Справа №
РІШЕННЯ

І М Е
Н Е М  У К Р А Ї Н И

05 листопада 2008 року                                                                              м.
Харків

Київський
районний суд м. Харкова в складі :

головуючого      - судді Муратової С.О.

при секретарях   -
Носач О.Ю., Нагорній Ю.О., Плохая В.Є., Гресс Ю.К.,

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, ОСОБА_2, Виконкому Київського району
м. Харкова, третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення майнової
та моральної шкоди, за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3
до Харківської міської ради, Виконкому Київського району м. Харкова, ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності та розподіл незакінченого
будівництва, -

встановив:

Позивач
ОСОБА_2. звернувся 02.10.2006 до Київського районного суду м. Харкова з позовом
про визнання права власності за набувальною давністю на недобудований житловий
будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в м. Харкові (а.с. 3-5). В судовому
засіданні 26.10.2006 представник позивача ОСОБА_2. - ОСОБА_4. подала позовну
заяву в порядку ст. 31 ЦПК України, про визнання права власності на вказаний
будинок як на новостворене майно (а.с. 48-50). В стадії доповнень в судовому
засіданні 05.11.2008  вказані позови були
залишені без розгляду за спільною заявою позивача та його представника (а.с.
331-332).

В ході
розгляду справи 24.04.2007 судом прийнято в провадження зустрічну позовну заяву
ОСОБА_1. (а.с. 90-94), в подальшому - 11.06.2008 - доповнену зустрічну позовну
заяву (а.с. 247-248). За клопотанням представників ОСОБА_1. - ОСОБА_5. та
ОСОБА_6. ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 11.06.2008 частину позовних
вимог ОСОБА_1., а саме, про визнання права власності на новостворене майно -
недобудований жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 в м. Харкові -
залишено без розгляду (а.с. 292-294).

24.07.2007 судом прийнято в провадження позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_3.(а.с. 132-135), в подальшому - 11.06.2008 - змінену позовну
заяву ОСОБА_3.(а.с. 258-263).

Отже,
позивач ОСОБА_1. просить суд стягнути на його користь з відповідача ОСОБА_2.
майнову шкоду в сумі 10595 гр. 78 коп., вказуючи її розрахунок: автобусні
білети - 32 євро х 2 = 64 євро або 425гр. 60 коп.; авіабілети - 366.92 євро або
2440гр. 18 коп.; білет на автобус „Автолюкс” до м. Києва - 80 гр.; невиплачена
заробітна плата за грудень - 1000 євро або 6650 гр.; послуги адвоката - 1000
гр.; та моральну шкоду в розмірі 1699 гр. Зазначає, що 2001 року він виїхав на
заробітки в Іспанію, з серпня 2001 року має постійну прописку в м. Мурсія,
картку медичного страхування, постійну роботу. ОСОБА_2., подавши до суду
позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 в м. Харкові, своїми діями завдав йому значну майнову шкоду,
яка полягає у витратах, пов'язаних із його приїздом до України: щоб доїхати до
аеропорту в Мадриді, він змушений був придбати білет на автобус з м. Мусії, де
він мешкає, до Мадриду, вартістю 32 євро, а потім назад за таку ж ціну; білет
на літак з Мадриду до м. Києва та назад, що в сумарній вартості склало 366.92
євро;  за час вимушеної відсутності на
роботі в „Мамай ООО”, де він працює будівельником, він недоотримав 1000 євро,
згідно відомості „Соціал” за грудень 2006. Моральну шкоду, завдану йому
ОСОБА_2., обґрунтовує наступним: він змушений був залишити роботу,
непередбачено виїздити до м. Харкова, де, ознайомившись з неправдивим,
необґрунтованим позовом, мав звернутися за юридичною допомогою до адвоката, у
зв'язку із проживанням за межами України, йому важко контролювати ситуацію, що
склалася стосовно його власності, постійні хвилювання та стрес, які він
відчуває, впливають негативно на стан його здоров'я.

Третя
особа із самостійними вимогами ОСОБА_3. просить визнати за нею право власності
на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового будинку поАДРЕСА_1 в м.
Харкові, готовністю 47%, загальною вартістю 735155гр.; розділити між нею та
відповідачем ОСОБА_1. вказаний недобудований жилий будинок; виділити їй в
натурі на Ѕ частину окрему квартиру в будинку літ. А-2 згідно плану, за
проведеною судовою будівельно-технічною експертизою за варіантом № 2 з виділом
їй приміщень, які експерт пропонує в цьому варіанті першому власнику, загальною
вартістю 371796гр., що складає 51/100 частину від всього будинку; відповідачу
ОСОБА_1. просить виділити за варіантом № 2 приміщення будинку, які експерт
пропонує в цьому варіанті другому власнику, загальною вартістю 363359гр., що
складає 49/100 від всього будинку. В зв'язку з розподілом будинку, частки
власників змінити, остаточно визнати за нею, ОСОБА_3., право власності на
51/100 частку будинку, замість Ѕ, відповідачу ОСОБА_1. має належати 49/100
часток будинку, замість Ѕ. В зв'язку із зменшенням частки відповідача ОСОБА_1.
у власності йому має бути сплачена, згідно висновку експертизи, грошова
компенсація в сумі 3416гр., яку вона згодна виплатити. Для здійснення цього
варіанту розподілу будинку ОСОБА_3. просить суд встановити обов'язок
співвласників будинку здійснити переобладнання частини жилого будинку, що
виділяється кожному, визначені експертом. На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3.
зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1. з 07.02.1986 до
січня 1995, під час якого, з 1989 до1994, на земельній ділянці, що була
виділена ОСОБА_1, ними було побудовано незакінчений будівництвом жилий будинок,
готовністю 47%. Після припинення шлюбних стосунків в 1994 році сумісне будівництво
стало неможливим, ОСОБА_1. усунувся від будівництва та володіння будинком, а в
2001 році виїхав на постійне місце проживання з України за кордон, де і
перебуває по цей час. Недобудований будинок фактично зведено її батьком -
ОСОБА_2., за його особисті кошти, з метою забезпечення її - його доньки, та її
сім'ї житлом. З 1994 року спірний будинок перебуває виключно в її володінні, та
володінні її батька - ОСОБА_2., відповідач ОСОБА_1. вперше поцікавився цим
будинком лише після виникнення в суді спору за позовом ОСОБА_2. Вважає, що
оскільки земельна ділянка надана відповідачу ОСОБА_1. та будувався будинок під
час перебування її з ОСОБА_1. в шлюбі, будинок є спільною сумісною власністю її
та ОСОБА_1., їй має належати Ѕ незавершеного будівництвом будинку на праві
спільної сумісної власності подружжя, свою частку вона бажає виділити в
натурі.

