травня 2008 року. Його було принижено перед людьми, що його добре знають як фахі-вця своєї справи, як відповідальну та
справедливу людину.
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що позивача звільнено з роботи на законних підставах,
оскільки закінчився строк дії даного контракту 15 квітня 2008 року згідно
наказу від 14 квітня 2008
року № 75-п, а не 14 квітня, як зазначає
позивач. 14 квітня датується лише
наказ, а не саме звільнення, про що його було повідомлено від 15.04.2008 р. № 37-37-7-16/5658. Про те, що в день
звільнення ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні ( в період з 14 квітня по 08 травня 2008
року ), підтверджень, а саме лікарняного
листка не надано ні до Міністерства аграрної політики, ні до Українського
державного фонду підтримки фермерських господарств. Відомо, що надання
стаціонарної допомоги передбачає госпіталізацію до лікувального закладу. Але ОСОБА_1 знаходився в м.Києві разом з
ОСОБА_3, очевидцем та свідком була начальник відділу Укрдержфонду ОСОБА_4 та
інші працівники, яких за усним дорученням начальнику організаційного відділу
ОСОБА_1 скликав на нараду, що мала відбутися 15 квітня 2008 року о 17 год.00
хв. Факт перебування ОСОБА_1 біля приміщення Українського державного фонду
підтримки фермерських господаррств був засвідчений належним чином, про що було
повідомлено Міністерство аграрної політики України листом від 15 квітня 2008
року Українського державного фонду підтримки фермерських господарств. Факт перебування позивача 15 квітня поточного року у
м.Києві, тобто в той час, коли він перебував у стані тимчасової
непрацездатності з 14 квітня на стаціонарному режимі лікування, ставлять під
сумнів перебування ОСОБА_1 у стані тимчасової непрацездатності та свідчать про
видачу листка непрацездатності з порушенням вимог чинного законодавства.
пояснення та доводи сторін,
дослі-дивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Судом встановлено,
що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 15 квітня 2005
року, працював генеральним директором Українського фонду підтримки фермерських
господарств за укладеним з ним контрактом. Контракт укладено на термін з 15 квітня 2005 року по 15 квітня 2008 року,
що видно з його копії ( а.с.8-12 ).
13 вересня 2007 року наказом за № 191-п
контракт відповідачем з ОСОБА_1 був розірваний, як вказано в цьому наказі за
грубе порушення ОСОБА_1 фінансово-господарської діяльності фонду.
Рішенням Татарбунарського районного суду
Одеської області від 30 січня 2008 року позивача було поновлено на роботі в
займаній посаді, виконання рішення суду у цій частині та в частині стягнення
середнього заробітку за один місяць було допущено негайне. Проте позивача було
поновлено на роботі наказом Міністерства аграрної політики України за
№ 74-п тільки 14 квітня 2008 року ( а.с.27 ).

А наказом Мінагрополітики України за № 75-п
від 14 квітня 2008 року ( а.с.30а ) позивача було звільнено з посади « у
зв'язку із закінченням строку дії контракту від 15.04.2005 року № 3096, згідно
п.2 ст.36 КЗпП України.»

Про звільнення позивача з займаної посади
його було повідомлено листом за підписом заступника Міністра Мінагрополітики
України Шмідта Р.М. за № 37-37-7-16/5659 від 15.04.2008 р., що видно з його
копій ( а.с.13,31 ).

Згідно медичної карти стаціонарного
хворого № 1353, яку було ог-лянуто у судовому засіданні, ОСОБА_1 був
госпіталізований 14 квітня 2008 року о 16 год.40 хв. у неврологічне відділення
Татарбунарсь-кої центральної районної лікарні. Виписався він з лікарні
08.05.2008 року.

З листка непрацездатності НОМЕР_1, який
було оглянуто у судовому засіданні та копії якого є у справі ( а.с.6,125 зв. ),
видно, що ОСОБА_1 в період з 14 квітня по 08 травня 2008 року перебував на
лікуванні в стаціонарному режимі у Татарбунарській ЦРЛ за діагнозом -
гіпертонічна хвороба кризова течія, - порушення режиму лікування не було.

