Справа № 2 - 1019/08
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

22 жовтня 2008 року Суворовський
районний суд міста Одеси, у складі:

Головуючого судді      -
Малиновського О.М.,

при секретарі                -   Стояновій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2- про  стягнення грошової компенсації, та за позовом
ОСОБА_2до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 - про визнання договору дарування недійсним,  -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1. звернувся до суду з позовними вимогами в яких просив виділити йому
в натурі &frac12;
частину квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі яка знаходиться у
спільній частковій власності та належить йому на підставі договору дарування
від 17.12.2002 року. Позов мотивований тим, що між ним та відповідачем -
ОСОБА_2, який є його батьком, склалися вкрай неприязнені відносини. ОСОБА_2.
перешкоджає йому у користуванні його власністю, змінює замки вхідної двері  квартири та не впускає його. Забрав
правовстановлюючі документи на квартиру та не повертає їх. На думку позивача
дані обставини свідчать про те, що він не може використовувати квартиру для
свого проживання та проживання своєї родини.

Під час розгляду справи позивач змінив позовні вимоги та посилаючись на те,
що квартира є неподільною, сумісне проживання з відповідачем є неможливим,
просив стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості &frac12; частини квартири.

В судовому засіданні  позивач та його
представник заявлені позовні вимоги підтримали просили задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2. та його представник в судовому засіданні позовні вимоги
не визнали посилаючись на те, що заочним рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 22.06.2007р. було визнано недійсним договір дарування від
17.12.2002р., а ОСОБА_1. є таким, що не є власником спірної квартири.

В наступному, заочне рішення суду від 22.06.2007р. ухвалою суду
12.12.2007р. було скасовано, а справу за позовом ОСОБА_2. до ОСОБА_1. про
визнання договору дарування недійсним було призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 17.12.2007р. провадження у справі за позовом ОСОБА_1. -
про стягнення грошової компенсації та за позовом ОСОБА_2. - про визнання
договору дарування недійсним були об'єднанні в одне провадження.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2. обґрунтовував тим, що йому та його матері
ОСОБА_3. спірна квартира належала на праві спільної часткової власності.
ОСОБА_3. була інвалідом І групи, яка потребувала постійного стороннього
догляду. Його дружина ОСОБА_4. постійно доглядала її. В квітні 2006 року він
випадково дізнався про те, що його мати ОСОБА_3. у 2002р.  подарувала його сину ОСОБА_1. &frac12; частину спірної квартири, однак його до відома ні хто не поставив. Після
чого ОСОБА_1. до квартири не приходив, за даною адресою не зареєструвався,
комунальні послуги не сплачував. ОСОБА_3. померла ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_1. в
поховані своєї бабусі не якої участі не приймав, а 15.05.2006р. прийшов
вселятися в квартиру з метою її подальшого продажу. На думку ОСОБА_2. договір
дарування від 17.12.2002р. слідує визнати недійсним оскільки на оригіналі
договору дарування відсутній підпис ОСОБА_3. На час укладання договору
дарування ОСОБА_3. не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними в силу
стану здоров'я та похилого віку. Із договору вбачається, що зміст договору
дарування нотаріусом ОСОБА_5 - ОСОБА_3.
було зачитано вголос. В зв'язку з чим даний договір на підставі ст. 225
ЦК України повинен бути визнаний недійсним.

ОСОБА_1. та його представник в судовому засіданні пред'явлені позовні
вимоги не визнали, посилаючись на те, що вони є надумані та безпідставні.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 у судовому засіданні вважала, що позовні вимоги
ОСОБА_2. задоволенню не підлягають, оскільки будь-яких порушень під час
посвідчення договору дарування нею допущено не було. Щодо підпису ОСОБА_3. в
договорі, то приватний нотаріус зазначила, що під час посвідчення договору
дарування, ОСОБА_3. зазначила, що вона підписується на всіх документах шляхом
написання свого прізвища, тобто в неї не має скороченого підпису, в зв'язку з
чим ОСОБА_3. в договорі написала своє прізвище та проставила свої ініціали. В
судове засідання 22.10.2008р. приватний нотаріус не явилась без поважних на те
причин. Про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали цивільної
справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до
наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в м. Одесі належала на праві
спільної часткової власності: ОСОБА_3. та ОСОБА_2.  на підставі свідоцтва про право власності від
01.08.1996р., виданого УЖКГ Одеської міської ради на підставі розпорядження
органу приватизації від 01.08.1996р. № 79000.

