Справа № 2-48/2008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2008
року  Рокитнянський районний суд
Київської області в складі: головуючого судді Нечепоренка Л.М., при секретарі
Киричок В.В., розлянувши у відкритому засіданні в смт.Рокитне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
про захист честі, гідності та ділової репутації,-

у с т а н о в и в :

Позивач
звернувся із вказаним позовом до суду мотивуючи тим, що до 22 серпня 2007 року
він був настоятелем Святомихайлівського храму с.Острів Рокитнянського району
Київської області. Указом №43 від 22.08.07 року Білоцерківської єпархії
православної церкви був звільнений від послушанія настоятеля, тобто з посади
священника без викладу причин та підстав звільнення.

У приватних розмовах із єпископом ОСОБА_8 було
повідомлено, що до Білоцерківської єпархії надходили письмові та усні звернення
громадян - жителів с.Острів про його вчинки і негідну сана священника
поведінку, які фактично не мали місця, а отже є наклепом, які вчинили
відповідачі по справі. При цьому організаторами звернень були ОСОБА_3, яка
направляла звернення від імені жителів села та ОСОБА_2, який поміняв замки на
дверях церкви та не пускав позивача всередину і які не є членами церковної
громади. Цими діями позивачеві спричинені матеріальна та моральна шкоди.
Просить стягнути з відповідачів 2700 грн. матеріальної шкоди, яка виразилася у
неотриманні заробітної плати та 50000 грн. моральної шкоди, а також судові
витрати в сумі 5692 грн. 90 коп.

В судовому засіданні позивач та його представник
підтримали позовні вимоги та пояснили, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7
впродовж тривалого часу писали на нього наклепницькі скарги, які маються в
матеріалах справи, а також вони та Махиня В.А., Солодовник Г.Д. та ОСОБА_2
виступали на зборах прихожан з вимогою звільнення його з посади, звинувачуючи
його у порушеннях відправлення церковної служби, що він має власні
домоволодіння в смт.Рокитне та у м.Вишневому, а також привласнив 84 тис.
доларів США, належні церковній громаді, а Мирець Л.М. збирала підписи жителів
села на проведення сходки села, які потім ОСОБА_3 направила до єпархії,
вказавши, що це звернення жителів села про звільнення позивача з посади. Крім
того, ОСОБА_2 на сесії Острівської сільської ради говорив, що в позивача
мається власний будинок в смт.Рокитному та квартири в м.Вишневому та в м.Києві,
а також вставив за час відпустки позивача замки на дверях церкви та не пускав
позивача для відправлення служби, що є приниженням його честі та гідності в
очах мешканців села Острів. Просить задовольнити вимоги позовної заяви та
стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоди, а також судові витрати.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, Мирець
Л.М., Махиня В.А., Солодовник Г.Д. та ОСОБА_7 позов не визнали, та пояснили:

ОСОБА_2, що дійсно, на зборах прихожан та сесії
Острівської сільської ради він говорив, що у позивача мається жилий будинок в
смт.Рокитному, хоча і не зареєстрований на позивача. Про це він чув від людей і
це також на сесії підтвердив голова сільської ради Киричок М.І.. Також від
позивача, коли в них раніше були дружні стосунки, чув, що в нього маються
квартири в м.Вишневому та в м.Києві. Вважає, що це не є образою позивача і не є
підставою для його звільнення з посади. Також за вказівкою благочинного отця
Олександра вставив нові замки в дверях церкви, що також не є приниженням честі,
гідності та ділової репутації позивача, так як виконував ці дії не з власної
ініціативи.

ОСОБА_3 пояснила, що неодноразово зверталася усно та
письмово за дорученням прихожан с.Острів до Білоцерківської єпархії, до
благочинного по Рокитнянському району та до Митрополита Київсього про порушення
проведення церковної служби позивачем, що підтвердили допитані в судовому
засіданні свідки. Не вважала ці звернення приниженням честі, гідності та
ділової репутації позивача, так як вказувала на порушення і не мала на меті
робити наклепи. Також про це говорила на зборах прихожан у березні 2007 року.

ЇЇ пояснення підтримали відповідачі ОСОБА_7, яка також
підписувала звернення, Махиня В.А., Солодовник Г.Д..

А відповідачка Мирець Л.М. підтвердила, що дійсно, вона
по дорученню виконкомиу сільської ради разом з іншими збирала підписи про
проведення сходки села та кошти на ремонт церкви. Куди поділися дані списки не
знає. Звернень проти позивача вона не підписувала і не виступала.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків,
дослідивши докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову
немає.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, маючи чин
протоієрея з 1993 року по 22 серпня 2007 року був настоятелем
Святомихайлівського храму с.Острів Рокитнянського району. Указом № 43 від
22.08.07 року Білоцерківської єпархії православної церкви був звільнений від
послушанія настоятеля вказаного приходу, тобто з посади священника без надання
працевлаштування в межах Білоцерківської єпархії з правом переходу в іншу
єпархію.

Починаючи з 1996 року по серпень 2007 року від мешканців
с.Острів надходили звернення громадян на порушення відправлення церковної
служби позивачем, нестачу церковних книг та церковного облаштування. Деякі з
цих звернень були підписані ОСОБА_3 та ОСОБА_7, чого вони в судовому засіданні
не заперечували.

Крім того, на сходці села та на сесії сільської ради виступив
ОСОБА_2, вказавши, що у позивfча мається приватний будинок в смт.Рокитне та квартири в
інших містах. Також на сходці села в присутності архієпіскопа Митрофана
Білоцерківської єпархії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 запитували у позивача, що він може
пояснити відносно 84 тис. дол. США, які, що вони чули від людей, були передані
спонсором на ремонт церкви. Це ж підтвердив в судовому засіданні протоієрей
благочинний Рокитнянського району о.Олександр, в миру Тарасюк О.М., що в
єпархії він чув, що спонсор надав кошти на ремонт церкви с.Острів і невідомо як
вони витрачені.

