Справа № 22ц-406 2008 р.                                                 Головуючий
5                                                                          Фетисова Т.Л.
апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2008 р. колегія суддів
судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючого                Магди Л.Ф.

суддів                           Корнієнко Н.В., Бабенка В.М.

при
секретарі        Пономаренко Ю.І.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14 листопада 2007 р.
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Виконавчий комітет
Хацьківської сільської ради, Черкаська районна державна адміністрація,
Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, про визнання
частково недійсними свідоцтва про право особистої власності, договору дарування
жилого будинку та визнання права власності на будинок, вивчивши матеріали
справи, -

встановила:

ОСОБА_1
18 червня 2007 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
Виконавчий комітет Хацьківської сільської ради, Черкаська районна державна
адміністрація, Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації, про
визнання частково недійсними свідоцтва про право особистої власності, договору
дарування жилого будинку та визнання права власності на будинок.

В
позовній заяві вказував, що він та його дружина ОСОБА_3 з часу одруження
проживали в домоволодінні матері дружини ОСОБА_4 по АДРЕСА_1. 23 травня 1982 р.
йому за рішенням загальних зборів колгоспників рішенням Хацьківської сільської
ради був проведений в натурі відвід земельної ділянки під індивідуальне житлове

будівництво в с. Хацки, площею 600 кв.
м, 15 листопада 1982 р. він отримав будівельний паспорт. 7 травня 1983 р.
позивач отримав свідоцтво на забудову садиби, яке вважав підтвердженням його
права власності, і побудував будинок по АДРЕСА_1. В цьому ж році він з сім'єю
виїхав на постійне проживання до Росії, однак кожного літа приїжджав в с Хацьки, доглядав
за будинком, обробляв земельну ділянку.

24
травня 2007 р. позивач в черговий раз приїхав в с Хацьки і дізнався про те, що в 1992 р. ОСОБА_4 отримала
свідоцтво про право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1, до якого було
включено і належний йому будинок, який в технічному паспорті був зазначений як
літня кухня. А 30 квітня 2004 р. вона подарувала це домоволодіння своїй дочці
ОСОБА_2 -відповідачці у справі. Остання не допускає позивача до належного йому
будинку, посилаючись на те, що вона являється законною власницею. ОСОБА_4 в
2004 р. померла.

Позивач
вважав свідоцтво про право власності на домоволодіння, видане на ім'я ОСОБА_4
та договір дарування, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 такими, що порушують його
право власності на збудований ним будинок і просив суд визнати ці правочини
частково недійсними, визнати за ним право власності на житловий будинок, гараж
і сарай, розташовані по АДРЕСА_1 і позначені в технічному паспорті під літерами
«Ж», «З» і «К».

Відповідачка
проти заявленого позову заперечувала, посилаючись на те, що будівлі, на які
претендує ОСОБА_1 були збудовані її батьками, позивачу ніколи частина земельної
ділянки, що перебувала в користуванні її батьків, не наділялась, про що
свідчить та обставина, що розмір цієї земельної ділянки на протязі всього часу,
з моменту її забудови, не змінювалась і складає 0, 15 га.

Рішенням
Черкаського районного суду від 14 листопада 2007 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не
погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить
про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення його
позову з тих підстав, що суд дав неналежну оцінку доказам у справі, тому
прийшов до необгрунтованого висновку про відмову в задоволенні його позову.

Заслухавши
суддю-доповідача, представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу,
заперечення проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду
справи було встановлено, що будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_1
(1961 р. забудови), розташований на земельній ділянці 0, 15 га, належав ОСОБА_5
Після його смерті право власності на будинок було зареєстровано на його дружину
ОСОБА_4 згідно із свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 28
грудня 1992 р.

На
підставі договору дарування, укладеного 30 квітня 2004 р. між ОСОБА_4 і
ОСОБА_2, право власності на вказане домоволодіння перейшло до відповідачки.

Позивач,
звернувшись до суду з позовом про визнання частково недійсними свідоцтва про
право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 та договору дарування цього
домоволодіння не надав суду переконливих доказів про те, що саме з земельної
ділянки, на якій розташоване зазначене домоволодіння, йому наділялось 0, 06 га
землі для індивідуального житлового будівництва та про те, що ним на земельній
ділянці, що перебувала в користуванні ОСОБА_5, було побудовано житловий
будинок, який в технічному паспорті на це домоволодіння зазначений як літня
кухня.

Посилання
позивача на наявні в нього документи на будівництво, зокрема на акт відведення
йому земельної ділянки від грудня 1982 (дата відсутня), розміром 0, 06 га, під
будівництво житлового будинку та на свідоцтво на забудову садиби від 7 травня
1983 р. (а.с. 18, 19) суд обґрунтовано не прийняв до уваги, зважаючи на те, що
з цих документів вбачається, що відведення земельної ділянки під будівництво
було проведено за адресою по АДРЕСА_2, а не по АДРЕСА_1.

В
рішенні Черкаського райвиконкому від 31 грудня 1982 р. (а.с. 16) про надання
дозволу ОСОБА_1 на
будівництво та в будівельному паспорті (а.с. 13-15) номер земельної ділянки по
АДРЕСА_2 взагалі не зазначено.

Не
знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи і посилання позивача в
позовній заяві на те, що номер 23 земельної ділянки по АДРЕСА_2 в даний час
відповідає номеру АДРЕСА_1, оскільки було встановлено, що при зміні назви
вулиці з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1, нумерація будинків не змінювалася.

Не надав
позивач і доказів про те, що ним в 1983 р. було побудовано будинок, який в
даний час в технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 значиться як літня
кухня. Судом було встановлено, що це приміщення було побудовано ще за життя
ОСОБА_5, який помер в 1982 p.,
що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім
того, з виписки з погосподарської книги на домоволодіння по АДРЕСА_1, на яку
позивач посилається як на доказ на підтвердження своїх вимог, видно, що ОСОБА_1
вибув з цього домоволодіння в м. Тюмень (Росія) 21 січня 1983 p., а рік
забудови земельної ділянки в цій виписці зазначений 1963 (а.с. 60), тоді як
позивач посилається на те, що спірний будинок він побудував в 1983 р.

В своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить ті ж доводи, що і під час розгляду справи в
суді, які належним чином перевірялись судом і їм дана відповідна оцінка.

За
наведених обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення
суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому керуючись
ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1
відхилити, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 14
листопада 2007 р. залишити без змін.

Ухвала
судової палати набирає чинності одразу після проголошення і може бути оскаржена
до Верховного Суду України в касаційному порядку протягом двох місяців з
моменту її проголошення.