Справа  № 2-1234/08
вересня 2008 року          Індустріальний
районний  суд    м.
складі: головуючого   судді  Мороз В.П.
при секретарі              Баштаненко І.О.
у відкритому судовому засіданні в залі суду м.
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
комітет Індустріальної у м. Дніпропетровську ради про визнання
власності на нерухоме майно, збудоване самочинно, -
Позивачка у березні 2008 року
звернулася з позовом до Виконавчого
Індустріальної у м. Дніпропетровську ради про визнання права власності
нерухоме майно, збудоване самочинно.
Позивачка в позовній заяві та в
судовому засіданні зазначила, що в
році позивачка, будучи інвалідом другої групи, власними силами та за свої
побудувала на земельній ділянці біля середньої школи № 7 м .
напроти житлового будинку АДРЕСА_1, гараж для
автомобіля, який вона отримала за рішенням органів соціального
як інвалід праці. Рішенням виконкому Індустріальної районної ради
Дніпропетровська № 752 від 24 жовтня 1980 року позивачці оформлено право
гаражем № 9 розташованого біля середньої школи № 7 напроти
будинку АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську. 1979 році була
інвентаризація гаражу та присвоєно даний інвентарний номер 9.
Позивачка позовні вимоги у судовому
засіданні підтримала, просила суд
задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
відповідача у судове засідання з'явилась, позовні вимоги не
просила суд відмовити у задоволенні позову.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши
матеріали справи,
що позов підлягає задоволенню  за
Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому Індустріальної

районної
ради № 752 від 24.10.1980 року за ОСОБА_1

оформлено
право користування гаражем НОМЕР_1 розташованого біля середньої школи № 7

напроти
житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Дніпропетровську (а.с.6).

Виходячи з диспозиції ч. 1 ст. 125
Земельного кодексу України право

власності
та право постійного користування на земельну ділянку виникає після

одержання
її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності

чи
право постійного користування земельною ділянкою, та його державної

реєстрації.

Крім того, право володіння та
користування земельною ділянкою виникає

з
моменту укладання договору оренди, який позивачка взагалі не укладала.

Використання
земельної ділянки без договору оренди забороняється, відповідно до

ч.1
ст. 124 та ч.2 ст. 125 Земельного кодексу України.

Само право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання

архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а

також
за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Належного дозволу чи належно затвердженого
проекту на здійснення

будівництва
позивачка суду не надала. Також не надано позивачкою висновку

відповідних
контролюючих установ (ГлавАПУ) на предмет відсутності істотних

порушень
будівельних норм і правил при здійснені самочинного будівництва.

Відповідно до ст. 376 Цивільного
Кодексу України, особа, яка здійснила

самочинне
будівництво, не набуває право власності на нього.  Право власності на

самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за

особою,
яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй

відведена
для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому

порядку
особі під уже збудоване майно.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 22.09.2004 року

№1243
«Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів»,

відповідно
до якої прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів

полягає
у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до

експлуатації
об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації,

капітального
ремонту будівель і споруд, відповідно до затвердженої в

установленому
порядку проектної документації, нормативних вимог.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового
положення про порядок державної

реєстрації
прав власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого наказом

Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року №7/5, зареєстрованого в

Міністерстві
юстиції України 18.02.2002 року за №157/6445 (зі змінами та

доповненнями
станом на 19.05.2005 року) реєстрації підлягають права власності

тільки
на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті

в
експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної

інвентаризації,
підготовлених БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на

ці
об'єкти.

Також, на виконання Законів України
«Про основи містобудування»,

«Про
відповідальність підприємств, їх об'єднань, установ та організацій за

правопорушення
у сфері містобудування», виконавчим комітетом Дніпропетровської

міської
ради за №1569 від 24.10.1996 року було прийнято рішення «Про порядок

прийняття
в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», згідно якого усі об'

єкти,
закінчені будівництвом, підлягають обов'язковому введенню в експлуатацію

затвердженими
актами державних приймальних (технічних) комісій.

З приводу введення в експлуатацію та
узаконення самочинного будівництва

(гаражу)
позивачка до Виконкому Індустріальної районної у м. Дніпропетровську

ради
не зверталася.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно до посвідчення (а.с.38)

позивачка
є інвалідом другої групи. Відповідно до чинного законодавства, певним

категоріям
громадян (інвалідам, І, ІІ, ІІІ категорій, інвалідом ВВВ і т.ін.)

право
володіння та користування гаражами видається строком на 10 років.

Позивачка
не подовжувала строк користування гаражем, наданим їй відповідно до

рішення
виконкому Індустріальної районної ради № 752 від 24.10.1980 року, а

будь-які
правові підстави про визнання права власності на зазначений гараж -

відсутні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті

обставини,
на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст.

58,
59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК    суд розглядає цивільні справи не інакше як

за
зверненням фізичних чи юридичних осіб  в
межах заявлених ними вимог і на

підставі
доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, позовні вимоги позивача не
знайшли своє підтвердження у

судовому
засіданні і тому  задоволенню не
підлягають.

Керуючись
ст. ст. 376 ЦК України, ч. ст. 124, ст. 125 Земельного

кодексу
України ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212,213,214,215 ЦПК України,  суд

ВИРІШИВ:

У
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем в
апеляційному порядку до

апеляційного
суду Дніпропетровської області  через
Індустріальний районний суду

м.
Дніпропетровська  шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення рішення

апеляційної
скарги або шляхом подання в 10-ти денний строк з дня проголошення

рішення
заяви про апеляційне оскарження  і
поданням після цього протягом

двадцяти
днів апеляційної скарги.

Суддя:

В.П.
Мороз