АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-374/2008 р                                                                Головуючий
30                                                                                                   Бондаренко
апеляційній інстанції Качан О.В.
РІШЕННЯ

іменем України

20 лютого 2008 року Колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого                                          Іваненка
В.Д.

суддів                                                      Качана
О.В., Захарової А.Ф.

при
секретарі                                          Шанауріній
І.А.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2007 року по
справі за позовом ВАТ "Черкаське хімволокно" до ОСОБА_1 про обмін
займаного жилого приміщення на інше приміщення,

встановила:

ВАТ
"Черкаське хімволокно" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про
обмін займаного жилого приміщення на інше приміщення, посилаючись на те, що
гуртожиток АДРЕСА_1,
належить позивачу на праві власності. Відповідачка в кімнаті № 78 даного
гуртожитку проживає на підставі ордеру № 957 від 21.03.2001 року. На адресу позивача
неодноразово надходять скарги мешканців гуртожитку про те, що відповідачка
постійно порушує правила внутрішнього розпорядку гуртожитку та примірне
положення про гуртожиток, що виражається в постійному порушенні порядку,
сварках, конфліктах з усіма сусідами на поверсі, погрозами, вчиненням бійок та
нанесенням тілесних ушкоджень як сусідам так і їх дітям, а тому просили
переселити відповідачку та її неповнолітню дочку з кімнати № 78 гуртожитку
АДРЕСА_1 в кімнату № 65 даного
гуртожитку. А мешканців кімнати №
65 переселити в кімнату №
78.

В ході
розгляду справи позивач змінив позовні вимоги, просив переселити шляхом обміну
займаної кімнати АДРЕСА_1
ОСОБА_1 та її дочку ОСОБА_1, в кімнату АДРЕСА_2.

2

Рішенням
Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.12.2007 року позов задоволено. Вирішено провести примусовий обмін
займаного ОСОБА_1 та її дочкою жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1,
виселивши (переселивши) ОСОБА_1 та її дочку з кімнати АДРЕСА_2 даного
гуртожитку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ "Черкаське хімволокно"
судові витрати в сумі 16
грн.
Підставою такого рішення є висновок суду про неправомірну поведінку
відповідачки, застосування до неї неодноразово заходів запобігання та впливу,
які не дали позитивного результату.

Не
погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить
його скасувати, а справу направити на новий розгляд, мотивуючи тим, що судом
першої інстанції було грубо порушено вимоги матеріального та процесуального
права, не повно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та спотворено
самим судом ті обставини, на які суд посилався при постановлені даного рішення,
тому це рішення не відповідає фактичним обставинам справи і не врегульовує
конфлікт, а навпаки його ускладнює.

У
судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник повністю підтримали доводи скарги.

Представник
ВАТ "Черкаське хімволокно" просить скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши
учасників процесу, вивчивши доводи апеляції та матеріали справи, колегія
вважає, що скарга підлягає повному задоволенню.

Колегія
вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального
права, висновки суду не відповідають обставинам справи, результатом чого є
неправильне вирішення справи.

Положення
ст. 116 ЖК
України, якими керувався суд при вирішення спору, застосовуються до жилих
приміщень державного житлового фонду. Відповідачка, згідно матеріалів справи,
проживає у гуртожитку. Порядок і умови примусового виселення із гуртожитків
регулюються Примірним положенням про гуртожитки, затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 3.06.1986
року № 208. Пунктом 44 вказаного
Положення передбачено примусове виселення громадян із гуртожитків без надання
іншого жилого приміщення на підставах передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України.
Примусове переселення на підставах ч. 2
ст. 116 ЖК
Украши не передбачено Примірним положенням. Отже вимоги позивача про примусове
переселення не грунтуються на законі і є безпідставними.

В
рішенні суду також не вказано підстави примусового переселення ОСОБА_1 - порушення правил
співжиття, систематична руйнація жилого приміщення чи використання його не за
призначенням. Висновки суду про застосування до ОСОБА_1 заходів запобігання та
впливу, які не дали позитивного результату, не відповідають обставинам справи.
Жоден із наданих суду матеріалів перевірки працівниками міліції заяв мешканців
гуртожитку не містить висновків про вину ОСОБА_1 у виниклих конфліктах,
порушення нею правил співжиття, руйнування приміщень чи використання їх не за
призначенням. Посилання суду першої інстанції на постанову від 28.09.2007 року про
притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності є неправильним,
оскільки даний позов пред'явлено 1.03.2007
року, а

Постанова
стосується дій вчинених 13.07.2007
року, після подачі позову. Крім того, вказаною постановою ОСОБА_1 визнана
винною у злісній непокорі працівникам міліції, а не порушенні правил співжиття.
Всі докази, на які посилається суд -
лист Придніпровського відділу внутрішніх справ від

3

6.06.2007 року, листи заступника голови ради ОСОБА_2 від 13.06.2007 року та від 5.09.2007 року - стосуються
відносин, які виникли після подачі позову до суду і не є доказами по позовних
вимогах.

За
наявності наведених порушень судом норм матеріального закону судове рішення не
може залишатись в силі, підлягає скасуванню з винесенням нового, яким в позові
слід відмовити.

Керуючись ст. 309, 316 ЦПК України,
колегія

врішила:

апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2007 року по справі
за позовом ВАТ "Черкаське хімволокно" до ОСОБА_1 про обмін займаного
жилого приміщення на інше приміщення -
задовольнити повністю, рішення суду скасувати.

В позові
ВАТ "Черкаське хімволокно" до ОСОБА_1 про обмін займаного жилого
приміщення на інше приміщення відмовити.

Рішення
колегії набуває чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено до
Верховного Суду України в касаційному порядку на протязі двох місяців з дня
проголошення.