Справа № 2-312/08.
Рішення

іменем
України

09 квітня  2008 року
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в
складі головуючого-судді: Зарічної Л.А.,

при
секретарях : Голушко Н.А.,Чміль  С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в
м.Прилуках цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до  Статутного  територіального галузевого об»єднання
«Південна залізниця»,  Прилуцької міської
ради  про
передачу земельної ділянки в користування ,-

ВСТАНОВИВ:

11.04.2007
року  позивачка , згідно договорів
купівлі-продажу , придбала у ОСОБА_2 нежитлові будівлі - контору та  магазину №19, що розташовані за адресою м.
Прилуки, площа Привокзальна, будинки відповідно НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Згідно
даних договорів будівлі розміщені на земельній ділянці територіальної громади,
що передані у постійне користування
Статутного територіального галузевого об»єднання «Південна залізниця».
Оскільки дані будівлі потребують  догляду
та обслуговування, позивачка звернулася
до Головного Управління колійного господарства  «Укрзалізниці» з проханням  передати зі смуги відводу залізниці  земельної ділянки для  обслуговування придбаних будівель, однак у
передачі таких було відмовлено.  Вважаючи
таку відмову незаконною та такою, що суперечить чинному  законодавству , позивачка звернулася до суду
із  позовною заявою, в якій  просить суд
зобов»язати відповідачів передати у її користування  земельну ділянку площею 638 кв.м.  для обслуговування придбаних нею житлових
будівель, що знаходяться за адресою м. Прилуки, площа АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

В судовому засіданні представник позивачки
підтримав позовні вимоги та при цьому пояснив,
що на даний час не може вільно
користуватися придбаними приміщеннями через відсутність біля
приміщень  мінімального  та необхідного розміру   земельної ділянки, яка згідно проектної
документації, виготовленої на його замовлення
для двох будівель  становить 638
кв.м. частина з яких він не заперечує, щоб
знаходилися під земельним сервітутом, оскільки поряд із приміщеннями
проходять  лінії водогону та зв»язку, і
саме з врахуванням цих обставин виготовлений відповідний проект відведення
земельної ділянки, який першочергово був погоджений із відповідачем.

Представник
відповідача  Статутного  територіального галузевого об»єднання
«Південна залізниця» в судове засідання жодного разу не з»явився, хоча про день
та час судового засідання був повідомлений вчасно та кожного разу направляв
заяви про перенесення  розгляду
справи  з різних підстав, а у
попередньому судовому засіданні  позовні
вимоги не визнав та пояснив, що по
визначеній позивачем земельній ділянці проходять   відповідні комунікації, які належать їм, а
тому не бажають  передавати дану земельну
ділянку у користування позивачки та
ставити питання про визначення земельного сервітуту для обслуговування
цих мереж.

Представник
Прилуцької міської ради  в судове
засідання не з»явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи в його
відсутності, згідно вимог чинного законодавства, а у попередньому судовому
засіданні не заперечив проти  задоволення
вимог позивачки, посилаючись на ті обставини, що  відповідна земельна ділянка  повинна бути виділена для обслуговування
придбаних будівель, однак вважає,  що
оскільки  на даний період часу  дана земельна ділянка знаходиться у
користуванні  Статутного  територіального галузевого

об»єднання
«Південна залізниця», саме вона має дати такий дозвіл на передачу її у
користування позивача, проти чого вони не заперечують.

Вислухавши
пояснення сторін, свідка, дослідивши інші докази по справі, суд приходить  до висновку, що вимоги позивачки підлягають до
задоволення  з наступних підстав:

Відповідно до ст.  67 ЗК України вбачається, що  до земель транспорту  належать землі, надані підприємствам,  установам та організаціям залізничного,
автомобільного транспорту і дорожнього господарства, морського, річкового,
авіаційного, трубопровідного транспорту та
міського  електротранспорту для
використання покладених на  них  завдань щодо експлуатації, ремонту, розвитку
об»єктів транспорту.  Землі транспорту
можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

До земель залізничного  транспорту, як це визначає ст. 68 ЗК
України,  належать землі смуг
відведення  залізниць під залізничним
полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами  енергетичного, локомотивного, вагонного,
колійного, вантажного  і
пасажирського  господарства, сигналізації
та зв»язку, водопостачання, каналізації, під захисними та  укріплювальними насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного транспорту.

Основною організаційною ланкою на
залізничному  транспорті є
залізниця,  де відповідно до  Закону України «Про залізничний
транспорт»  вона визначається як статутне
територіально-галузеве об»єднання, до якого
належать  підприємства, установи
та організації залізничного транспорту і
яке, при  централізованому
управлінні, здійснює перевезення пасажирів та вантажів у  визначеному
регіоні транспортної мережі. Відповідно до даного Закону,  визначається поняття  смуги відведення, а це  землі
залізничного транспорту, зайняті залізничним полотном, інженерними та
штучними спорудами і обладнанням, лінійно- колійними та іншими технологічними
будівлями, пристроями залізничної сигналізації, енергетики та зв»язку, лініями
електропостачання, захисними
лісонасадженнями, спорудами тощо.
Статутом залізниць України встановлено, що землі в межах смуги
відведення, що мається і в даному випадку, окрім  використання
за своїм прямим цільовим призначенням, можуть  в окремих випадках використовуватися  і для інших цілей.

Однак ст.ст.83,84 ЗК України  визначають, що землі комунальної та державної
власності, які включають в себе  землі
під залізницями не можуть бути передані у приватну власність.

Як вбачається
із позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому
засіданні, позивачка ОСОБА_1 не
вимагає  передачі відповідної
земельної ділянки саме у власність, а ставить питання про надання  такої у користування.