Допитані в судовому засіданні свідки Діренко Г.М.,
Лисенко Л.Г., Лисенко М.О., Комаха М.М., Сич І.В., Бандура Л.Ф., Обідовський
М.Ф., Поночовний М.П. та інші зі сторони позивача, які дали аналогічні
показання підтвердили, що на сесії Острівської сільської ради відповідач
ОСОБА_2 говорив за приватний будинок позивача в смт.Рокитному та квартири в
інших містах, а на сходці села ОСОБА_3 говорила за гроші, які невідомо куди дів
позивач, а також що збирали два списки, один з яких десь дівся.

Свідки зі сторони відповідачів Кужель Г.Д., Мамчур М.Ф.,
Козел Г.О., Поночовна В.Д., Ганжа І.Г., Куць Л.К. та інші, які дали аналогічні
показання, в судовому засіданні підтвердили про порушення, допущені позивачем
під час відправлення служби, на які було вказано в зверненнях ОСОБА_3, ОСОБА_7
та інших, а також що при опису майна церкви були відсутні деякі церковні книги
та церковне облаштування.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на
відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна
шкода полягає: ст.2 п.4 у приниженні честі та гідності, а також ділової
репутації фізичної особи.

Ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода,
завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як вбачається
із Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами
законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян
та організацій» №7 від 28 вересня 1990 року під наклепом слід розуміти
повідомлення винним незначній кількості осіб неправдивих вигадок про начебто
вчинений потерпілим протиправний чи аморальний вчинок або інших відомостей, що
порочать потерпілого. Завідомою неправдивістю визнається очевидний для винного
факт невідповідності відомостей дійсності.

Не є наклепом
поширення дійсних відомостей внаслідок сумлінної помилки особи в їх
достовірності.

Як вбачається із наданих суду сторонами письмових
звернень ОСОБА_3, ОСОБА_7 та інших в них йде мова в основному про порушення,
допущені під час відправлення церковної служби - неповне відправлення служби,
образи прихожан, відлучення від церкви та інші.

Так як суд не є спеціалістом в питаннях відправлення
церковної служби, суд не розглядає питання порушень порядку проведення
церковних обрядів, викладених у зверненнях громадян і долучених до справи і
тому не може вважати поширенням відомостей про ці порушення приниженням честі
та гідності позивача, так як в компетенцію суду не входить дача оцінки цих
порушень.

Крім того, суд неодноразово пропонував позивачеві та його
представнику під час слухання справи та в дебатах деталізувати роль кожного
відповідача, в чому виразилася роль кожного відповідача в приниженні честі,
гідності та ділової репутації, але позивач та його представник так і не надали
суду розмежування дій відповідачів. В основному виступи позивача та свідків
звелися до виступів відповідача ОСОБА_2 на сходці села та на сесії Острівської
ради про наявність квартир та будинку у позивача, а також виступ ОСОБА_3 про
вимогу звіту позивача про витрачання коштів, наданих спонсором для ремонту
церкви.

Під час слухання справи представник позивача заявила
клопотання про перегляд відеозапису сесії Острівської сільської ради, наданої
суду позивачем, але відповідачі заперечували необхідність даного перегляду,
який направлений на затягування розгляду справи по суті, так як відповідач
ОСОБА_2 був на вказаній сесії і там же виступав про наявність квартир у
позивача і це ж підтвердили свідки, допитані в залі судового засідання, тому
суд дане клопотання відхилив.

Аналізуючи надані суду звернення прихожан, пояснення
сторін, показання свідків, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведені
суду поширення відповідачами віломостей, які принижують честь, гідність та
ділову репутацію позивача, так як згідно законодавства держава не втручається в
діяльність церкви з питань відправлення служби, порушень церковних обрядів,
допущених під час відправлення служби, крім злочинних проявів проти майна
церкви та фізичної особи, тому суд не може дати оцінку діям відповідачів, які
вказували на дані порушення.

Викладення ж у виступах відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про наявність квартир у позивача та звіт про витрачання коштів суд не вважає за
приниженням честі, гідності та ділової репутації, тому що законодавством не
заборонено мати кілька квартир у приватній власності фізичної особи, тим паче,
як пояснив ОСОБА_2, позивач раніше сам йому про квартири повідомляв, а
відомості про кошти були поширені серед мешканців села, що підтвердили свідки,
допитані в судовому засіданні і ніхто не звинувачував позивача у їх
привласненні, а ставилося питання про звіт витрачання церковних коштів та
повідомити про наявність коштів, наданих спонсором.

Посилання ж
позивача на те, що ОСОБА_3 обманним шляхом заволоділа списками жителів села, в
яких ставилимся підписи про проведення сходки села та збір коштів на ремонт
церкви і потім направила дані списки до Білоцерківської єпархії, вказавши, що
це звернення прихожан про відсторонення від служби позивача в судовому
засіданні не знайшли свого підтвердження, так як відповідно до повідомлення
Білоцерківської єпархії дані списки до єпархії не надходили.

Керуючись
ст.ст.23, 1167 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду
України «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі,
гідності і ділової репутації громадян та організацій» №7 від 28 вересня 1990
року, ст.ст. 10, 14, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України,  суд

в и р і ш и в :

В задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про
захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення
може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області шляхом  подання до Рокитнянського районного суду
заяви про апеляційне оскарження рішення суду протягом 10 днів з дня його
проголошення  і подачі апеляційної скарги
протягом 20 днів після  подання заяви про
апеляційне оскарження.

Суддя