В
судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_5. та ОСОБА_6., а в
останньому судовому засіданні - лише представник ОСОБА_6., підтримали уточнені
позовні вимоги про стягнення майнової та моральної шкоди, просили суд
задовольнити їх в повному обсязі,
заперечували проти позову ОСОБА_3., просили в його задоволенні відмовити
у зв'язку із спливом 3-річного строку позовної давності, посилалися також на
письмові пояснення ОСОБА_1., підписані за довіреністю ОСОБА_6. (а.с. 249-251),
згідно яких, після розірвання шлюбу ОСОБА_1. з ОСОБА_3. залишилося набуте під
час шлюбу майно: недобудований будинок, дачна ділянка з побудованим
3-поверховим будинком, гараж. Після процесу розірвання шлюбу, майже до 2006
року, ОСОБА_3. офіційних вимог про розподіл майна не висувала,  протягом 12 років не вживала заходів щодо
його розподілу, тому де-факто до нього - ОСОБА_1. відійшла частина майна у
вигляді недобудованого будинку, оскільки ділянка для будівництва була виділена
в постійне користування саме йому, а до ОСОБА_3. - дачна ділянка та гараж.
Пояснили, що заявлена раніше вимога позивачем ОСОБА_1 про визнання права
власності на спірний будинок ґрунтувалася на ст. 392 ЦК України, з метою
зупинити необґрунтовані претензії ОСОБА_2. щодо оскарження права власності
ОСОБА_1. на будинок, і що ОСОБА_1. має намір добудувати будинок, та оформити в
подальшому на нього своє право власності згідно вимог діючого законодавства,
тому він виключив свою вимогу про визнання за ним права власності на теперішній
час.

В
судовому засіданні представник третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3.-
ОСОБА_7. підтримала  вимоги ОСОБА_3.,
просила задовольнити їх в повному обсязі, при цьому вважала не пропущеним строк
позовної давності, тому що ОСОБА_3. після розірвання шлюбу з ОСОБА_1. весь час
здійснювала догляд за спірним будинком разом зі своїм батьком ОСОБА_2., не
припиняла своє право користування цим будинком, її право на визнання за нею
права власності належної їй частки та її виділ не заперечувалося весь час з
моменту розірвання шлюбу ОСОБА_1., а почало не визнаватися ним та його
представниками лише в суді після подачі до нього позову. Заперечувала проти
задоволення зустрічного позову ОСОБА_1.

В
судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом та він же як третя особа за
позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2., та його
представник  ОСОБА_4. підтримали заявлені
ОСОБА_3. вимоги, просили задовольнити їх в повному обсязі, заперечували проти
вимог ОСОБА_1., вказуючи, що ОСОБА_1.  з
часу розірвання шлюбу з ОСОБА_3. та  до
моменту звернення ОСОБА_2. до суду з позовом будинком не цікавився, перешкод в
користуванні будинком йому ніхто не створював.

В ході
розгляду справи в деяких судових засіданнях приймали участь представники
відповідачів - Харківської міської ради, Виконкому Київського району м.
Харкова. Представник Виконкому Київського району м. Харкова подала заяву з
проханням розглянути справу та винести рішення за відсутності представника,
покладалася на розсуд суду (а.с. 291). В останнє судове засідання представники
кожного з вказаних відповідачів не з'явилися, повідомлялися належним чином про
день, час, місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання
20.10.2008 судового повідомлення  про
виклик в судове засідання на 05.11.2008 (а.с. 322, 232). Представник
Харківської міської ради подав відзив, в якому, посилаючись на норми чинного
законодавства, просить залишити розгляд справи на розсуд суду та розглядати
зазначену справу за наявними матеріалами та без участі представника Харківської
міської ради (а.с. 334-335).

Враховуючи,
що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, присутні
учасники процесу, кожний вважав можливим закінчити розгляд справи у відсутність
вказаних відповідачів - Харківської міської ради, Виконкому Київського району
м. Харкова, приймаючи до уваги викладені заяви про розгляд справи за
відсутності представників цих відповідачів, суд вважає можливими розглянути
справу у їх відсутність.

Суд,
вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи,
встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них
правовідносини,  вважає, що позов третьої
особи із самостійними вимогами ОСОБА_3. підлягає задоволенню, а зустрічний
позов ОСОБА_1. підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно
до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом
достовірно встановлено, що ОСОБА_1. та ОСОБА_3. перебували в зареєстрованому
шлюбі з 07.02.1986, який було розірвано 31.01.1995 (а.с. 12).

На
підставі рішення Харківської міської Ради народних депутатів № 82-16 від
12.04.1989, Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради народних
депутатів № 147 від 16.05.1989, ОСОБА_1. було надано земельну ділянку по
АДРЕСА_1 в м. Харкові площею 600 кв. м. в постійне користування для будівництва
індивідуального житлового будинку (а.с.7-8); в подальшому 10.07.1989 складено
акт відводу цієї земельної ділянки для будівництва жилого будинку (а.с.
143-144). На підставі вказаного рішення № 147 від 16.05.1989 між виконкомом
Київської районної ради народних депутатів та ОСОБА_1. був укладений
відповідний договір від 09.10.1989 про надання у безстрокове користування
земельної ділянки по АДРЕСА_1 в м. Харкові для будівництва житлового будинку на
праві особистої власності  (а.с. 145-147).

В цьому
ж 1989 році на виділеній земельній ділянці подружжям ОСОБА_1. та ОСОБА_3.
розпочалося будівництво житлового будинку, в якому приймав участь батько
ОСОБА_3. - ОСОБА_2.; і яке тривало під час знаходження ОСОБА_1. та ОСОБА_3. в
шлюбі.

Факт
початку спірного будівництва саме в 1989 році підтверджує ОСОБА_1., від імені
якого в зустрічному позові, поданому його повноваженим представником,  зазначає, що в серпні 1989 розроблено план
житлового будинку на даній ділянці, який був узгоджений з архітектором
Київського району м. Харкова та головним лікарем СЕС Київського району м.
Харкова (на а.с. 139-142 дійсно мається ксерокопія узгодженого проекту); в тому
ж році ним була здійснена розбивка ділянки під будівництво будинку, пересаджені
дерева, влаштовані під'їзні сполучення для транспорту; вказує, що в 1990 році
він отримав позику в банку на будівництво строком на 27 років, яку погасив
достроково, зазначає, що тесть ОСОБА_2.
працював тоді начальником відділу комплектації ДСК-1, який запропонував
купувати йому панелі, проте, незважаючи на те, що гроші він платив справно,
поставки панелей затягувалися, і „завдяки” ОСОБА_2. будівництво каркасу будинку
затягнулося на 3 роки, після чого він відмовився від такої співпраці з ОСОБА_2.
(а.с. 90-94).

В ході
розгляду справи судом були допитані свідки ОСОБА_8., ОСОБА_9., ОСОБА_10.,
ОСОБА_11, ОСОБА_12., ОСОБА_13., кожний з яких попереджався про кримінальну
відповідальність, приводився до присяги (а.с. 51, 52, 54, 58, 61), пояснили про
те, що в 1989-1990 роках розпочалося будівництво спірного домоволодіння під
керівництвом ОСОБА_2., за участю ОСОБА_1.;
згодом ОСОБА_1. втратив інтерес до будинку, приблизно 10 останніх років
за вказаною адресою його не бачили; ОСОБА_2. протягом всього часу продовжує
догляд за будинком.

Свідок
ОСОБА_14. (а.с. 21), надавши письмові пояснення (а.с. 19-20), в судовому
засіданні зазначила, що коли їй було 6 років, її батьки розлучилися, з 1999
року батько мешкає в Іспанії, після розлучення знову одружився; коли в вересні
2005 році він приїздив до м. Харкова, вона розмовляла з ним з приводу будинку,
просила уладнати документи, оскільки будинок руйнується, проте, батько їй
сказав, що будинок йому не потрібний. Будівництво будинку здійснював її дід
ОСОБА_2., який хотів, щоб був власний будинок, проте, з розповіді батьків їй
відомо, що він не мав права оформити право власності на будинок, зазначила, що
батька на будівництві будинку вона не бачила, діду допомагали будувати його
друзі.

Свідки ОСОБА_14., ОСОБА_12., пояснювали, що в
1999 року ОСОБА_1. виїхав в Іспанію. Представники позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_1. - ОСОБА_6. та ОСОБА_5., також пояснювали, що ОСОБА_1. тривалий
час мешкає в Іспанії, сам ОСОБА_1. в зустрічному позові вказує, що до 2001 року
він продовжував будівництво, а саме, в 1994 році отримав другу позику в банку,
з 1994 по 2001 було виконано влаштування зливної системи, внутрішня електрична
проводка, проведена опалювальна система, та інші будівельні роботи. В 2001 році
він виїхав на заробітки в Іспанію, з серпня 2001 року має постійну
прописку  в м. Мурсія (а.с. 90-94).

