Справа № 22ц - 281/08                                               Головуючий
- 40                                                               Муляр
в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"
06 " лютого 2008 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого                Іваненка В.Д.

суддів                           Захарової А.Ф.,
Качана О.В.

при
секретарі               Шанауріній І.О.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 4 грудня 2007 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» про
поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди, -

встановила:

ОСОБА_1
у вересні 2007 року пред'явив позов про поновлення на роботі водієм
автотранспортних засобів ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» та стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. Посилався на те,
що відповідач 14 серпня 2007 року звільнив його з роботи на підставі п.6 ст.36
КЗпП України з мотивів його відмови від продовження роботи у зв'язку зі зміною
істотних умов праці. Вважає звільнення незаконним, оскільки фактично відповідач
провів скорочення штату працівників, а тому при його звільненні зобов'язаний
був виконати вимоги ст.42 КЗпП України та врахувати наявність у нього
переважного права перед іншими працівниками на залишення на роботі.

Просив
поновити його на роботі водієм автотранспортних засобів у відповідача, стягнути
на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 1628 грн. 57
коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

Під час
розгляду справи судом ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги в частині стягнення
заробітної плати за час вимушеного прогулу до 8851 грн. 74 коп.

Рішенням
Ватутінського міського суду Черкаської області від 04 грудня 2007 року у позові
відмовлено.

В
апеляційній скарзі ОСОБА_1, вважаючи рішення суду незаконним з тих же мотивів ,
які наведені у позові, просить його скасувати та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

У суді
апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу в частині поновлення на роботі
та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу підтримав та просив його
вимоги задовольнити. Від позову про стягнення моральної шкоди відмовився.

Представники
відповідача вважали апеляційну скаргу безпідставною та просили її відхилити.

Заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, перевіривши
матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає що
апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню
з ухваленням нового рішення відповідно до вимог ст.309 ЦПК України у зв'язку з
невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи.

Відповідно
до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши обставини спору, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

При
вирішенні даної справи вимоги цивільного процесуального закону та трудового
законодавства судом в повному обсязі не виконані.

Вирішуючи
трудовий спір сторін суд виходив із того, що відповідач законно звільнив
ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів на підставі п.6 ст.36 КЗпП
України, оскільки той відмовився від продовження роботи в умовах зміни істотних
умов праці. Суд відхилив заперечення ОСОБА_1 про скорочення адміністрацією
посади на якій він працював, та порушення відповідачем встановленого
законодавством порядку його звільнення.

Проте
повністю погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки вони
суперечать доказам по справі.

Як
встановлено судом, позивач згідно безстрокового трудового договору із серпня
1988 року працював у відповідача водієм автомобілів різних марок. У листопаді
2005 року він був переведений на посаду водія автотранспортних засобів
відповідно до переліку посад Державного класифікатора професій. У період до
виникнення трудового конфлікту позивач працював водієм легкового автомобіля «
ГАЗ - 31029 ».

У травні
2007 року комісією Державтоінспекції експлуатація вищевказаного автомобіля була
заборонена як такого, що не пройшов державний технічний огляд і він був
списаний.

З
врахуванням цих обставин 07 червня 2007 року генеральний директор ВАТ
«Ватутінський комбінат вогнетривів» видав наказ № 92 про зміни в організації
виробництва і праці. Згідно пунктів 1 і 2 наказу внесення змін в організацію
виробництва і праці передбачали скорочення з 15 серпня 2007 року посади водія
автотранспортних засобів автотранспортного цеху у кількості однієї штатної
одиниці, та виведення зі штатного розпису АТЦ однієї штатної одиниці водія
автотранспортних засобів.

Згідно
пункту 3 наказу відділ кадрів комбінату був зобов'язаний не пізніше ніж за два
місяці до дати внесення змін до штатного розпису, попередити ОСОБА_1 про зміну
для нього з 15 серпня 2007 року істотних умов праці ( режим роботи, умови
праці, оплата праці - за тарифною ставкою) у зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці та неможливістю збереження колишніх істотних умов праці.

У наказі
не визначено на якій посаді мав надалі працювати ОСОБА_1 та які саме істотні
зміни вносилися адміністрацією у режим та умови праці на підприємстві та в якій
мірі вони стосувалися позивача.

Суд
належної правової оцінки вказаному наказу не дав та погодився із доводами
відповідача, що істотними змінами умов праці для ОСОБА_1 слід вважати перехід
його на роботу хоча і зі збереженням посади водія автотранспортних засобів, але
не легкового, а великовантажного автомобіля.

Проте
такий висновок є помилковим. Відповідно до роз'яснень наданих у постанові
Пленуму Верховного Суду України № 9 « Про практику розгляду судами трудових
спорів», припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові
працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може
бути визнане обґрунтованим, якщо зміни істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації
виробництва і праці ( раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм
організації праці, в тому числі перехід на бригадну форму організації праці,
впровадженням передових методів , технологій тощо).

Суд не
врахував, що згідно змісту наказу № 92 адміністрація підприємства пов'язувала
зміну істотних умов праці лише для ОСОБА_1 саме із внесенням змін до штатного
розпису водіїв автотранспортних засобів про скорочення однієї штатної одиниці
водія автотранспортних засобів з 15 серпня 2007 року, а не зі змінами в
організації виробництва і праці підприємства в цілому, чи структурного
підрозділу, де працював позивач.

У
зв'язку з допущеними судом помилками при вирішення справи постановлене по ній
рішення не можна визнати законним .

Оскільки
по справі не потрібно збирати докази, та враховуючи, що взаємовідносини сторін
судом першої інстанції з'ясовані повно, але неправильно застосовано норми
права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія
відповідно до вимог ст.309 ЦПК України, вважає за необхідне рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Аналізуючи
наказ генерального директора ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» № 92 від
07 червня 2007 року колегія суддів приходить до висновку про те, що ним було передбачено
скорочення однієї штатної одиниці водія автотранспортних засобів підприємства,
і що це скорочення стосувалося саме ОСОБА_1

Колегія
суддів вважає, що вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 у порядку
визначеному наказом № 92, адміністрація повинна була діяти у відповідності з
нормами трудового законодавства які передбачають порядок розірвання трудового
договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Оскільки
ці вимоги закону адміністрацією відповідача порушені, ОСОБА_1 підлягає поновленню
на роботі на посаді водія автотранспортних засобів ВАТ «Ватутінський комбінат
вогнетривів» із стягненням на його користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у розмірі 14 018 грн. виходячи із його заробітної плати за
два місяці до звільнення та часу вимушеного прогулу з дня звільнення до 06
лютого 2008 року.

З
відповідача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 140 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Рішення
в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь місячної
зарплати в розмірі 2462 грн. підлягає до негайного виконання на підставі ст.367
ЦПК України.

Колегія
суддів приймає відмову ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції від позову у
частині стягнення моральної шкоди оскільки це не суперечить вимогам закону.

Керуючись
ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну
скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Ватутінського міського суду Черкаської
області від 4 грудня 2007 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ
«Ватутінський комбінат вогнетривів» про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, - скасувати.

Позов
ОСОБА_1 до ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити. Поновити ОСОБА_1
на посаді водія автотранспортних засобів ВАТ «Ватутінський комбінат
вогнетривів» з 14 серпня 2007 року.

Стягнути
з ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь ОСОБА_1 середній заробіток
за час вимушеного прогулу у розмірі 14 018 грн.

Стягнути
з ВАТ «Ватутінський комбінат вогнетривів» на користь держави судові витрати в
сумі 140 грн. та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи
судом у розмірі 30 грн.

Рішення
в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення з ВАТ «Ватутінський
комбінат вогнетривів» на його користь середнього заробітку за один місяць в
розмірі 2462 грн. підлягає до негайного виконання.

Прийняти
відмову ОСОБА_1 від позову стосовно вимог про стягнення з відповідача моральної
шкоди і в цій частині провадження по справі закрити.

Рішення
набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до
Верховного Суду України протягом двох місяців з дня винесення.