Справа
№ 2-386/2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н
Е М     У К Р А Ї Н И

12 вересня 2008 року Чернігівський
районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої - судді: Шитченко Н.В.,

при секретарі: Борисенко О.І.,

з участю сторін:

представників прокуратури
Чернігівського

району - Ушатого Ю.П., Устименко
І.Г.,

відповідача ОСОБА_2.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу
за позовом Кіровського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
-

В С Т А
Н О В И В:

Кіровський міжрайонний прокурор в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2. батьківських
прав відносно неповнолітньої доньки, та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка
ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до ОСОБА_1, не
здійснює батьківське виховання та догляд за дитиною.  Заявлені вимоги мотивуються тим, що
відповідачка з 2000 року залишила доньку без батьківського виховання і дитина
проживає разом з опікунами, не отримуючи від матері матеріального зебезпечення
і не маючи будь-яких стосунків з нею.

В судовому засіданні представники прокуратури підтримали заявлені позовні
вимоги, просили їх задовольнити, пославшись на обставини, викладені в позовній
заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, пояснивши, що донька з
нею проживала до осені 2005 року, але її забрали прямо зі школи дідусь та
бабуся, які являються в даний час її опікунами і увезли до м. Жданівка. Влітку
2006 року дитина приїжджала до неї і гостювала до осені, після чого за
домовленістю з батьками чоловіка вона поїхала до м. Жданівка, оскільки почався
навчальний рік і було вирішено не змінювати дитині умови навчання. Увесь час,
поки донька не проживає з нею, тобто 2 роки, вона спілкується з Анастасією за
допомогою мобільного зв'язку, оскільки подарувала дитині мобільний телефон,
направляє на її адресу поштові перекази. Восени 2007 року разом зі своєю
матір'ю поїхала до доньки, але до дитини її не пустили, і вона, передавши
подарунки, змушена була повертатись додому. Вважає, що даний позов викликаний
неприязними стосунками, що виникли між нею та батьками її покійного чоловіка.

Представник третьої особи, органу опіки та піклування Киїнської сільської
ради Чернігівського району, Чернігівської області, в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі.

Як
вбачається з представленої копії свідоцтва про народження на ім'я
неповнолітньої ОСОБА_1 (а.с. 7), відповідачка має неповнолітню доньку -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Копією свідоцтва про смерть засвідчено (а.с. 10),
що  батько дитини помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про
що в книзі реєстрації смертей відділом реєстрації актів цивільного стану
Жданівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за
№ 182.

За
положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести суду ті
обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Розглядаючи спір, суд
прийшов до висновку про те, що стороною позивача не надано доказів на
підтвердження того, що ОСОБА_2. ухиляється від виконання батьківських
обов'язків по відношенню до дитини. Так, доводи позову мотивуються тим, що
неповнолітня ОСОБА_1 з 2000 року знаходиться без батьківського піклування,
внаслідок чого увесь цей час проживає з опікунами. Проте, поясненнями
відповідачки, опитаних судом свідків, а також наданими документами, ці
обставини спростовуються.

Зокрема,
виконавчим листом, що виданий Чернігівським районним судом 18 липня 2001 року у
справі № 2-780, засвідчено, що на користь ОСОБА_2. з ОСОБА_3 стягнуто аліменти
на утримання доньки ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, починаючи
з 11 липня 2001 року і до повноліття дитини, тобто в 2001 році дитина мешкала
разом з матір'ю, оскільки аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким
проживає дитина. Ці ж обставини підтверджуються витягами з наказів №№ 17 та 27
відповідно від 31 серпня 2002 року та 16 жовтня 2003 року (а.с. 42, 43), у
відповідності до яких ОСОБА_1 була зарахована за місцем проживання матері до 1
класу Новобілоуської ЗОШ 1-3 ступеню і відрахована зі списку учнів школи з 14
жовтня 2003 року. Витяги з наказів №№ 62 та 5 відповідно від 5 вересня 2005
року та 24 жовтня 2005 року свідчать про те, що дівчинка також була зарахована
з початку навчального 2005-2006 року до 4 класу Новобілоуської ЗОШ 1-3 ступеню
і відрахована звідти з 24 жовтня 2005 року у зв'язку з переїздом до м.
Жданівка.

