Справа
№  2-12432008
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 жовтня
2008 року                                         Орджонікідзевський
районній суд м. Харкова у складі :

головуючого
судді - Глібко О.В., при секретарі -
Гарбуз О.В.

розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Харківенергоремонт» про стягнення заборгованості за
відрядження, проведення розрахунку за вимушений прогул та стягнення моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2007 року ОСОБА_1.
звернувся до суду з позовом до ТОВ «Харківенергоремонт» про стягнення
заробітної плати.

Під час розгляду справи позивач
неодноразово уточнював та змінював свої позовні вимоги,   та просив суд постановити рішення , яким
стягнути з відповідачів 2043 грн. - суму від
основного боргу не доплачених позивачеві грошей, за перебування у
відрядженні у м. Екібастуз в період з 23.06.2007 року по 24.09.2007 року. Крім
того позивач просить стягнути з відповідачів 1000 грн. - суму за проживання під
час відрядження у м. Екібастуз ( Республіка Казахстан), та 11100 грн. - суму за
змушений прогул, у звязку із несвоєчасною виплатою грошей, та 1000 грн. -
моральну шкоду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те,
що між ним та відповідачем було укладено контракт на виконання робіт у м.
Екібастуз (Республіка Казахстан) де і перебував позивач з    23.06.2007 року по 24.09.2007 року, за
ствердженням позивача, під час перебування у відрядженні постійно не
доплачували грошей, так, за проживання не сплатили 1000 грн., що еквівалентно
200 доларів США, які він і просить стягнути в судовому порядку. Крім того,  по приїзду додому з ним було проведено
розрахунок підприємством відповідача, сплачені частково  суми за відрядження, але не в повному обсязі,
залишилися не сплаченими 2043  грн., які
позивач і просить стягнути в судовому порядку. Як пояснив у обґрунтуванні
позивач, т.я. йому не були своєчасно сплачені всі витрати він звільнився із
підприємства відповідача, але і під час звільнення розрахунок з ним не був
проведений , тому позивач вважає, що відповідачі повинні сплатити останньому
11100 грн., т.я. за ствердженням позивача це був змушений прогул. У звязку із
тим , що він неодноразово звертався до відповідачів за сплатою належних йому
грошей, позивач переносив важкі моральні страждання, а тому просив стягнути
моральну шкоду у розмірі 1000 грн. на його користь.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, вважає, що вимоги позивача про виплату йому боргу
відрядних витрат, боргу за вимушений прогул, за проживання під час відрядження,
а також моральну шкоду незрозумілі, при цьому посилалася на те, що фактично
позивачеві сплачена сума відрядних витрат з урахуванням добових витрат в
розмірі, який є більшим, ніж був спочатку визначений у Контракті, крім того
позивачеві було сплачено всю заробітну плату, яку належало виплатити, а тому
просили в задоволені позову відмовити.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
надані суду письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід
відмовити, при цьому приходить до такого висновку із наступного…

Відповіно ст. 116 КЗоТ Україи при
звіьненнфпрацівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунки.

Згідно ст. 117 КЗоТ України в разі
невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗоТ України, при відсутності
спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом встановлено, що відповідно
наказу №НОМЕР_1 про прийом на роботу ОСОБА_1 з 23.06.2006 року був прийнятий на
роботу до ТОВ НВП «Харківенергоремонт» за трудовим договором за сумісництвом
(а.с62). Згідно трудової книжки ОСОБА_1. виданої 23.08.1968 року  ОСОБА_1. з 2008 року і по теперішній час
працює на ДП завод «Електроважмаш» (а.с.92-93).

Крім того, 23.06.2008 року між ТОВ
НПП «Харківенергоремон» в особі директора - ОСОБА_2. з однією сторони та
ОСОБА_1 з другої сторони було укладено строковий трудовий контракт на період
виконання робіт в м. Екібастуз (Республіка Казахстан) , при цьому ОСОБА_1.
приймався до Департаменту Турбінного виробництва на посаду майстра по ремонту
паро газотурбінного обладнання на виконання Договіру підряду №014-164УР від
29.05.2006 року, укладеного між ТОВ НПП «Харківенергоремон» та ТОО «AES Екібастуз» (а.с.4-6). Як пояснила в судовому засіданні
представник відповідача  предметом
контракту була реконструкція проточної частини
турбіни К-500-240-2; реконструкція системи автоматичного регулювання
(САР) та паророзподілення турбіни К-500-240-2; реконструкція САР та
паророзподілення турбіни ОК-18 ПУ 4А та 4Б
Енергоблоку №4.

Згідно п. 5.1 вищевказаного Контракту
розмір заробітної плати складається  із
окладу, відповідного штатному розкладу Підприємства у розмірі 600 грн.,  надбавка (польове забезпечення)
встановлюється згідно штатному розкладу в розмірі 140,25 -165,0 гривень в день,
у відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України №490 від 31.03.1999
року « Про надбавки (польове забезпечення) до тарифних ставок і посадових
окладів працівників, направлених для виконання монтажних, налагоджувальних,
ремонтних і будівельних робіт, та працівників, робота яких виконується вахтовим
методом, постійно проводиться в дорозі або має роз'їзний (пресувальний)
характер».

Як пояснив в судовому засіданні
ОСОБА_1. у відрядженні він перебував з 24.06.2006 року по 21.09.2006 року.
Даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні (а. с. 66).

Позивач пояснив, що відповідачі не
виконували умов контракту, виплатили частину грошей, а саме, ним були отримані
700 доларів США, перед відрядженням, при цьому не виплачені 200 доларів що
еквівалентно 1000 грн. за проживання під час відрядження. Також позивач
пояснив, що перебуваючи в м. Екібастуз на його рахунок було перераховано ще 500
доларів США.  Також позивач пояснив в
судовому засіданні , що по заробітній платі будь -яких претензій до
підприємства відповідача він не має, заробітну плату отримував регулярно та в
повному обсязі. Що стосується відрядних грошей, то дані суми заборгованості
відповідач зобов'язувався виплатити по закриттю контракту. В лютому 2007 року
позивачем було написано заяву про звільнення із займаної посади за
сумісництвом  за власним бажанням  та 01.03.2007 року він був звільнений з підприємства
відповідача, але  відповідачі не провели
повного і своєчасного розрахунку з ним, борг за відрядження складає станом на
01.03.2007 року 2043 грн.

Не погоджуючись з доводами позивача
представник відповідача пояснила, що напередодні виїзду до м. Екібастуз
(Республіка Казахстан позивачеві було виплачено 700 доларів США, що складаються
із добових -660 доларів США із розрахунку 5 доларів США доба та 40 доларів США
квартирні, даний факт підтверджено в судовому засіданні (а.с.65), а також 662,
62 грн. на квитки, що не оспорював позивач. Відповідно абз.2 п.4 Постанови КМУ «Про
норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон» від
23.04.1999 року №663 «працівникам, які направляються у відрядження за кордон
підприємствами добові виплачуються в іноземній валюті у сумі, яка не перевищує
встановлених граничних норм добових витрат». Таким чином, виплативши
позивачеві   перед виїздом суму добових
відповідач не порушив закону.

Крім того, протягом перебування
ОСОБА_1. за кордоном відповідач перерахував на його картку 500 доларів США, що
також не оспорювалося позивачем, та підтверджено рахунком про операції по
карточному рахунку (а.с.9).

В судовому засіданні було встановлено,
що за період з 23.06.2006 року по 01.03.2007 року заробітна плата ОСОБА_1.
нарахована та виплачена повністю (а.с.63). Сам позивач в судовому засіданні
пояснив, що не тільки заробітна плата, а і відпускні були сплачені йому при
звільнені, а тому в даній частині претензій до відповідача він не має.

Що стосується розрахунку заборгованості
за відрядження. Відповідно Контракту, укладеного між сторонами добові (польове
забезпечення) складає 140.25-165,0 грн. в день, що еквівалентно 27,77-32,67
доларів США. Відповідно Додатку від 11.06.2002 року №977 до Постанови КМУ  №663 норма добових витрат на відрядження в
Республіці Казахстан становить 25 доларів США. Представник відповідача
пояснила, що остаточний розмір добових був визначений після приїзду ОСОБА_1. в
України.  Відповідно до п.11.1 Постанови
Кабінету Міністрів України від 23.04.1999 року №663 «працівникам, які
направляються у відрядження за кордон для здійснення робіт, зазначених в абзаці
3 та6 п.5 цієї постанови, у разі їх перебування за кордоном понад 60
календарних днів добові витрати починаючи з 61 дня виплачуються у розмірі 80
відсоток норм добових витрат, визначених п.п.1,2 цієї постанови для працівників
відповідних підприємств…».  Представник
відповідача пояснила, що перші 60 днів в відрядження ОСОБА_1. розмір добових
складав 33,34 долари США, що еквівалентно приблизно 168,37 грн. на добу,
наступні 30 днів -26,67 доларів США, що еквівалентно приблизно 134,68 грн. на
добу. Таким чином, сума виплачених добових ОСОБА_1. фактично більше
встановленого Додатком №977 до  Постанови
Кабінету Міністрів України від
23.04.1999 року №663 розміру добових витрат на відрядження та більше
встановлених витрат у Контракті, укладеному сторонами. Суд не бере до уваги,
посилання позивача на те, що він не знав про існуючий порядок, обґрунтовуючи це
тим, що в  самому Контракті між сторонами
будь - які приміткі, або додаткові угоди між сторонами в даній частині
відсутні. При цьому позовних вимог, щодо визнання Контракту недійсним позивачем
не висовувалося, а тому суд дані заперечення позивача вважає безпідставними.
Крім того, судом встановлено, що після повернення в Україну позивач було перераховано
16936,05 грн. розходів на відрядження, при цьому було виплачено витрат на
службове відрядження загальною сумою 22996,05 грн., з яких добові витрати
склали 14142,53 грн., що підтверджено взаємними розрахунками між позивачем та
відповідачем (а.с.80-81) та картками рахунку
співробітника ОСОБА_1. по нарахуванню заробітної плати в період з
01.06.2006 року по 30.04.2007 року (а.с. 82-91).

Також, в своїх позовних вимогах
позивач посилається на те, що під час відрядження йому не були сплачені 200
доларів США, що еквівалентно 1000 грн. , які позивач відносить до додаткових
витрат та  просив стягнути з відповідача.
При цьому в судовому засіданні ОСОБА_1. жодних доказів того, що їм дійсно були
понесені такі витрати не надав, нічим цієї обставини не підтвердив. Суд
погоджується із запереченнями представника відповідача в даній частині, що
відповідно Інструкції про службове відрядження в межах України та за кордон,
затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 року №59 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 31.03.1998 року №2182658 п.
1.12 передбачено, що витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності
документів в оригіналі, що підтверджують вартість витрат, а саме транспортних
квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), рахунків готелів
(мотелів), страхових полісів, тощо. Витрати у зв'язку із відрядженням, що не
підтверджені відповідними документами (крім добових витрат) працівникові не
відшкодовуються. З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог
позивачеві в цій частині суд відмовляє.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1.
щодо стягнення суми за змушений прогул у розмірі 11100 грн.  Суд вважає, що в даній частині ОСОБА_1. слід
відмовити, т.я. судом достовірно встановлено, що фактично відповідачі провели
повний розрахунок з ОСОБА_1. по заробітній платі та за відрядження, що знайшло
своє підтвердження в суді. Крім того, позивач як працював, так і продовжує
працювати, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача, щодо стягнення суми
за змушений прогул не доведені, та такі що не підлягають задоволенню.

Також, в позові позивач просить
стягнути з відповідача 1000 грн. за моральну шкоду з посиланням на те, що він
майже раз на тиждень приїздив на підприємство відповідача з вимогою провести з
ним повний розрахунок, що відбирало його особистий час та викликала душевні
хвилювання. В підтвердження даного факту надав суду графік роботи відділу №221
ДП заводу «Електроважмаш» де є відмітки про відсутність ОСОБА_1. на робочому місті
(а.с. 105-107). Суд вважає, що дані документи не можна визнати доказами, т.я
підтвердження та вказівка на те, де фактично перебував в даний час ОСОБА_1.
надані документи не містять, інших доказів ОСОБА_1. суду не надав, у зв'язку із
чим суд відмовляє позивачеві в задоволенні даних вимог, у зв'язку із їх не
доведеністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст.. 10,11, 209,212,214-215, 218 ЦПК України, ст. ст16, 117 КЗоТ України,
суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до товариства з обмеженою відповідальністю «Харківенергоремонт» про стягнення
на його користь 2043 грн. за відрядження, 1000 грн. за проживання під час
відрядження, 11100 грн. за вимушений прогул, та 1000 грн. моральної шкоди -
відмовити.

Рішення  може бути
оскаржено  в апеляційному
порядку  до Апеляційного суду Харківської
області  через  суд першої інстанції шляхом  подачі в 10 - денний строк  з дня проголошення рішення заяви про
апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів  апеляційної скарги, з подачею її копії до
апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя:                                                                                                                   Глібко
О.В.