Згідно
ст.377 ЦК України  вбачається,
що   до особи, яка придбала житловий  будинок, будівлю або споруду, переходить
право власності на земельну ділянку, на якій вони  розміщені, без зміни її цільового призначення
, у розмірах, встановлених договором. Якщо
договором  про  відчуження житлового будинку , будівлі або
споруди розмір  земельної ділянки  не визначений, до  набувача переходить право власності на  ту частину земельної ділянки, яка  зайнята житловим будинком, будівлею або
спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.  Якщо   придбані споруди розміщені на земельній
ділянці , наданій у користування, то у разі їх
відчуження до набувача  переходить
право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та
частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Дані умови
переходу права на земельну ділянку
регламентуються також і ст.120 Земельного Кодексу України , де  така визначає, що  якщо навіть
будівля чи споруду  розташована
земельній ділянці, яка не може передаватися
у власність громадян чи юридичних осіб, то такі особи які набули дану
будівлю чи споруду у власність не набувають
дану земельну ділянку у
власність, однак до них
переходить  право
користування  такою ділянкою, яке
оформляється  договором оренди земельної ділянки,
а тому суд вважає, що  вимоги
ст.ст.68,83,84 ЗК України, на які акцентує увагу відповідач  в даному випадку ніяким чином не порушуються
.

Згідно
договору купівлі-продажу (а.с. 10) вбачається, що  11.04.2007 року ОСОБА_2 продала, а  ОСОБА_1
купила  нежитлову будівлю -
контору, що знаходиться в АДРЕСА_1,

Згідно
договору купівлі-продажу (а.с. 11) вбачається, що  11.04.2007 року ОСОБА_2 продала, а  ОСОБА_1
купила  нежитлову будівлю -
магазин №19, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Відповідно
до ст. 125 ЗК України  право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем
документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування  земельною ділянкою, та його державної
реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору
оренди.

Згідно
даних договорів, придбані приміщення
розміщені на земельній ділянці територіальної громади  м.Прилуки, а як  було встановлено в судовому засіданні  відповідно до
Державного акту на право постійного користування  земельною ділянкою від 24.10.2003 року,  землі, на яких розташовані  вищевказані нежитлові  будівлі надані у постійне користуванні СТГО
Південної залізниці.

Відповідно
до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок,  що перебувають у державній або колективній
власності здійснюється на підставі
рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Допитаний у судовому засіданні  свідок
ОСОБА_4 пояснив, що саме він  на
вимогу позивачки займався  дослідженням
земельної ділянки,  на якій
розміщені  придбані нею будівлі та  МП, яке він очолює  було виготовлено відповідний        проект
відведення земельної ділянки для обслуговування  нежитлових будівель.  З урахуванням характеру будівель, їх площі
та  дотриманням Державних будівельних
норм  було  визначено мінімальну площу, необхідну для
обслуговування  2-ох приміщень, яка
становить  638 кв.м. Зважаючи на ті
обставини, що  поряд із будівлями  проходять
лінії водогону та зв»язку , площа яких
становить 224 кв.м., така пропонувалася для  земельного сервітуту.

В даному випадку суд не може прийняти до
уваги як невизнання позовних вимог , викладені у поданих запереченнях,  непогодження договору купівлі-продажу  нежитлових приміщень    ОСОБА_1 із Міністерством  транспорту та зв»язку, оскільки   ОСОБА_1 купляла дані будівлі у ОСОБА_3 а не
у  відповідача. Крім того, як пояснили в
судовому засіданні представник позивача та
свідок ОСОБА_4, придбані будівлі
не знаходяться поряд з технічною смугою залізниці, що також
підтверджується  і схемою розміщення  земельної ділянки .

Крім
того, згідно   ст.26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних
відносин. Стаття 124 ЗК України у свою чергу
визначає, що  передача в оренду  земельних ділянок, що  перебувають
у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування
шляхом  укладання  договору оренди земельної ділянки . Як
вбачається  із повідомлення , що мається
у справі, прийняти  таке рішення  Прилуцька міська рада  не має змоги, оскільки     земельна ділянка , яка  пропонується під виділення  перебуває у постійному користуванні Південної
залізниці, а  оскільки вилучення
такої  повинно проводитися саме з її
згоди, а така відмовляється її надати, Прилуцька міська рада не може самостійно
прийняти рішення  про  передачу земельної ділянки позивачці.

За
наведених вище обставин суд вважає, що вимоги позивачки є правомірними та
підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.
65-68,83,84,120,122,124 ЗК України, ст. 377 ЦК України,  213-215 ЦПК України суд ,-

ВИРІШИВ:

Зобов»язати Статутне  територіальне галузеве об»єднання «Південна
залізниця» та  Прилуцьку міську раду
передати у  користування ОСОБА_1 для
обслуговування  нежитлових будівель -
магазину №19,   що розміщений  за адресою АДРЕСА_2 та  для обслуговування нежитлової будівлі -
контори, що  розміщена  за адресою АДРЕСА_1, земельну ділянку площею
638 кв.м.

Рішення
суду може бути оскаржено шляхом подачі
впродовж 10 днів з дня його проголошення до Прилуцького міськрайонного суду
позивачем  апеляційної скарги чи заяви
про апеляційне оскарження із наступним
поданням апеляційної скарги протягом 20 днів апеляційному суду
Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд.

Рішення
може бути переглянуто  Прилуцьким
міськрайонним судом  шляхом
звернення  відповідача  з письмовою заявою про перегляд заочного
рішення  протягом 10 днів з дня отримання
її копії.

Суддя:  (підпис)

З оригіналом згідно.

Рішення набрало законної сили 02.06.2008 року.

Суддя
Л.А.Зарічна