17.12.2002 році ОСОБА_3. перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті,
розуміючи значення своїх дій та діючі
добровільно подарувала належну їй частку зазначеної вище квартири своєму
онуку ОСОБА_1. Даний договір дарування був підписаний ОСОБА_3 шляхом зазначення
свого прізвища, імені та по-батькові,
ОСОБА_1. та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5, реєстровий номер
2157.

Під час укладання договору дарування ОСОБА_3. була інвалідом першої групи
та хворіла на наступні  хвороби:
атеросклероз аорти, атеросклероз, кардіосклероз, хронічна серцева недостатність
2-го ступеню, церебральний атеросклероз, артеріальна гіпертонія, ожиріння ІІІ
ступеню, хронічний дифузний бронхіт, емфізема, пневмосклероз, МКЛ кісти правої
нирки, гіпертонічна хвороба, стенокардія напруги 3 ф. Кл., кардіосклероз,
ішемічна хвороба серця, остеохондроз , енцефалопотія.

ОСОБА_3. померла ІНФОРМАЦІЯ_1., про що було зроблено актовий запис
№1048  від 16.05.2006р. по першому
відділу Суворовського районного управління юстиції м. Одеси.

Висновком Одеського обласного бюро медично-судової  експертизи від 25.07.2008р. було визначено,
що в період нагляду з 2002р. за хворою ОСОБА_3. з боку медичного персоналу,
вона була адекватна, докладно розповідала про свої хвороби, в тому числі більше
про серцево-судинну систему, правильно називала медичні препарати, які їй
призначались, пам'ятала  про перенесені
нею травми та операції. При цьому в представленій медичній документації не має
даних про наявність у ОСОБА_3. яких-небудь порушень психіки. До психіатрів
хвора не зверталась, на обліку в ПНД не знаходилась. В зв'язку з чим комісія
прийшла до висновку, що ОСОБА_3. в грудні 2002 року   розуміла значення своїх дій та могла ними
керувати. В період 2002-2006р.р. яких-небудь медичних препаратів, які порушують
здібність до сприяння та управління своїми діями, ОСОБА_3. не призначалось.
Хвороби які в неї були не впливали на здібність розуміти  значення своїх дій та можливість керувати
ними.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, яка була сусідкою та дружила
з ОСОБА_3., ОСОБА_7. маклер, за допомогою якої була подарована частина
квартири, показали, що ОСОБА_3. самостійно виявила бажання подарувати належну
їй частку квартири своєму онуку ОСОБА_1., про що особисто їм розповідала.  При цьому свідок ОСОБА_6. зазначала, що зі
слів ОСОБА_3. її постійно ображала дружина ОСОБА_2., а ОСОБА_1. постійно за нею
доглядав.

Свідок ОСОБА_8 - дільничний терапевт міської поліклініки № 18, який вів
хвору ОСОБА_3. показав, що ОСОБА_3. була адекватна, не яких порушень психіки
він не спостерігав.  Будь-яких ліків, які
б впливали на здатність ОСОБА_3. розуміти значення своїх дій та можливість
керувати ними, ним не виписувалось.

Встановлені в судовому засіданні факти, та належна оцінка представлених
доказів в їх  сукупності, вказує  на те, що з боку ОСОБА_2. не доведено та не
підтверджено належними доказами того факту, що ОСОБА_3. під час укладання
договору дарування від 17.12.2002р. не розуміла значення своїх дій те не могла
ними керувати в силу свого стану здоров'я
та похилого віку. Крім того, посилання ОСОБА_2. на застосування до виниклих
правовідносин ст. 225 ЦК України в редакції 2003р. є безпідставні, оскільки
договір дарування був укладений під час дій ЦК УРСР в редакції 1963 року, який
не передбачав підстав визнання договору недійсним за умовами визначеними ст.
225 ЦК України в редакції 2003р.

