Справа № 2-44/08
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31 січня 2008 року Ленінський районний суд м. Полтави в
складі

головуючого          Андрущенко
С, А.

при секретарі         Зозулі
М.М.

розглянувши
у  відкритому  судовому
засіданні   справу  за
позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач
21 червня 2006 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про
відшкодування шкоди,  посилаючись на
те,  що відповідач 25.06.2003 року
керуючи мікроавтобусом ІНФОРМАЦІЯ_1
держномер НОМЕР_1,
скоїв наїзд на нього. В результаті ДТП йому було причинено ударену травму голови,
травму лівої ноги і всього тіла,
в результаті чого йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 500 грн
та завдано моральну шкоду в сумі 1000.

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач позов не визнав.

Вислухавши позивача,
відповідача,  свідків,  дослідивши матеріали справи,  матеріали адміністративної справи,  суд вважає,
що позов задоволенню не підлягає. Так в засіданні встановлено,  що дійсно 25.06.2003 року позивач отримав
тілесні ушкодження у вигляді забійної рани затилочної частини голови,  ссадина лівої гомілки (а.с.134).

Згідно пояснень позивача дані тілесні ушкодження були ним
отримані 25.06.2003 року близько 21 год 40 хв на вул Миру біля готелю «Турист» в результаті наїзду на нього
відповідачем,  який керував
мікроавтобусом ІНФОРМАЦІЯ_1
держномер НОМЕР_1 та з місця пригоди втік,  та йому було причинено матеріальну та
моральну шкоду.

Відповідач пояснив,
що 25.06.2003 року автомобіль ІНФОРМАЦІЯ_1 держномер НОМЕР_1,  який йому
належить знаходився в технічно несправному стані та знаходився на стоянці і не
міг здійснювати виїзд.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3,  ОСОБА_4 суду пояснили,  що 25.06.2003 року відбувалися заручини і
відповідач весь вечір був дома і нікуди не відлучався,  свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 суду пояснили,  що в червні 2003 року автомобіль відповідача
в зв'язку з поломкою знаходився на стоянці і ніяких виїздів не здійснював,  свідок ОСОБА_7 суду пояснив,  що в червні 2003 року він ремонтував
автомобіль відповідача і в зв'язку з відсутністю запасної частини,  автомобіль деякий час не виїжджав зі
стоянки,  свідки ОСОБА_8,  ОСОБА_9 суду пояснили,  що за сплином тривалого часу вони не можуть нічого пояснили.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив,  що він був свідком ДТП,  але хто вчинив ДТП він не знає,
оскільки бачив тільки наслідки ДТП,
бачив мікроавтобус та номер даного автомобіля похожий на номер його автомобіля НОМЕР_2,  а мікроавтобуса НОМЕР_1.

Свідок ОСОБА_11 клопотання про допит якої заявив позивач,  в судове засідання не одноразово не
з'явилася. Заходи примусу суд застосувати не може,  оскільки до суду не надходили
повідомлення,  про отримання нею
повістки,  позивач пояснив,  що вона категорично відмовляється від явки до
суду та розписуватись за отримання судової повістки.

Згідно наданих подорожніх
листів (а.с.22, 23) вбачається,  що
автомобіль ІНФОРМАЦІЯ_1
держномер НОМЕР_1 17.06.2003 року при поверненні в гараж
з маршруту мав показання спідомерта 167464 км,
а при виїзді 07.07.2003 року на маршрут мав показання
спідометра 167465 км,  що підтверджує
пояснення відповідача,  що автомобіль в
період часу з 17.06.2003 по 07.07.2003 року практично з місця стоянки не
виїжджав.

Крім того,  як
вбачається з постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від
26.07.2007 року (а.с. 188) 04.09.2003 року при звірці з МКСШМД м. Полтави було
встановлено,  що 25.06.2003 року близько
22 годин до травмпункту 1 міської лікарні був доставлений гр. ОСОБА_1 з забійною раною затилочної частини голови,  яку він отримав з його слів 25.06.2003 року о
21 год
40 хв в результаті ДТП на вул Миру в м. Полтаві. 09.09.2003 року від ОСОБА_1 було відібрано пояснення
та складено протокол огляду місця пригоди та схему до нього. 14.09.2003 року
було внесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи,  оскільки ступінь тяжкості тілесних ушкоджень
та механізм їх утворення встановлено не було. 02.07.2007 року зазначена
постанова від 14.09.2003 року була скасована та матеріал повернуто на додаткову
перевірку. Опитаний в ході перевірки гр. ОСОБА_10 пояснив,  що самого наїзду на пішохода він не
бачив,  автомобіль,  який скоїв наїзд він не запам'ятав,  окрім того,
що то був мікроавтобус. Гр. ОСОБА_11 відмовилась від дачі пояснень.
Таким чином в ході додаткової перевірки особу,
яка скоїла наїзд на ОСОБА_1 встановлено не було.

За таких обставин коли недоведена вина відповідача в
задоволенні позовних вимог повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного,
керуючись ст..
4, 5, 6, 7, 8.10, 11, 57, 60, 79, 84, 86, 88, 212, 213,
214, 215 ЦПК України,  11, 22, 1166. 1167
ЦК
України,  -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування шкоди за недоведеністю.

На рішення може бути подано
заяву про апеляційне оскарження на протязі 10 днів з дня проголошення рішення
та апеляційну скаргу протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне
оскарження.