Справа №  2-1394/2008 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2008 року
смт. Станиця Луганська

Станично-Луганський
районний суд Луганської області в складі:

головуючого
Соболєва Є.О.

при
секретарі                                           Сухаревській Н.О.

за участю представника
позивачки       ОСОБА_1.

розглянувши у відкритому попередньому судовому
засіданні  в залі суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним правочину купівлі-продажу
житлового будинку і земельної ділянки та визнання права власності на цей
будинок і земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка
звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить визнати дісйним
договір купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки АДРЕСА_1 та
визнати за нею право власності на зазначені житловий будинок і земельну
ділянку, посилаючись на наступні обставини:

У житловому
будинкуАДРЕСА_1раніше проживали подружжя: ОСОБА_4 - бабуся відповідачки та
ОСОБА_5- дід відповідачки. Житловий будинок згідно свідоцства про право на
спадшину належав ОСОБА_4., а земельна ділянка згідно Державного акту -
ОСОБА_5..

ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_5. помер. Спадщину після нього фактично прийняла його дружина
ОСОБА_4..

У 2002 році
ОСОБА_4. до себе у м. Луганськ забрала дочка - мати відповідачки ОСОБА_6.
Житловий будинок залишився порожнім. За домовленістю з ОСОБА_6., з метою
покупки будинку та земельної ділянки, позивачка поселилася в цей будинок та
зареєструвалася в ньому, де проживає до цього часу і користується житловим
будинком та земельною ділянкою. Купівлю-продаж будинку вони домовилися
здійснити після того, як позивачка збере гроші за ціною аналогових продаж
будинків у с. Миколаївка. Про цю домовленість знала сім'я ОСОБА_6., а саме: її
чоловік ОСОБА_7. та її дочка - відповідачка у справі ОСОБА_3., які за весь час
проживання позивачки у зазначеному будинку не вимагали її виселення, тому вона
вважала домовленість дійсною.

Наприкінці 2007
року позивачка зв'язалася з відповідачкою з метою оформлення купівлі-продажу
будинку і від неї дізналася, що її бабуся - ОСОБА_4. померла ІНФОРМАЦІЯ_2року,
а її мати - ОСОБА_6. - ІНФОРМАЦІЯ_3року. Зі слів відповідачки вона також
дізнанлася, що на день смерті ОСОБА_4. ОСОБА_6. проживала разом матір'ю, а на
день смерті ОСОБА_6. відповідачка та її батько ОСОБА_7. проживали разом з
ОСОБА_6.. Таким чином ОСОБА_1. фактично прийняла, але не оформила спадщину
після матері ОСОБА_4., а відповідачка, оскільки батько фактично відмовився на
її корить від спадщини, фактично прийняла спдащину після смерті ОСОБА_6..

Оскільки
відповідачка залишилася     єдиним
спадкоємцем на житловий будинок та земельну ділянку, де проживає позивачка,
вони 01.02.08 р. домовилися про їх купівлю-продаж за 10260 грн., за що
відповідачка отримавши гроші видала розписку. Оформлення правочину вони
домовилися провести 01.07.08 р. після оформлення на себе відповідачкою
спадщини.

У перших числах
серпня 2008 року після зустрічі з відповідачкою з'ясувалося, що оформлення
правочину в нотаріальному порядку неможливе, оскільки був втрачений оригінал
Державного акту на землю, а також свідоцтво про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_4..

Ці обставини не
були відомі позивачці на момент укладання угоди, і оскільки тепер вона
позбавлена можливості нотаріально оформити правочин, вона вимушена була
звернутись з цим позовом.

В судовому
засіданні інтереси позивачки представляла ОСОБА_1., яка позов підтримала,
наполягала на його задоволенні, посилаючись на те, що іншим способом позивачка
позбавлена оформити своє право на вказані в позовній заяві житловий будинок та
земельну ділянку.

Відповідачка
позов визнала, про що надала письмову заяву.

Від третьої
особи - Миколаївської сільскої ради надійшов лист, в якому рада просила
розглянути справу за відсутності їхнього представника, справу вирішити  на розсуд суду.

Вислухавши
представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що
підлягає задоволенню з наступних підстав.

Технічним
паспортом на житловий будинок та довідкою Станично-Луганського БТІ
підтверджений факт, що житловий будинокАДРЕСА_1 згідно свідоцтва на право на
спадщину належав ОСОБА_4., а земельна ділянка, розташована під цим будинком,
площею 0,1013 га належав її чоловікові ОСОБА_5., що видно з ксерокопії
Державного акту на землю та довідок Миколаївської сільської ради та відділу
земельних ресурсів.

Зі
свідоцтв про шлюб померлих ОСОБА_4, їх свідоцтв про смерть, свідоцтва про
народження ОСОБА_6., свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_7. і ОСОБА_6.,
свідоцтва про смерть ОСОБА_6., свідоцтва про народження ОСОБА_3., а також
пояснень позивачки викладених в позові судом встановлено наступне:

ОСОБА_5.
та ОСОБА_4. були чоловіком і дружиною. ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.
Оскільки ОСОБА_6. проживала разом з чоловіком на день його смерті, вона
фактично відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 р.) прийняла спадщину, однак до
своєї смерті не оформила її через розбіжності у документах.

ІНФОРМАЦІЯ_2року
ОСОБА_4. померла. На день смерті вона проживала зі свою дочкою ОСОБА_6., яка
15.03.1953 р. одружилася з ОСОБА_7., тому дочка ОСОБА_6. в силу ст. 1268 ЦК
України (2003 р.) фактично прийняла спадщину після смерті матері, однак її
також не оформила і ІНФОРМАЦІЯ_3. померла.

На день
смерті, що ніким не заперечувалося, з ОСОБА_6. проживали її чоловік ОСОБА_7. та
її дочка - відповідачка у справі ОСОБА_3., які також в силу ст. 1268 ЦК України
фактично прийняли спадщину після ОСОБА_6.. ОСОБА_7. фактично відмовився від
спадщини на користь дочки, про що свідчить його письмова розписка.

Таким
чином, виходячи з наведеного єдиною спадкоємицею спірного житлового будинку та
земельної ділянки є ОСОБА_3., яка через численні розбіжності у документах, а
також відсутність оригіналів правовстановлюючих документів позбавлена
можливості оформити на себе спадщину.

З
розписки,  виданої відповідачкою
позивачці видно, що 01 лютого 2008 року ОСОБА_3. отримала від ОСОБА_2. гроші в
сумі 10260 грн. за покупку житлового будинку та земельної ділянки, розташовані
за адресою: АДРЕСА_1, нотаріально оформити правочин сторони домовлялися 01
липня 2008 року, після оформлення на себе спадщини відповідачкою.

Відповідно
до статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Частиною
2 статті 220 Цивільного кодексу України передбачається можливість при
фактичному виконанні умов договору, але при ухиленні однієї зі сторін від
нотаріального його оформлення, визнання дійсним цього договору в судовому
порядку.

За таких
обставин, при наявності письмових доказів укладання правочину купівлі-продажу
житлового будинку, враховуючи, що відповідачка позов визнала і не проти його
задоволення, суд не бачить підстав для незадоволення позову.

На
підставі ст. ст. 549 ЦК України (1963 р.), 1268, 220, 657 ЦК України, керуючись
ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов
задовольнити.

Визнати
дійсним правочин купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянкиАДРЕСА_1
, який був укладений 01 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнати за
ОСОБА_2 право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1013
га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може
бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області протягом 20-ти днів з
дня подачі заяви про апеляційне оскарження рішення, яка може бути подана до
Станично-Луганського районного суду Луганської області протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Головуючий: