Справа № 22ц-174-2008р.                                                           Головуючий
із трудових                                                                                       Горобець
правовідносин                                                                              Доповідач
інстанції Карпенко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2008 року колегія
суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області
в складі:

головуючого -
Храпка В.Д.

суддів - Карпенко О.В., Бурлаки
В.О.

при секретарі -
Пономаренко Ю.І.

з участю
прокурора -Пащенка С. М.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу
товариства з обмеженою відповідальністю «Шполянська кондитерська фабрика» на
рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2007
року по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Шполянська кондитерська фабрика « про
стягнення оплати за простой, зобов»язання адміністрації фабрики звільнити
позивачку з роботи, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної
шкоди,

Вивчивши
матеріали справи, заслухавши представника ТОВ»Шполянська кондитерська фабрика»,
який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_1, її представника та прокурора, які
просили апеляційну скаргу відхилити, колегія суддів , -

встановила:

ОСОБА_1
звернулася до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до
товариства з обмеженою відповідальністю «Шполянська кондитерська фабрика» про
стягнення оплати за простой, зобов»язання адміністрації фабрики звільнити
позивачку з роботи, стягнення вихідної допомоги та відшкодування моральної
шкоди, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що працює у
відповідача робітницею. ОСОБА_1 вказує, що з 4.06.2007 року по 4.07.2007 року
перебувала у профспілковій відпустці, а з 5 липня 2007 року у зв»язку із тим,
що підприємство не працює, перебуває вдома. Адміністрація ТОВ «Шполянська
кондитерська фабрика» зупинило виробництво кондвиробів і у вересні 2007 року
почало масове звільнення працівників з підстав, передбачених п.1 ст. 36 КЗПП
України. Позивачка зазначає, що адміністрація запропонувала їй звільнитися із
роботи з підстав, передбачених ст. 38 КЗПП України, тобто за власним бажанням,
із чим вона не погоджується. ОСОБА_1 просила в судовому порядку стягнути із
ТОВ»Шполянська кондитерська фабрика» на свою користь матеріальну компенсацію за
простой за липень-вересень 2007 року, зобов»язати відповідача звільнити її з
роботи за п.1 ст. 40 КЗПП України, стягнути на користь позивачки вихідну
допомогу в розмірі трьохмісячного заробітку в сумі 1566 гривень, відшкодувати
спричинені збитки немайнового характеру в сумі 2300 гривень, оскільки внаслідок
винних дій відповідача, зазначає ОСОБА_1, були суттєво порушені її нормальні
життєві зв»язки і вона потребувала прикладення додаткових зусиль для
відновлення попереднього стану.

2

Рішенням
Шполянського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2007 року позовні
вимоги ОСОБА_1 - задоволені
частково. Стягнуто із ТОВ»Шполянська кондитерська фабрика» на користь ОСОБА_1: 1436 гривень-оплату
за простой фабрики
з 5 липня по
21 листопада 2007 року; 1200 гривень в
рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Стягнуто із ТОВ»Шполянська
кондитерська фабрика» держмито в сумі 51
грн.
та 30  грн.  за
інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В
апеляційній скарзі представник ТОВ »Шполянська кондитерська фабрика» просить
рішення суду першої інстанції скасувати як постановлене при неповному
з»ясуванні обставин, що мають суттєве значення для вирішення спору по суті, при
неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права та
ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Заслухавши
думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та перевіривши
законність і обгрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення в
межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ТОВ» Шполянська кондитерська фабрика» підлягає до часткового
задоволення, виходячи із наступного.

Згідно
вимог ст. 309 ЦПК України однією з підстав для зміни рішення суду першої
інстанції є неповне з»ясування судом обставин, що мають суттєве значення для
вирішення спору по суті.

При
розгляді даної справи суд, в цілому, правильно встановив факти і відповідні їм
правовідносини, постановив рішення із дотриманням вимог матеріального і
процесуального права, яке ґрунтується на зібраних по справі доказах, оцінивши
які в сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про
підставність вимог позивачки та необхідності їх часткового задоволення.

Згідно
вимог ст. 113 КЗПП України час простою не з вини працівника оплачується з
розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові
розряду/окладу/. Як вбачається із наявних матеріалів справи, після закінчення
профспілкової відпустки, ОСОБА_1 дійсно була позбавлена можливості виходу на
роботу з вини відповідача, який не забезпечив їй необхідних умов для праці,
тому суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність
стягнення із ТОВ»Шполянська кондитерська фабрика « на користь позивачки оплати
за час простою.

Однак,
при стягненні оплати за простой, суд першої інстанції не звернув увагу і не дав
ніякої оцінки тому факту, що фактично з вини відповідача ОСОБА_1 не працювала з
5 липня 2007 року / коли закінчилася її чергова відпустка/ по 27 вересня 2007
року, коли ОСОБА_1 була запропонована відповідачем робота за її спеціальністю
на ТОВ»Світ ласощів» м. Черкаси, з заробітною платою не нижче від її середнього
заробітку, від якої позивачка категорично відмовилася, що підтверджується
письмовими матеріалами справи /а.с. 19/.

Враховуючи
вказані обставини, колегія вважає, що суд першої інстанції необгрунтовано
стягнув на користь позивачки оплату за весь час простою включно до 21.11.2007 року/моменту постановления судового
рішення/, в той час коли стягненню на користь ОСОБА_1 підлягає оплата простою
за проміжок часу з 5 липня 2007 року по 27 вересня 2007 року.

Враховуючи
тарифну ставку ОСОБА_1 та кількість днів простою, стягненню на її користь
підлягає сума 926, 61  грн. /1389, 92 х 2/3/, яка
підтверджується наданим розрахунком.

Стаття 237-1 КЗПП України
передбачає можливість покладення відповідальності на власника або уповноважений
ним орган стосовно відшкодування моральної шкоди працівнику, якщо порушення
законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків і вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого
життя. Враховуючи, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства, внаслідок
вимушеного невиходу на роботу дійсно були порушені її законні права на працю і
вона потребувала прикладення додаткових зусиль для відновлення попереднього
стану.

3

Однак,
на думку колегії, сума відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню.

Враховуючи
стан здоров»я позивачки, тяжкість та тривалість вимушених негативних змін в її
житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, колегія
вважає необхідним стягнути із ТОВ »Шполянська кондитерська фабрика» на користь
ОСОБА_1 в рахунок відшкодування збитків немайнового характеру 800 гривень.

На підставі
викладеного, керуючись ст. ст. 307,
309, 314 ЦПК України, колегія суддів , -

вирішила:

Апеляційну
скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Шполянська кондитерська
фабрика» - задоволити
частково.

Рішення
Шполянського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2007 року - змінити.

Стягнути
із товариства з обмеженою відповідальністю »Шполянська кондитерська фабрика» на
користь ОСОБА_1 926  грн. 61 коп.3а
простой за період часу з 5
липня 2007 року по 27 вересня 2007 року, а також 800  грн.  в
рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 1726  грн. 61 коп.

В решті
рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2007 року - залишити без
змін.

Рішення
набуває чинності негайно, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до
Верховного Суду України на протязі двох місяців.