Наведені
накази узгоджуються з поясненнями відповідачки в судовому засіданні. Свідки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 суду також розповідали, що ОСОБА_2. з донькою переїжджали
мешкати до чоловіка в м. Жданівку і повернулись в с. Новий Білоус в 2005 році,
де дитину було зараховано до школи. Восени 2005 року ОСОБА_1 забрали до себе
батьки ОСОБА_3 Наступного літа в 2006 році вона гостювала у матері та бабусі в
с. Новий Білоус, а восени поїхала до м. Жданівка за домовленістю обох сторін
для того, щоб не переривати навчання.

Надані
представником позивача акти обстеження житлово-побутових умов опікунів  неповнолітньої ОСОБА_1 датовані 2005-2007
роками, тобто даних про те, дитина з 2000 року проживала разом з ними і окремо
від матері суду не надано. Сама відповідачка не заперечує того, що донька з
2005 року не мешкає разом з нею, проте, лише сам факт їх роздільного проживання
не може бути підставою для висновку про ухилення від виконання обов'язку по
вихованню дитини.

В 2007
році, як свідчила ОСОБА_4, що є матір'ю відповідачки, вона разом з дочкою
їздили відвідати ОСОБА_1, проте, їм не надали можливості поспілкуватись з
дитиною, і вони змушені були повернутися додому. Але відповідач обізнана про
життя і навчання доньки і спілкується з нею за допомогою мобільного зв'язку,
оскільки сама подарувала дитині мобільний телефон.

Ці
пояснення відповідачки та свідків щодо відвідування дитини та спілкування з нею
протягом останніх двох років підтверджені наступними доказами. З квитанцій про
приймання поштових переказів (а.с. 44) вбачається, що відповідачка протягом
2006-2007 років перераховувала до м. Жданівки кошти та направляла посилки.
Квитками на потяг за 12-13 вересня 2007 року (а.с. 45-48) на ім'я
ОСОБА_2. та її матері підтверджено факт відвідин дочки.

Хоча в
матеріалах справи наявні висновки органів опіки і піклування Жданівської
міської ради від 6 лютого 2008 року (а.с. 8) та від 25 квітня 2008 року (а.с.
35) Новобілоуської сільської ради щодо необхідності позбавлення відповідачки
батьківських прав, суд не бере їх до уваги, оскільки зазначені в них обставини,
зокрема, щодо відсутності виховання дитини матір'ю з 2000 року, будь-яких
стосунків  та матеріальної допомоги
викладені формально і спростовуються дослідженими судом доказами.

За
змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати може бути
позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини. За наявності вищенаведених доказів, суд вважає,
що факт ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов'язків відносно
доньки підтвердження в ході розгляду справи не знайшов, і позбавлення
батьківських прав, як найбільш жорстокий вид юридичної відповідальності щодо
батьків, до ОСОБА_2. не може бути застосований.

Разом з
тим, у справі встановлено і сторонами не заперечувалось, що неповнолітня
ОСОБА_1 проживає окремо від матері з опікуном ОСОБА_6. у м. Жданівка, Донецької
області. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України
відповідач зобов'язана утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею
повноліття.

На
час розгляду справи домовленості між сторонами з приводу участі відповідачки в
утриманні доньки не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому
порядку.

При
визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище
дитини і відповідача, обставини даної справи і вважає за необхідне позовні
вимоги задовольнити повністю, стягнувши з відповідачки аліменти в розмірі 1/4
частини доходу.

На
підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88; 209, 212, 213, 214, 215,
ЦПК України,   статтею 164 Сімейного кодексу України,
ст.ст. 180-183, Сімейного кодексу України, Декретом Кабінету Міністрів України
“Про державне мито”, -

В И Р І
Ш И В :

Позов Кіровського міжрайонного прокурора в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів -
задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки с. Новий
Білоус, Чернігівського району на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини
доходу щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 26 березня 2008 року до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнути з  ОСОБА_2 в доход держави 51 (п'ятдесят одну)
гривню судового збору 7 (сім) грн. 50 (п'ятдесят) коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення.

Допустити негайне
виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на
утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_1, в розмірі 1/4 частини доходу
щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного
віку - у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої
частини позовних вимог - відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження рішення суду може бути подано до
апеляційного суду Чернігівської області через Чернігівській районний суд
протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду
Чернігівської області через Чернігівський районний суд протягом двадцяти днів
після подання заяви про апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання
заяви про апеляційне оскарження.

Суддя
Н.В. Шитченко