В
одному з судових засідань ОСОБА_1. був присутнім, надавав пояснення, що
відображені в протоколі судового засідання (а.с. 195-197), з яких слідує, що
він почав будівництво в 1989 році, станом на 1994 рік будинок знаходився в
стані коробки, дах теж був готовий, було перекриття, були вікна, двері між
кімнатами були не всі. Отримання цільового кредиту в 1994 році він
підтвердити на теперішній час не може, проте, він продовжував всі гроші
вкладати в будинок. Перший кредит виплачувався під час шлюбу з ОСОБА_3.
Зазначив, що він знайомий з матеріалами справи, в тому числі з протоколом
судового засідання, вважає, що всі допитані свідки говорили неправду, бо вони є
знайомими, чи родичами ОСОБА_2. Пояснював, що вперше виїхав в Іспанію в 1991р.,
повернувся в м. Харків в 1995 р., заробляв гроші на будинок, що зараз грошей на
ремонт будинку не має. Пояснив також, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3.
рішення суду чи нотаріального договору про розподіл майна між ними не було, тому
ОСОБА_3. не може претендувати на будинок.

Згідно
Технічному висновку про стан будівельних конструкцій житлового будинку по
АДРЕСА_1 в м. Харкові, виконаному на замовлення ОСОБА_3. № 0746/06 в травні
2006 року ТОВ „Харківреконструкці”, державна ліцензія серія АА  № 775360 (а.с. 36-47),  в розділах 2, 5 зазначається про те, що
житловий будинок побудовано на початку 90-х років минулого сторіччя, на
території домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Харкові (а.с. 37). Згідно вказаного
висновку, будинок складається з 3-2-х поверхів з підвалом, що переходить в
перший поверх, з розмірами 12,0х9,75 метрів, загальною площею приміщень 317,2
кв. м, жилою площею 121,6 кв.м, кількістю кімнат 8; всі основні несучі
конструкції житлового будинку знаходяться в задовільному технічному стані та
придатні для подальшої експлуатації. На момент обстеження обробка приміщень,
внутрішні дверні заповнення, монтаж інженерного обладнання з підключенням до
зовнішніх мереж не виконано (а.с. 282-290).

Згідно
листа від 15.05.2006 № 18005-70, КП „Харківське МіськБТІ” повідомляє, що
23.03.2006 виконано обстеження недобудованого житлового будинку по АДРЕСА_1,
будівництво якого розпочато самочинно. В результаті обстеження встановлено, що
його готовність складає 47% (а.с. 9).

Згідно
листа від 18.02.2007 № 1800324, КП „Харківське МіськБТІ” повідомляє, що дійсна
вартість недобудованого житлового будинку по АДРЕСА_1 станом на день останнього
обстеження 23.03.2006 становило 735155 гр. (а.с. 153).

Згідно листа Управління
житлового-комунального господарства Київської районної ради м. Харкова від
29.06.2006, на самочинно початий будівництвом
житловий будинок готовністю 47 % на земельній ділянці по АДРЕСА_1
маються позитивні висновки управління містобудування та архітектури № 5652 від
19.06.2006 (а.с. 27), Київської районної СЕС, Київського районного відділу ГУ
МЧС України в Харківській області. Виконком Київської районної ради не
заперечує проти збереження самочинного початого будівництва на вказаній
земельній ділянці (а.с. 6).

Відповідно
до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і
щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір.

Відповідно
до ст. 60 ч. 4 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Оцінюючи
надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що незавершений
будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Харкові, готовністю 47 %,  зведено за рахунок коштів, сил ОСОБА_1. та
ОСОБА_3., під час знаходження їх в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно
до ст. 22 КпШС УРСР 1969р., який був чинним на час одруження в 1986р.,
перебування в шлюбі та розлучення в 1995р. ОСОБА_1. та ОСОБА_3.,  майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх
спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння,
користування та розпорядження цим майном.
подружжя користуються рівними правами та майно й в тому випадку, якщо
один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми
або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Ст. 60
СК України визначає так само, що майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності
подружжя.

Посилання
ОСОБА_1. щодо надання йому несвоєчасної, чи то неякісної допомоги ОСОБА_2., чи
взагалі ненадання останнім допомоги при здійсненні будівництва, так само як і
позиція ОСОБА_3. про те, що недобудований будинок фактично зведено її батьком -
ОСОБА_2., за його особисті кошти, з метою забезпечення її - його доньки, та її
сім'ї житлом, не мають суттєвого значення для вирішення справи по суті,
оскільки судом  встановлено, що
будівництво спірного будинку здійснювалося в період перебування ОСОБА_1. та
ОСОБА_3. в зареєстрованому шлюбі, на земельній ділянці, виділеній на ім'я
одного з подружжя.

Надані
до суду ОСОБА_1. копії відповіді на його ім'я в 1991 р. з приводу улаштування
енергопостачання в спірному домоволодінні, квитанцій, накладних, чеків,
датованих 1990, 1992, про видачу матеріалів, зобов'язання про погашення
позички, додатково свідчать про факт здійснення в зазначені роки будівництва
спірного будинку (а.с. 100-109).

Надані
п'ять ксерокопії квитанцій про сплату ОСОБА_1. платежів за землю по АДРЕСА_1 в
м. Харкові, на загальну суму 120 гр., кожна з яких датована 22.12.2006, (а.с.
110-111), тобто після звернення ОСОБА_2. до суду з позовом в жовтні 2006 року,
не виключають право ОСОБА_3. на частку в спірному домоволодінні, більш того,
відповідний договір про надання у користування земельної ділянки для
будівництва житлового будинку був укладений між виконкомом Київської районної
ради народних депутатів та ОСОБА_1., а тому до оформлення права власності на
спірне домоволодіння належним платником відповідного податку за землю є саме
ОСОБА_1.

