Справа №2-51
27 листопада 2008р. Красноокнянський районний
суд Одеської області  в складі:
судді  Криворучка П.В.,
секретарі                Маньковській Л.В.,
за участю: прокурора
представників позивача                ОСОБА_1, ОСОБА_2,
відповідача                 ОСОБА_3,
представника відповідача                 ОСОБА_4,
справу за позовом заступника прокурора Одеської області, в інтересах ВАТ
„Державний ощадний банк України”, в особі філії - Одеського обласного
управління ВАТ „Ощадбанк”, до ОСОБА_3, про стягнення 61.972 грн. 60 коп., -
Заступник прокурора Одеської
області звернувся до суду, з позовом в інтересах  держави в особі Відкритого акціонерного
товариства „Державний ощадний банк України”, в особі філії - Одеського
обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, до ОСОБА_3, про стягнення 61.972 грн. 60
На обґрунтування своїх вимог
прокурор зазначив, що при укладанні договору застави від 21.07.2003р., на
забезпечення кредитного договору від 09.10.2002р. №419-К, укладеного між СВК
«Промінь» та Банком, відповідач, працюючи директором зазначеного кооперативу,
скоїла службове підроблення,  передавши
Банку звіт про посіви під урожай 2003р. по ф.4-сг, який містив завідомо
неправдиву інформацію. Посилаючись на те, що відповідач вироком суду від 20.04.2005р.
визнана винною по ч.1 ст.366 КК України, а ВАТ «Ощадбанк» постановою слідчого
від 06.02.2004р., по цій же кримінальній справі, визнаний цивільним позивачем,
прокурор вважає, що саме діями відповідача Банку нанесено майнову шкоду на
вказану суму, а тому просив суд задовольнити заявлені вимоги.
Прокурор та представники банку в
судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, пояснюючи суду, що
матеріальні збитки Банку, неповерненням кредиту СВК „Промінь”, були завдані, в
тому числі, злочинними діями відповідача, тобто керівника зазначеного
кооперативу, однак з якої причини позов по кримінальній справі фактично не був
заявлений, пояснити не могли.
Відповідач та її представник в
судовому засіданні, категорично відхиляючи позовні вимоги прокурора та
позивача, пояснили суду, що кредитний договір був укладений між юридичними
особами, а отже відповідач, як фізична особа, не була стороною в указаній
угоді. Рішенням господарського суду Одеської області від 21.02.2005р. із СВК
«Промінь», на користь Банку, стягнута заборгованість по кредиту, тобто спір по
кредитному договору вирішений в судовому порядку, що виключає його повторний
розгляд в судових інстанціях. Відповідач, особисто, не отримала від кредиту
«жодної копійки». Суд, вироком від 20.04.2005р., визнав відповідачку винною в
скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, перекваліфікувавши її дії
з ч.2 на ч.1 ст.366 КК України, та встановивши, що від зазначених дій
відповідачки тяжких, а також інших, матеріальних наслідків, не настало, а тому,
на їх думку, підстав для пред»явлення позову не було.
Вислухавши пояснення сторін та дослідивши всі подані сторонами докази, суд, на основі
встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, прийшов до висновку про
відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного:
відповідно до кредитного
договору №419-К від 09.10.2002р., укладеного між ВАТ „Державний ощадний банк
України”, в особі заступника начальника Одеського обласного управління ВАТ
„Державний Ощадний банк України” ОСОБА_5, та сільськогосподарським виробничим
кооперативом „Промінь”, в особі директора кооперативу ОСОБА_3, позичальник,
згідно платіжного доручення №4680 від 10.10.2002р., отримав у Банку 60 000 грн.
строком до 09.10.2003р., зі сплатою 25% річних;                           /ар.сп.  5 - 8, 16
із договору застави від
21.07.2003р., укладеного між ВАТ „Державний ощадний банк України”, в особі
начальника Одеського обласного управління ВАТ „Державний Ощадний банк України”
ОСОБА_6, та сільськогосподарським виробничим кооперативом „Промінь”, в особі
директора кооперативу ОСОБА_3, видно, що наявність зерна ярового ячменю та
насіння соняшнику врожаю 2003р., переданого позичальником Банку для гарантії
повернення отриманого кредиту, підтверджувалась, крім державної статистичної
звітності ф-4 сг, також довідкою сільської ради про наявність земель у
господарстві та довідкою про середню врожайність;                                                                         /ар.сп.    9 - 15
Красноокнянського районного суду Одеської області від          20.04.2005р. по справі №1-16/2005р.,
який ніким не оспорювався, ОСОБА_3 по ч.1 ст.364 КК України була виправдана, а
її злочинні дії з ч.2 були перекваліфіковані на ч.1 ст.366 КК України, оскільки
судом була встановлена відсутність корисливого мотиву та  причинного зв”язку між її діями та
неповерненням кредиту, хоча сума неповернутого кредиту більш ніж в 250 разів
перевищувала встановлений на той час неоподатковуваний мінімум доходів
/ар.сп.   18 - 21  /
рішенням господарського
суду Одеської області від 21.02.2005р. з сільськогосподарського виробничого
кооперативу „Промінь” на користь відкритого акціонерного товариства „Державний
ощадний банк України” стягнуто 62.715 грн. боргу;
/ар.сп.   65 - 66
/