З копії листа заступника директора
виконавчої дирекції Одеського обласного відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати працездатності ( а.с.35 ), в якому міститься
інформація стосовно перебування ОСОБА_1 на лікуванні, випливає, що «ОСОБА_1 був
госпіталізований 14.04.2008 року у неврологічне відділення Татарбуна-рської
центральної районної лікарні. Виписався він з лікарні 08.05. 2008 року. По
записам в медичній карті стаціонарного хворого № 1353, госпіталізований він
обґрунтовано».

Свідок ОСОБА_5 показала, що 14 квітня
поточного року після 16 год. за медичною допомогою звернувся ОСОБА_1, який
хворіє гіпертонічною хворобою, у якого було виявлено гіпертонічний криз. Після
відповідних досліджень його було госпіталізовано до неврологічного відділення
Татарбунарської ЦРЛ. Медичну карту стосовно позивача заведено о 16 год.40 хв. У
стаціонарі він перебував з 14 квітня по 08 травня 2008 року. На підставі
медичної картки стаціонарного хворого йому було видано листок непрацездатності.

З аналізу показань свідка ОСОБА_3
вбачається, що з 14 квітня 2008 року ОСОБА_1 знаходився в лікарні та доручив
йому виконувати тимчасово його обов'язки, зокрема, поїхати наступного дня до
м.Києва та провести збори колективу Українського державного фонду підтримки
фермерських господарств. ОСОБА_1 до м.Київа не їздив.

Згідно показань свідка ОСОБА_4 15 квітня
поточного року ОСОБА_1 був відсутній на роботі, зранку він зателефонував,
попросив зібрати колектив на 17 год. та зачекати його приїзду. Біля 17 год. він
знову зателефонував та попросив зустріти його. Вона вийшла, на першому поверсі
знаходився ОСОБА_3, який повідомив, що ОСОБА_1 уповноважив його провести збори
колективу. Вона вийшла на вулицю і бачила ОСОБА_1, який сидів в автомобілі
ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 14 квітня 2008
року в проміжку з 15 год.30 хв. до 16 год. він, сидячи в автомобілі, бачив
ОСОБА_1 напроти виставки по вул.Глушко у м.Києві. Той когось шукав, а потім
став говорити по телефону. Наступного дня він бачив в машині людину, що була
схожою на ОСОБА_1

Відповідно до ст.21 Кодексу законів про
працю України ( далі КзпП ), особливою формою трудового договору є контракт, в
якому за угодою сторін можуть встановлюватися строк дії контракту, права,
обо-в'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови розірвання договору.

Контракт між позивачем та відповідачем,
укладено в письмовій фо-рмі
на вимогу ст.24 КЗпП України.

Відповідно до
вимог ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової
непрацездатності ( крім звільнення за п.5 цієї статті ), а також у період
перебування працівника у відпустці.

Судом з достовірністю встановлено, що
позивач в період з 14 квітня по 08 травня поточного року перебував на
лікарняному, тобто був тимчасово непрацездатним, і в цей період його було
звільнено з займаної посади.

Суд критично відноситься до свідчень
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про те, що вони бачили ОСОБА_1 14 квітня 2008 року в
м.Киє-ві, оскільки вони спростовуються добутими у судовому засіданнями
доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_3, ОСОБА_5, медичною документацією
та листком непрацездатності, що було оглянуто у судовому засіданні. Сумніватися
у достовірності зазначених джерел доказів у суду відсутні підстави. Суд
враховує, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 є працівниками відповідача та
зацікавлені у результатах розгляду справи, тому не може прийняти до уваги їх
свідчення.

З огляду на вимоги закону та недопустимість
звільнення працівника з ініціативи власника за вказаних обставин, суд не може
визнати обґрунтованими дії відповідача і вважає, що позивач в порушення вимог
ч.3 ст.40 КЗпП України був звільнений незаконно.

Згідно ч.ч.1,2 ст.235 КзпП України у разі
звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає
трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи, але не бі-льш як за один рік…

Таким чином, позивач, якого звільнено з
роботи незаконно, підлягає поновленню у займаній посаді.

Оскільки позивача було звільнено з
займаної посади незаконно і він підлягає поновленню на посаді, суд вважає, що
відповідно до вимог ст.235 КЗпП України на користь позивача підлягає стягненню
середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого по 14 квітня 2008
року, тобто за 52 робочих днів, на чому наполягає позивач.

Згідно п.17 розділу 3 контракту ( а.с.10
), укладеного з позивачем, його посадовий оклад складає 711 грн., щомісячна
надбавка - 355 грн. Тобто, середньомісячний заробіток позивача складав 1066
грн., а середньоденний заробіток - 50 грн.76 коп. ( 1066 грн. : 21 р/д ).

Таким чином, суд вважає, що на користь
позивача підлягає стягненню середній заробіток в розмірі 2639 грн.60 коп. ( 52
роб.дн. х 50 грн.76 коп. ).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди
працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд погоджується з доводами позивача про
те, що діями відповідача у зв'язку з незаконним звільненням йому заподіяно
моральної шкоди, що виявилось у втраті душевного спокою; перенесенні нервового
стресу; загостренні наявної хвороби; його було принижено перед людьми, що його
добре знають як фахівця своєї справи; докладанні додаткових зусиль для
забезпечення необхідного життєвого рівня; були порушені нормальні життєві
зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя.
Компенсація за моральну шкоду з урахуванням вимог розумності та справедливості,
вважає суд, не може перевищувати 20000 грн., тим більш, що сам факт поновлення
позивача на посаді є також частковою компенсацією за спричинені йому моральні
страждання. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому
задоволенню.

Сума оплати листка непрацездатності
повинна складати 253 грн.80 коп.( 5 роб.дн. х 50 грн.76 коп. ), оскільки відповідно
до чинного законодавства роботодавець проводить оплату 5 днів непрацездатності
працівника, решту - Фонд соціального страхування з тимчасової втрати
працездатності. Тому вимоги позивача у цій частині не можуть бути задоволено в
повному обсязі.

Згідно квитанції юридичної консультації від
16 липня 2008 року ( а.с.91 ) за надання юридичної допомоги позивачем сплачено
3000 грн.

Тому зазначені
кошти відповідно до ст.84 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15,57,62,208,209, 213-215 ЦПК України,
ст.ст.40,94,221,232,233,235,237-1 КЗпП України, постановою Кабінету Міністрів
України від 08.02.1995 року № 100 про «Порядок обчислення середньої заробітної
плати» із змінами та доповненнями станом на 30 листопада 2005 року, суд

В  И
Р  І  Ш
И  В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Скасувати наказ № 75-п від 14 квітня 2008
року Міністерства аг-рарної політики України про звільнення ОСОБА_1 15 квітня
2008 року з посади генерального директора Українського держа-вного фонду
підтримки фермерських господарств.

Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального
дире-ктора Українського державного фонду підтримки фермерських господар-ств з
15 травня 2008 року.

Стягнути з Міністерства аграрної політики
України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 2639 грн.60 коп., оплату лікарняного листка у сумі 253 грн. 80 коп.,
компенсацію за моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та 3000 грн. за надання юридичної
допомоги.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення на ро-боті та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Стягнути з Міністерства
аграрної політики України на користь держави судовий збір у сумі
51 грн. та витрати на інформаційно-тех-нічне забезпечення розгляду
справи у розмірі 30 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської об-ласті через Татарбунарський районний суд Одеської
області шляхом по-дачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про
апеляцій-не оскарження і поданням після цього протягом 20-ти днів апеляційної
скарги.

Суддя
Тимошенко