Згідно
листа від 29.05.2006 № 789, Харківська регіональна філія державного
підприємства „Центр державного земельного кадастру при державному комітеті
України по земельних ресурсах” повідомляє, що станом на 29.05.2006 по обліковим
даним згідно Книг реєстрації державних актів на право власності на землю
громадян, юридичних осіб та договорів оренди, постійного та тимчасового
користування землею по м. Харкову за період з 1995 по 2006 рік,
правовстановлюючі документи, які посвідчують право власності чи користування на
земельну ділянку за адресою: м. Харків, АДРЕСА_1, в Харківській регіональній
філії не значиться (а.с. 10).

Так
само, згідно бази даних відділу державного земельного кадастру Харківського
міського управління земельних ресурсів правовстановлюючі документи на право
власності або користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 в управлінні
земельних ресурсів, згідно листа № 8814 від 16.11.2005, не обліковуються (а.с.
11).

Жодних
доказів про те, що вказаний будинок фактично виділено в порядку розподілу майна
подружжя при розірванні шлюбу у виключне володіння та користування лише
ОСОБА_1., чи то ОСОБА_3., суду не надано. Відсутні дані про те, що дійсно мала
місце усна домовленість, чи угода про розподіл майна подружжя.

В ході судового розгляду даної
цивільної справи ОСОБА_1. не довів, що в 1995 році при розірванні шлюбу чи ще
раніше відбувся розподіл спільно нажитого майна, зокрема, спірного будинку. Так
само в ході судового розгляду не надано даних про те, що після розірвання шлюбу
між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3, чи то її батьком - ОСОБА_2., яким-небудь
чином було оформлено право власності на спірне домоволодіння, визначено його
конкретного власника чи користувача у встановленому законом порядку, чи то
вжито заходів щодо вводу будинку в експлуатацію та його подальшої реєстрації.
Жодним чином статус незавершеного будівництвом спірного будинку визначено не
було.

ОСОБА_1.,
його представники в ході всього розгляду справи не надали до суду доказів, які
б спростовували позицію ОСОБА_3. про те, що до вказаного будинку з моменту
розірвання шлюбу вона продовжувала ставитися як до свого майна, яке було набуте
під час шлюбу з ОСОБА_1., і що її батько ОСОБА_2. здійснює постійний догляд.

Виходячи
з усіх доказів по справі, оцінених в їх сукупності, зважаючи на пояснення
сторін та їх представників, а також третіх осіб, суд вважає строк для звернення
до суду з позовом ОСОБА_3. не пропущеним.

Об'єктивно
узгоджуються з матеріалами справи пояснення ОСОБА_3., свідка ОСОБА_14. про те,
що відповідно ОСОБА_3., ОСОБА_2. були позбавлені можливості оформити свої права
на спірний будинок без участі в цьому ОСОБА_1., який виїхав за межі України,
беручи до уваги той факт, що рішення про надання в користування земельної
ділянки під забудову, інша технічна документація були оформлені на ім'я
ОСОБА_1., під час знаходження його в шлюбі з ОСОБА_3.

Відповідно
до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ЦК України
застосовується до цивільних  відносин, що
виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виниклим до
набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих
прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після
набрання ним чинності.

Пункт 6
Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначає, що правила ЦК України
про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч. 1 ст. 261
ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка
його порушила.

Виходячи
з конкретних обставин справи, зазначених вище, суд вважає об'єктивно доведеним
та підтвердженим матеріалами справи той факт, що ОСОБА_3. довідалася про
порушення свого права лише після отримання нею поданого 30.01.2007 ОСОБА_1.
зустрічного позову, в якому він вважає себе єдиним власником спірного будинку
(а.с. 90-94). 16.04.2007 ОСОБА_1. звернулася до суду із позовом третьої особи,
що заявляє самостійні вимоги, про визнання за нею права власності на Ѕ  частину незакінченого будівництвом будинку
(а.с. 132-135).

Відповідно
до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ
майна за взаємною згодою, що належить їм на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу. Договір про поділ житлового будинку, квартири,
іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові
зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно
до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки майна подружжя та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом
достовірно встановлено, що на час розірвання шлюбу спірний будинок не був
об'єктом власності, оскільки його будівництво не було завершено, право
власності не було визнано та
зареєстровано, що унеможливлює укладати відносно нього нотаріально
посвідчені угоди.

Згідно
з роз'ясненнями, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 7 від 04.10.1991 „Про практику застосування судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий будинок”, за позовом дружини, членів
сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі
провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь
його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і
технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Згідно
висновків судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від 13.12.2007,
з технічної точки зору зробити розподіл у натурі суперечного домоволодіння
можливо (а.с. 209-228).

Відповідно
з роз'ясненнями, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України
№ 11 від 21.12.2007 „Про практику застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя”, вирішуючи питання про поділ спільного майна,
що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні
речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової
компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за
умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової
компенсації.

Відповідно
до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена
(створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або
законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі
договору, є власником цієї речі. Згідно з ч. 4 ст. 331 ЦК України за заявою
заінтересованої особи суд може визнати її власником недобудованого нерухомого
майна, якщо буде встановлено, що частка робіт, яка не виконана відповідно до
проекту, є незначною.

У відповідності до ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил.
Відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена їй  для цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст.
368 ЦК України).