із роздруківок руху коштів
на розрахунковому рахунку СВК „Промінь”, наданих представником позивача,
вбачається, що після 21.07.2003р., тобто після складання фіктивного договору
застави, позичальник неодноразово перераховував банку кошти по поверненню
кредиту та нарахованих відсотків за користування ним, що підтверджує
відсутність наміру відповідача, на момент складання зазначеного договору
застави,  не повертати отриманий,
очолюваним нею підприємством, кредит;
/ар.сп.   72 - 88   /

згідно повідомлень позивача
та відділу державної виконавчої служби Красноокнянського районного управління
юстиції Одеської області, рішення господарського суду Одеської області від
21.02.2005р., про стягнення боргу по кредитному договору з СВК „Промінь” на
користь ВАТ „Державний ощадний банк України”, не виконано в зв”язку з
відсутність у боржника майна;

/ар.сп.
98,100-101 /

із матеріалів кримінальної
справи №1-16/2008р. про обвинувачення ОСОБА_3 по ст.366 ч.1 КК України  видно, що свідки по справі ОСОБА_7, ОСОБА_8
та ОСОБА_9, під час досудового та судового слідства, пояснювали, що керівникам
Банку було відомо, що акти, які складались про начебто існування посівів по
договору застави, не відповідали дійсності, що свідчить про неналежне виконання
Банком своїх обов”язків, передбачених ч.5 ст.49 Закону України „Про банки і
банківську діяльність”, та повноважень, відповідно до п.5.2 зазначеного
кредитного договору;

/ар. крим.
справи №1-16,2005р. - 36, 39, 40, 136-137 та ар.сп. 7  /

ч.2 ст.29 КПК України передбачено, що прокурор пред'являє або підтримує
поданий цивільний позов про відшкодування збитків, заподіяних злочином, якщо
цього вимагає охорона інтересів держави, чим прокурор, при розгляді згаданої
кримінальної справи не скористався, оскільки, на думку суду, не вбачав підстав;

п.4 „Примітки” до ст.364 КК
України встановлено, що тяжкими наслідками у
статтях 364-367 даного кодексу, якщо вони полягають у заподіянні матеріальних
збитків, вважаються такі, які у двісті п'ятдесят і більше разів перевищують
неоподатковуваний мінімум доходів громадян;

згідно ст.374 ЦК України (в редакції 1963р.), за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні
(позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші, а позичальник
зобо'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей;

ч.2 ст.440 ЦК України (в
редакції 1963р.), визначено, що заподіяна шкода
може бути стягнута лише з особи, яка визнана винною в її заподіянні;

відповідно до ч.5 ст.49
Закону України „Про банки і банківську діяльність”, Банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів
кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та
наявність забезпечення кредитів.

Суд критично оцінює формальне
посилання прокурора на зазначений вирок
суду, яким відповідач визнана винною по ч.1 ст.366 КК України, а тому,
на думку  прокурора, саме її діями Банку
нанесено майнову шкоду на суму 61 972 грн. 60 коп., оскільки ґрунтовний аналіз
вказаного судового рішення, викладений вище, говорить про протилежне.

Що стосується обгрунтування
прокурором, заявленого позову, постановою слідчого прокуратури від 06.02.2004р.,
про визнання Банку цивільним позивачем по кримінальній справі про обвинувачення
ОСОБА_3, то, на думку  суду, це
твердження не може бути прийняте до уваги, оскільки цивільний позов по
зазначеній кримінальній справі фактично не заявлявся, що підтверджується
вироком Красноокнянського районного суду від 20.04.2005р. по справі
№1-16/2005р.
/ар.сп.   17 - 21   /

Таким чином, в задоволенні
позову слід відмовити, оскільки завдання збитків Банку неповерненням кредиту
юридичною особою, сталося, на думку суду, в результаті неналежного виконання
працівниками Банку, передбачених законом обов”язків.

На підставі ч.2 ст.29 КПК
України, п.4 „Примітки” до ст.364 КК України,
ст.374 ЦК України (в редакції 1963р.), ч.2 ст.440 ЦК України (в редакції
1963р.), ч.5 ст.49 Закону України „Про банки і банківську діяльність” та керуючись
ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В  И  Р
І  Ш  И  В :

В позові заступника прокурора
Одеської області, в інтересах ВАТ „Державний ощадний банк України”, в особі
філії - Одеського обласного управління ВАТ „Ощадбанк”, до ОСОБА_3, про
стягнення майнової шкоди в сумі 61.972 грн. 60 коп., відмовити.

Запобіжний захід, у вигляді
накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача ОСОБА_3, вжитого
судом ухвалою від 02.07.2007р., скасувати.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області, через суд першої
інстанції, шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, заяви
про апеляційне оскарження, і подання після цього протягом 20 днів апеляційної
скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч.4 ст.295
ЦПК України.

Суддя