Не приймаються  судом до уваги та є
неспроможні  посилання ОСОБА_2. на
відсутність підпису ОСОБА_3. в договорі дарування, оскільки жодним законом,
який регулює питання посвідчення договорів, не визначено яким саме чином особа
повинна розписуватися в договорі. На думку суду зазначення в договорі дарування
від 17.12.2002р. підпису ОСОБА_3. у вигляді написання нею особисто свого
прізвища, ім'я та по-батькові є достатнім для встановлення її волевиявлення
щодо дарування частини квартири.

Інші мотиви пред'явленого позову ОСОБА_2. є безпідставні, надумані та не
заслуговують на увагу.

Судом відхиляються показання допитаних у судовому засіданні свідків  ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки вони
суперечать фактам встановленим в судовому засіданні та зазначеним в цьому
рішенні.

На підставі викладено суд дійшов висновку про необхідність відмовити
ОСОБА_2. у задоволені його позовних вимог в повному обсязі.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1. то суд прийшов до наступного висновку.

Як зазначено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову
практику у справах за позовами про захист права приватної власності”, вартість
спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за
дійсною вартістю майна на час розгляду справи.

Згідно представленої довідки з агентства нерухомості „Квартал” вартість
трьохкімнатної квартири, чеського проекту з житловою площею 38 кв.м. складає 80
000 - 85 000 доларів США. Вартість
спірної квартири в розмірі 80 000 доларів США була визнана сторонами по справі
під час проведення судового засідання. Курс долара НБУ по відношенню до гривні
України на час розгляду справи складає 5,01 гривень за 1 долар США. В зв'язку з
чим, виходячи з того, що грошовою одиницею в Україні є гривня, вартість спірної
квартири на час ухвалення рішення суду складає 400 800 гривень.

Відповідно д ч.2 ст. 183 ЦК України спірна квартира, яка належить сторонам
по справі на праві спільної часткової власності, є річчю неподільною.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183
цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою .

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі,
яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

На підставі викладено, суд дійшов висновку, що квартираАДРЕСА_1 в м. Одесі
є річчю неподільною, що позбавляє ОСОБА_1,, який не проживає на житловій площі
цієї квартири в зв'язку з неприязними відношеннями з ОСОБА_2, права володіти та
користуватися часткою квартири яка належить йому на праві власності та дає
право на отримання від іншого співвласника грошової компенсації. При вирішення
виниклого між сторонами спору судом також враховується та обставина, що на
спірній житловій площі переважно проживає відповідач зі своєю родиною, який
визначив порядок користування квартирою, яка є неподільною.

Зазначені обставини вказують на обґрунтованість пред'явленого позову в
розумінні зазначених вище норм, внаслідок чого позов підлягає задоволенню
шляхом стягнення грошової компенсації з відповідача ОСОБА_2. на користь
позивача ОСОБА_1. в розмірі 200 400 гривень. Після проведення сплати
відповідачем грошової компенсації в розмірі зазначеного вище, за ним слідує
визнати право власності на &frac12;  частину спірної квартири яка належить ОСОБА_1.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. підлягає
стягненню державне мито в розмірі 51 гривні, 30 гривень витрат з
інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи та на користь держави
недоплачене державне мито на користь держави в розмірі 1649 гривень. Також з
ОСОБА_2. на користь Одеської обласної судово-медичної експертизи підлягають
стягненню витрати за проведену експертизу в розмірі 912 гривень 23
копійки.

На підставі ст.ст.183,225,364,358 ЦК України; керуючись
ст.ст.10,11,57,64,88,209,212,214, 215,218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію &frac12; частини квартири
АДРЕСА_1  в місті Одесі в розмірі 200 400
гривень.

Визнати за  ОСОБА_2 право власності
на &frac12; частину квартириАДРЕСА_1 в місті Одесі після виплати ним 200 400 гривень на
користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 81 гривні та недоплачене державне мито на
користь держави в розмірі 1649 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Одеської обласної судово-медичної експертизи
р/р 3518 в ГУДК України в Одеській області, МФО 828011, код 05480950
витрати за проведену експертизу в розмірі 912 гривень 23 копійки.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2до ОСОБА_1, третя особа: приватний
нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 - про визнання
договору дарування недійсним  - відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено  в
апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і
поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги або в порядку ч.4 ст.
295 ЦПК України.

Суддя -