Таким чином,
суд визнає за ОСОБА_3. право власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом
житлового будинку поАДРЕСА_1 в м. Харкові, готовністю 47%, загальною вартістю
735155гр., що складається з 2-3 поверхів з підвалом, що переходить в перший
поверх, з розмірами 12,0х9,75 метрів, загальною площею приміщень 317,2 кв. м,
жилою площею 121,6 кв.м, кількістю кімнат 8.

При цьому питання щодо визнання права власності на іншу Ѕ
частину незакінченого будівництвом житлового будинку поАДРЕСА_1 в м. Харкові
залишається не вирішеним, оскільки в межах даної цивільної справи на теперішній
час така позовна вимога не підтримана та не заявлена.

У разі
виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або за рішенням суду
(ч. 2 ст. 370 ЦК України).

Суд
вважає можливим задовольнити самостійні позовні вимоги третьої особи ОСОБА_3.
та розділити між нею та відповідачем ОСОБА_1. вказаний недобудований жилий
будинок за варіантом № 2, запропонованим судовою будівельно-технічною
експертизою № 9226/11852 від 13.12.2007, при чому ОСОБА_3. виділити в натурі на
Ѕ частину окрему квартиру в будинку літ. А-2 згідно плану, з виділом їй
приміщень, які експерт пропонує в цьому варіанті першому власнику, зокрема:
підсобне приміщення № 3 площею 13.1 кв. м; хол, приміщення №4 площею 28,7 кв.
м; гараж, приміщення № 5 площею 18,2 кв. м; житлова кімната, приміщення № 7
площею 12,7 кв. м; житлова кімната, приміщення № 9 площею 17,7 кв. м; ванна,
приміщення № 13 площею 5,3 кв. м; хол, приміщення № 11, площею 7,8 кв.м;
житлова кімната, приміщення № 17 площею 14,0 кв.м; житлова кімната, приміщення
№ 19 площею 16,2 кв. м; вбиральня, приміщення № 22 площею 4,5 кв. м; хол,
приміщення № 21 площею 10 кв.м; топкова, приміщення № 6 площею 10,8 кв.м;
балкон, приміщення № 24 площею 1,4 кв. м, загальною вартістю 371796гр., що
складає 51/100 частину від всього будинку.

В
користування ОСОБА_1. пропонується виділити за приміщення будинку, які експерт
пропонує в цьому варіанті другому власнику, зокрема: вбиральню, приміщення № 12
площею 2,9 кв. м; житлову кімнату, приміщення
№10 площею 18,0 кв. м; житлову кімнату, приміщення № 8 площею 12,6 кв.м;
тамбур, приміщення № 14 площею 3,3 кв. м; тамбур, приміщення № 15 площею 6,8
кв. м; сходову, приміщення № 16 площею 2,6 кв.м; житлову кімнату, приміщення №
18, площею 13,7 кв. м; хол, приміщення № 11 площею 13,96 кв.м; житлову кімнату,
приміщення № 20 площею 16,7 кв. м; хол, приміщення № 21 площею 19,6 кв. м;
вбиральню, приміщення № 23 площею 3,0 кв.м;
балкон № 24 площею 2,6 кв.м; підсобне приміщення № 1 площею 18,4 кв.м;
підсобне приміщення № 2 площею 13,1 кв. м; хол, приміщення № 4 площею 9,5
кв.м., загальною вартістю 363359гр., що складає 49/100 від всього будинку.

При
цьому варіанті розподілу будинку, приміщення „7” та „17” буде відноситись до
підсобних приміщень будинку (а.с. 209-228).

Застосовуючи
варіант № 2 розподілу, запропонований експертами, суд вважає цей варіант
об'єктивно найпростішим для сторін, при його застосуванні відбудуться незначні
відступи від ідеальних часток кожного із співвласників, зокрема, частки
співвласників перерозподіляться и складатимуть: 51/100 і 49/100 частин будинку
замість Ѕ частини будинку кожному.
Грошова компенсація, яку необхідно виплатити, складає 3416гр.

Якщо ж
обрати варіант № 1, частки співвласників перерозподіляться и складатимуть:
43/100 і 57/100 частин будинку замість Ѕ частини будинку кожному. Грошова
компенсація, яку необхідно буде виплатити, складає 41439 гр. (а.с. 209-228).

В
зв'язку з розподілом будинку за обраним варіантом № 1, частки співвласників
підлягають зміні. Тому суд визнає за ОСОБА_3., право власності на 51/100 частку
будинку, замість Ѕ. Відповідачу ОСОБА_1. має належати 49/100 часток будинку,
замість Ѕ.

В
зв'язку із зменшенням частки відповідача ОСОБА_1. у власності йому має бути
сплачена, згідно висновку експертизи, грошова компенсація в сумі 3416гр., яку
суд стягує на його користь з ОСОБА_3.

Для
здійснення цього варіанту розподілу будинку суд встановлює обов'язок ОСОБА_3.,
ОСОБА_1.  здійснити переобладнання
частини жилого будинку, що виділяється кожному, визначені експертом, зокрема:
1. зробити перегородку в приміщенні «11», розділивши таким чином на приміщення
площею 7,8 та 13,96 кв. м; 2. для виходу з частини будинку в приміщення „7”,
„17”, улаштувати закритий сходовий  марш
з встановленням дверних прорізів з установкою подвійних дверей; 3. зробити
перегородку в приміщенні „4”, розділивши таким чином на приміщення площею 9,5
кв. м та 28,7 кв. м; 4. зробити перегородку
в приміщенні „21”, розділивши таким чином на приміщення площею 19,6 кв.
м та 10,0 кв. м; 5. зробити перегородку в приміщені „24”, розділивши таким
чином на приміщення площею 2,6 кв. м та 1, 4 кв. м; 6. зробити в приміщенні 24
замість віконного блоку, дверний проріз з установкою дверей.

Згідно
дослідницької частини судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від
13.12.2007, усі пропоновані переустаткування житлового будинку необхідно робити
відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 „організація будівельного виробництва” і
„Положення про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт”. Дозвіл
на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому
порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради
народних депутатів, газового господарства і госпожінспекції. Експертові
невідомі матеріали, що будуть використані при виконанні переустаткувань,
визначити вартість матеріалів і робіт, необхідних для виробництва
переустаткувань, не вважається можливим (а.с. 209-228).

Суд
приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення зустрічних  позовних вимог ОСОБА_1. про відшкодування моральної
та майнової шкоди, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997р. № 9-зп встановлено,
що  ч.1 ст. 55 Конституції України
містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його
права чи свободи порушені або порушуються, створено чи створюються перешкоди
для їх реалізації, мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відповідно до ст.
55 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, кожній особі гарантується право
звернення до суду за захистом своїх прав, тому само по собі звернення позивача
ОСОБА_2. до суду з позовом не може бути підставою для стягнення з нього
моральної шкоди на користь ОСОБА_1., який при цьому в ході розгляду основного
позову ОСОБА_2. подав зустрічний позов, заявивши власні вимоги на предмет
спору.

Суду не
надано доказів про те, що саме внаслідок розгляду судом позову ОСОБА_2.,
ОСОБА_1., інтереси якого протягом майже всього судового розгляду представляли
ОСОБА_6. та ОСОБА_5., залишив в грудні 2006 роботу, і що він в зв'язку з цим відчуває
постійні хвилювання та стрес, що впливають негативно на стан його здоров'я.

З тих
же підстав  не підлягають вимоги позивача
ОСОБА_1. про стягнення на його користь з відповідача ОСОБА_2. майнової шкоди в
сумі 10595 гр. 78 коп., яку ОСОБА_1. складає з витрат на автобусні білети, авіа
білети, невиплаченої заробітної плати за грудень 2006, у зв'язку із поїздкою до
м. Харкова з Італії та назад; послуг адвоката. Зазначену поїздку ОСОБА_1.
обґрунтовує виключно наявністю позовної заяви ОСОБА_2. в провадженні суду
стосовно спірного будинку, надає квитки, датовані різними числами грудня
2006р., розрахунок заробітної плати (а.с. 95-98, 279).

Відповідно
до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Угода з
адвокатом ОСОБА_5. датована 19.12.2006, та міститься запис про сплату 1000гр.
(а.с. 281). При цьому, вже 15.12.2006 до канцелярії суду надійшла заява
ОСОБА_5. про відкладення розгляду справи у зв'язку з її відрядженням до м.
Києва, з наданою на підтвердження повноважень довіреністю, виданою їй ОСОБА_1.
ще 06.10.2005р. строком на 3 роки, посвідченою приватним ХМНО (а.с. 73, 74,
278), а 30.01.2007 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1. (а.с. 90-94).

Суду не
надано доказів, які вказували б на те, що діями ОСОБА_2. при зверненні до суду
з позовом ОСОБА_1. завдано майнову чи моральну шкоду, тому зустрічний позов
ОСОБА_1.  суд залишає без задоволення в
повному обсязі.

Виходячи
з положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові
витрати.

Згідно
з п. ”а” ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України про державне мито із
змінами і доповненнями від 30 квітня 1993 року № 43-93, із позовних заяв і
скарг, що подаються до суду, сплачується один відсоток ціни позову, але не
менше 3 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і не більше 100
неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд
залишає за третьою особою із самостійними вимогами ОСОБА_3. понесені нею
витрати по сплаті судового збору на користь держави в сумі 1700гр. (а.с. 191),
приймаючи до уваги зміст позовних вимог про визнання права власності.

При
цьому, з урахуванням розподілу спірного будинку в натурі між ОСОБА_3. та
ОСОБА_1., та виділу кожному з них частки, суд розподіляє сплачену ОСОБА_3. за
проведення судової будівельно-технічної експертизи № 9226/11852 від 13.12.2007
вартість в сумі 2010гр. 79 коп. (а.с. 209) між ними порівну, що складає 1005гр.
40 коп. (2010гр. 79коп. : 2 = 1005гр. 40 коп.), яку суд стягує з ОСОБА_1. на
користь ОСОБА_3.

Зважаючи
на вищевикладене, керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
п.п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71
СК України, ст. ст. 16, 257, 261, 328, 331, 334, 368, 370, 372, 376, 392, 1166,
1167 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов
третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати
за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину незакінченого будівництвом житлового
будинку поАДРЕСА_1 в м. Харкові, готовністю 47%, загальною вартістю 735155гр.,
який складається з 2-3 поверхів з підвалом, що переходить в перший поверх, з
розмірами 12,0х9,75 метрів, загальною площею приміщень 317,2 кв.м, жилою площею
121,6 кв.м, кількістю кімнат 8.

Розділити
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1вказаний недобудований жилий будинок поАДРЕСА_1 в м.
Харкові, за варіантом № 2, запропонованим судовою будівельно-технічною
експертизою № 9226/11852 від 13.12.2007.

Виділити ОСОБА_3 в натурі на Ѕ частину окрему
квартиру в будинку літ. А-2 поАДРЕСА_1 в м. Харкові, згідно плану:  підсобне приміщення № 3 площею 13.1 кв. м;
хол, приміщення №4 площею 28,7 кв. м; гараж, приміщення № 5 площею 18,2 кв. м;
житлову кімнату, приміщення № 7 площею 12,7 кв. м; житлову кімнату, приміщення
№ 9 площею 17,7 кв. м; ванну, приміщення № 13 площею 5,3 кв. м; хол, приміщення
№ 11, площею 7,8 кв.м; житлову кімнату, приміщення № 17 площею 14,0 кв.м;
житлову кімнату, приміщення № 19 площею 16,2 кв. м; вбиральню, приміщення № 22
площею 4,5 кв. м; хол, приміщення № 21 площею 10 кв.м; топкову, приміщення № 6
площею 10,8 кв.м; балкон, приміщення № 24 площею 1,4 кв. м, загальною вартістю
371796гр., що складає 51/100 частину від всього будинку.

При
цьому варіанті розподілу будинку, приміщення „7” та „17” буде відноситись до
підсобних приміщень будинку.

Виділити
ОСОБА_1 в натурі на Ѕ частину в будинку літ. А-2 поАДРЕСА_1 в м. Харкові,
згідно плану: вбиральню, приміщення № 12 площею 2,9 кв. м; житлову кімнату,
приміщення  №10 площею 18,0 кв. м;
житлову кімнату, приміщення № 8 площею 12,6 кв.м; тамбур, приміщення № 14
площею 3,3 кв. м; тамбур, приміщення № 15 площею 6,8 кв. м; сходову, приміщення
№ 16 площею 2,6 кв.м; житлову кімнату, приміщення № 18, площею 13,7 кв. м; хол,
приміщення № 11 площею 13,96 кв.м; житлову кімнату, приміщення № 20 площею 16,7
кв. м; хол, приміщення № 21 площею 19,6 кв. м; вбиральню, приміщення № 23
площею 3,0 кв.м;  балкон № 24 площею 2,6
кв.м; підсобне приміщення № 1 площею 18,4 кв.м; підсобне приміщення № 2 площею
13,1 кв. м; хол, приміщення № 4 площею 9,5 кв.м., загальною вартістю 363359гр.,
що складає 49/100 від всього будинку.

Перерозподілити
частини будинку, що належатимуть співвласникам жилого будинку поАДРЕСА_1 в м.
Харкові як: 51/100 частини будинку замість Ѕ частини будинку; 49/100 частини
будинку замість Ѕ частин будинку.

Визнати
за ОСОБА_3 остаточно право власності на 51/100 частини будинку АДРЕСА_1 в м.
Харкові, замість Ѕ частини цього будинку.

Іншому
майбутньому співвласнику має належати 49/100 частини будинку АДРЕСА_1 в м.
Харкові, замість Ѕ частини цього будинку.

Стягнути
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3416гр. (три тисячі чотириста шістнадцять гривень)
- грошову компенсацію в зв'язку із зменшенням його частки в жилому будинку
поАДРЕСА_1 в м. Харкові

Для
здійснення цього варіанту розподілу будинку встановити обов'язок ОСОБА_3,
ОСОБА_1 здійснити переобладнання частини жилого будинку, що виділяється
кожному, визначені експертом:

1.
зробити перегородку в приміщенні «11», розділивши таким чином на приміщення
площею 7,8 та 13,96 кв. м;

2. для
виходу з частини будинку в приміщення „7”, „17”, улаштувати закритий
сходовий  марш з встановленням дверних
прорізів з установкою подвійних дверей;

3. зробити
перегородку в приміщенні „4”, розділивши таким чином на приміщення площею 9,5
кв. м та 28,7 кв. м;

4.
зробити перегородку  в приміщенні „21”,
розділивши таким чином на приміщення площею 19,6 кв. м та 10,0 кв. м;

5.
зробити перегородку в приміщені „24”, розділивши таким чином на приміщення
площею 2,6 кв. м та 1, 4 кв. м;

6.
зробити в приміщенні 24 замість віконного блоку, дверний проріз з установкою
дверей.

Усі
переустаткування житлового будинку необхідно робити відповідно до вимог ДБН
А.3.1-5-96 „організація будівельного виробництва” і „Положення про порядок
надання дозволу на виконання будівельних робіт”, отримати дозвіл на виконання
будівельних робіт, який надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю, на підставі затвердженої у встановленому
порядку проектної документації, при наявності дозволу виконкому місцевої ради
народних депутатів, газового господарства і госпожінспекції.

Стягнути
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1005 гр. 40 коп. - Ѕ частину від оплачених нею
судових витрат по проведенню судової будівельно-технічної експертизи №
9226/11852 від 13.12.2007.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Харківської
міської ради, ОСОБА_2, Виконкому Київського району м. Харкова, третя особа на
стороні відповідача: ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди -
відмовити повністю.

Рішення
може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської
області шляхом подачі через Київський районний суд м. Харкова протягом 10 днів
після проголошення вступної та резолютивної частин рішення заяви про апеляційне
оскарження рішення суду та шляхом подачі протягом 20 днів після подачі вказаної
заяви апеляційної скарги, або в порядку ч.4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя -