№  2 - 374 / 2008
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

(
ВСТУПНА  ТА РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНИ)

22 жовтня 2008 року Іллічівський
районний суд м. Маріуполя   під
головуванням судді Харитонової Г.Л. при секретарі Пасюрі І.Ю.. розглянувши у
відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1, ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ ММК
ім. Ілліча, ТОВ «Сереп», виконкому Маріупольської міської Ради, Іллічівської
райадміністрації м. Маріуполя,  ЗАТ
«Азовелектросталь» про відселення з санітарно -
захисної зони та стягнення моральної шкоди, -

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212,
213, 214, 215 ЦПК України, ст. 171 ЖК України, ст.. 23, 1167 ЦК України,  Постановою Пленуму Верховного Суду України
від 31 березня 1995 р. № 4 « Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової)  шкоди» ,
суд  -

В И Р І Ш И В  :

В позові  ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ ММК
ім. Ілліча, ТОВ «Сереп», виконкому Маріупольської міської Ради, Іллічівської
райадміністрації м. Маріуполя,  ЗАТ
«Азовелектросталь» про відселення з санітарно -
захисної зони та стягнення моральної шкоди -  відмовити.

На
рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через
Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заява про апеляційне оскарження рішення
може бути подано потягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційна
скарга повинна бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви по
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання  заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя:

№  2 - 374 / 2008

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М       У К Р А Ї Н И

22 жовтня
2008 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя   під головуванням судді Харитонової Г.Л. при
секретарі Пасюрі І.Ю.. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну
справу за позовом  ОСОБА_1,
ОСОБА_2,ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ ММК ім. Ілліча, ТОВ «Сереп», виконкому
Маріупольської міської Ради, Іллічівської райадміністрації м. Маріуполя,  ЗАТ «Азовелектросталь» про відселення з
санітарно -  захисної зони та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В   :

17 червня 2003 року до Іллічівського
районного суду м. Маріуполя звернувся ОСОБА_1 з позовом до Іллічівського
виконкому м. Маріуполя про відселення з санітарно -  захисної зони та стягнення  моральної шкоди. ( т. 1 а.с. 3-5).  В подальшому до участі у справі було залучено
у якості співпозивачів  ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, та у якості співвідповідачів ВАТ ММК ім.. Ілліча, виконком
Маріупольської міської Ради, ТОВ «Сереп», ЗАТ «Азовелектросталь». Позивачі
неодноразово уточнювали свої позовні вимоги та остаточно просили суд
зобов'язати ВАТ ММК ім.. Ілліча відселити їх з санітарно - захисної зони  у екологічно безпечну для життя та
здоров'я  місцевість з наданням сім'ї
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - двокімнатної квартири жилою площею 27,3 кв.м. та перенести
гараж до місця проживання ; сім'ї ОСОБА_4 з неповнолітнім сином -  трикімнатної квартири жилою площею 27, 3
кв.м.  з додаткової жилою кімнатою площею
до 20 кв.м.; сім'ї ОСОБА_3 з дружиною та неповнолітнім сином - трикімнатну
квартиру жилою площею 40,95 кв.м. з додатковою жилою площею до 20 кв.м.
.Стягнути з виконкому Маріупольської міської Ради моральну шкоду у розмірі
100000 гр., а саме на користь кожного з них по 25000 гр.

У судовому засіданні позивачі  повністю підтримали свій позов та пояснили,
що   . ОСОБА_1 є власником  12 частини домоволодіння, що розташовано
АДРЕСА_1. В цьому будинку він проживає разом зі своєю родиною, до складу якої
належать позивачі. З 1995 року ВАТ ММК ім. Ілліча порушує їх право на
проживання у безпечному для життя та здоров'я навколишньому середовищі  , яке гарантоване ст.ст. 16, 50 Конституції
України. На відстані 924 м. до їх житлового будинку  ММК ім..Ілліча збудував цех шлакопереробки ,
який забруднює повітря пилом та газами. Використовує дільницю автомобільного
шляху на м.  Донецьк, яка знаходиться на
відстані 53 м. від їх житлового будинку , для цілодобових технологічних
перевезень. Небезпека для життя та здоров'я людей у місці знаходження їх
будинку підтверджена аналізами повітря, яке проводила Маріупольська санітарно -
епідеміологічна станція. Крім того, позивачі вважають, що ВАТ ММК ім.. Ілліча
не виконує рішення Маріупольського виконкому
по відселенню їх з санітарно -
захисної зони , а Маріупольський виконком не приймає до нього ефективних
заходів. Діяльність ЗАТ «Азовелектросталь» та ТОВ «Сереп» також  негативно впливає на  повітря у районі розташування їх будинку.
Вважали, що неприпустимість   приживання
людей у санітарно-захисній зоні регулюється ст. 114 Земельного Кодексу , п.
5.10 «Державних  санітарних правил
планування та забудови населених пунктів», ст. 24 Закону України « Про охорону
атмосферного повітря», ст. 171 ЖК України. За таких обставин просили суд
негайно поновити їх особисте немайнове право ,виходячи з  вимог ст. 276 ЦК України, а саме зобов'язати
ВАТ ММК ім. .Ілліча відселити їх з санітарно - захисної зони  у екологічно безпечну для життя та
здоров'я  місцевість з наданням сім'ї
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - двокімнатної квартири жилою площею 27,3 кв.м. та перенести
гараж до їх місця проживання ; сім'ї ОСОБА_4 з неповнолітнім сином -  трикімнатної квартири жилою площею 27, 3
кв.м.  з додаткової жилою кімнатою площею
до 20 кв.м.; сім'ї ОСОБА_3 з дружиною та неповнолітнім сином - трикімнатної
квартири жилою площею 40,95 кв.м. з додатковою жилою площею до 20 кв.м., згідно
ст. 24 Закону України « Про наукову та науково-технічну діяльність». Крім того
просили стягнути з виконкому Маріупольської міської Ради спричинену їм моральну
шкоду у розмірі 100000 гр.,  а саме на
користь кожного по 25000 гр.. оскільки виконком Маріупольської міської Ради
не  виконує повноваження у галузі охорони
навколишнього середовища, внаслідок бездіяльності виконкому Маріупольської
міської Ради  їх родина не була вчасно
відселена та по цей час продовжує проживати у санітарно-захисній зоні ВАТ ММК
ім..Ілліча . Їм спричиняються моральні страждання внаслідок навмисного
несправедливого відношення до них, вони хворіють, оскільки проживають у
небезпечних  умовах, знецінено домоволодіння.
Просили задовольнити їх позов у повному обсязі.

Представник відповідача - виконкому
Маріупольської міської Ради - Лафазан О.А. позов не визнана та пояснила,
що    13.04.1983 р. виконкомом
Жданівської міської Ради народних депутатів було прийнято рішення  № 219, яким було встановлено межі санітарно -
захисної зони металургійного комбінату ім.. Ілліча.  На підставі цього рішення та для
впорядкування питань пов'язаних  з
обладнанням санітарно - захисної зони, виконком прийняв розпорядження від
21.03.1988 р. № 74, яким була створена комісія
для складання відомостей, щодо відселення мешканців будинків, які  знаходились у санітарно - захисній зоні
меткомбінату. Ця комісія надала виконкому матеріали перепису населення, на
підставі якого 31.03.1989 р. виконком прийняв рішення  за № 95 «Про затвердження результатів
перепису проживаючих у санзоні меткомбінату ім.. Ілліча», яким затвердив
матеріали перепису громадян та затвердив порядок черговості відселення,
зазначивши, що графіки відселення складаються щорічно за фактичним виділенням
коштів Міністерством чорної металургії УРСР на указані цілі.  Фактично фінансування  відселення жителів санітарно - захисної зони
меткомбітату ім.. Ілліча здійснювалось
Міністерством чорної металургії УРСР шляхом централізованого переказу
грошових коштів на розрахунковий рахунок виконкому Жданівської  Ради народних депутатів. У 1994 р.
фінансування було припинено. Вважає, що виконкомом Маріупольської міської Ради
безпосередньо діями чи бездіяльністю моральна шкода позивачам не спричинялась,  тому в позові їм належить відмовити.

Представник відповідача - ВАТ  ММК ім.. Ілліча -  Омельяненко Л.М. - позов не визнала та
пояснила, що діюче законодавство не передбачає обов'язок підприємства відселяти
мешканців санітарно-захисної зони.  Межі
санітарно-захисної зони в натуру не винесені, земельна ділянка , на якій
розташований житловий будинок АДРЕСА_1 ВАТ ММК ім.. Ілліча не наділялась.
Рішення про  знесення будинку в зв'язку з
вилученням земельної ділянки  для
державних або громадських потреб, як зазначено у ст. 171 ЖК України - не
приймалося. П. 5.4. « Державних
санітарних правил планування та забудови населених пунктів»  передбачає, що санітарно-захисні зони  необхідно визначати від джерел забруднення до
межі житлової забудови. На підставі цього представник відповідача зазначила, що
всі джерела викидів підприємства, а також цеху шлакопереробки знаходяться на
відстані від будинку позивачів більш як на 1000 м.  Підприємство дотримується вимог , які
визначені природоохоронним законодавством в повному обсязі. Позивачами не
надано доказів тому, що є причинний зв'язок між їх захворюваннями та шкідливим
впливом цеху по переробці шлаків. За таких обставин представник
відповідача  просила у позові відмовити.

Представник відповідача - Іллічівськом
районної адміністрації м. Маріуполя - Гончарук С.А. - позов не визнала та
пояснила, що у Іллічівської  районної
Ради не  було обов'язку контролювати
відселення позивачів, оскільки рішення про знесення їх будинку не приймалося.,
безпосередньо будинок за їх адресою не вказано в рішенні № 79 від 2.03.1988р.,
райраді не було надано завдання на розробку проектно - смітної документації.
Межі санітарно-захисної зони до наступного часу в натуру  не винесені, органи місцевого самоврядування
не мають повноважень визначати санітарно - захисні зони. Не надано позивачами
доказів щодо причинного зв'язку між погіршенням стану здоров'я та шкідливого
впливу довкілля. Рішення про відселення громадян з санітарно - захисної зони та
черговість відселення не приймалось Іллічівською райрадою. На Іллічівський
райвиконком  м. Маріуполя було покладено
контроль за пропискою громадян у цю зону.
З 3.01.1997 р. було припинено діяльність виконкому Іллічівської  райради та створено Іллічівську районну
адміністрацію виконавчого комітету міської ради народних депутатів.

Іллічівська райадміністрація  не є правонаступником  виконкому Іллічівської  райради.
Позивачами не доведено факту постійного проживання у будинку АДРЕСА_1.
Просила у позові відмовити.

Представник
відповідача - ТОВ «Сереп» - Іванушкіна
О.А. позов не визнала та пояснила, що позивачами не надано доказів тому,
що ТОВ «Сереп» порушуються  встановлені
розміри та режим санітарно - захисної зони . ТОВ  «Сереп» згідно  класифікації , належить до підприємств V класу з розміром санітарно - захисної зони у
50м.  Відстань   від найближчого джерела забруднення до
будинку позивачів - 57 м. У зв'язку з тим, що вина підприємства не доведена
позивачами, просила в позові відмовити.

Представник
відповідача - ЗАТ «Азовелетросталь»  -
Орєхов О.В. - позов не визнав та пояснив, що позивачами не доведено факт того,
що їм  спричинена моральна шкода
внаслідок протиправних дій ЗАТ «Азовелектросталь». З медичних документів,
наданих позивачами, не вбачається, що саме
діяльність ЗАТ «Азовелетросталь» є причиною їх захворювань. Точки викидів
забруднюючих речовин знаходяться на відстані 2000 м. від будинку позивачів, при
нормативній зоні - 500м. За таких обставин просив у позові відмовити.

Суд, вислухавши позивачів, представників відповідачів , свідків,
дослідивши матеріали справи , вважає, що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Жданівської міської ради від
13.04.1983 р. № 219 було затверджено межі санітарно - захисної зони
металургійного заводу ім.. Ілліча.( а.с. 303-305 т.1), згідно з яким  домоволодіння АДРЕСА_1 знаходилось у
санітарно - захисній зоні  ММК ім..
Ілліча ( а.с.272 т. 1). На підставі цього рішення виконком Жданівської міської
Ради народних депутатів  прийняв рішення
№ 79/1 від 2.03.1988 р.( а.с. 60-61 т.1) про
знесення жилих будинків та відвід земельної ділянки під обладнання
санітарно - захисної  зони металургійного
комбінату ім.. Ілліча та прийняв розпорядження від  21.03.1988 р. № 74, яким створив комісію для
складання відомостей на відселення мешканців будинків, які знаходяться на
території санітарно - захисної зони( а.с.34 т.1). Комісія надала до виконкому
міської Ради матеріали перепису населення на підставі яких виконком  Жданівської міської Ради народних депутатів
31.03.1989 р. прийняв рішення № 95 « Про затвердження результатів перепису  мешканців в санітарній зоні  комбінату ім.. Ілліча».( а.с.534 т.1). Цим це
рішенням був затверджений порядок черговості відселення з санітарно - захисної
зони комбінату ім.. Ілліча згідно додатка, у якому  безпосередньо не вказано на відселення з
будинку АДРЕСА_1,  є вказівка на те, що
щорічно з п. Зірка передбачалось відселення від 10 до 20 будинків.( а.с.535 т.
1). В рішення № 95 було зазначено, що графіки відселення складалися щорічно за
фактичним наданням коштів Міністерством чорної металургії УРСР . В зв'язку з
розпадом Радянського Союзу фінансування програми відселення було припинено . До
наступного часу рішень з продовження та фінансування програми організації
санзони ММК ім..Ілліча  не було прийнято.

В наступний час межі санітарно - захисної
зони у м. Маріуполі в натурі не винесені.( а. с. 155 т.3).

Позивачі , обґрунтовуючи свій позов вважали, що ММК ім.. Ілліча
зобов'язано їх  відселити згідно з
положеннями ст. 171 ЖК України, ст. 24 Закону України «Про охорону атмосферного
повітря», п. 5.10 «Державних санітарних
правил планування та забудови населених пунктів», ст. 114 ЗК
України..  Між тим з цим погодитись не
можна.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах
здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно
ст. 171 ЖК України у разі знесення жилих будинків, що є у приватній власності
громадян, у зв'язку з вилученням земельних ділянок для державних або
громадських потреб , зазначеним громадянам, членам їх сімей, а також іншим
громадянам, які постійно проживають у цих будинках, надаються за встановленими
нормами квартири в будинках державного або громадського житлового фонду.

Знесення
жилих будинків можливо було за наявності згоди на це виконкому Донецької
обласної Ради. Як вбачається з відповіді державного архіву Донецької області в
протоколах засідання виконкому за 1988- 1989 р.р.  рішення про знесення жилих будинків в м.
Маріуполі  згідно з рішенням Жданівського
міськвиконкому від 2.03.1988 р. №79 немає.( а.с. 308 т. 1).

За даними державного земельного кадастру земельна ділянка за адресою :
АДРЕСА_1  ВАТ ММК ім.. Ілліча не
наділялась. ( а.с. 135  т. 3).  6 липня 2004 року позивач ОСОБА_1 отримав
свідоцтво про право на спадщину на 1/ 2 частину домоволодіння за адресою :
АДРЕСА_1 , де також вказано, що будинок розташовано на земельній ділянці
міської Ради.( а.с. 222 т. 1).

Згідно ст. 24 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»  з метою забезпечення оптимальних умов
життєдіяльності людини в районах забудови, масового відпочинку і оздоровлення
населення при визначенні місць розміщення нових, реконструкції діючих
підприємств та інших об'єктів, які впливають або можуть впливати на стан
атмосферного повітря, встановлюються санітарно-захисні зони. Якщо внаслідок
порушення встановлених меж та режиму санітарно - захисних зон виникає
необхідність у відселенні жителів, виведенні з цих зон об'єктів соціального
призначення або здійсненні інших заходів, підприємства, установи, організації
та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, місцеві органи виконавчої
влади, органи місцевого самоврядування повинні вирішувати питання про
фінансування необхідних робіт і заходів та строки їх реалізації.

П.5.10 «Державних санітарних правил..» та ст. 114 ЗК України передбачено
заборону розміщення жилих будинків в межах санітарно - захисної зони.  Статус будинків , які опинились в санітарно -
захисній зоні вже діючих підприємств,
«Державними санітарними правилами » та ЗК України  не регулюється.

Таким чином, діючим законодавством не
передбачено обов'язок  ВАТ ММК
ім.. Ілліча по відселенню позивачів.

Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить
з наступного.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно
зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і
щодо  яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
спричинена фізичній чи  юридичній
особі  неправомірними рішеннями, діями
або бездіяльністю, відшкодовується особою, що її спричинила, за наявності її
вини.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про
судову практику  в справах
про  відшкодування моральної( немайнової)
шкоди», зі змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду  № 5 від 25.05.2001 р. відповідно до загальних
підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при
вирішенні спору про відшкодування моральної( немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини
останнього в її заподіянні.

Згідно відповіді головного державного
санітарного лікаря м. Маріуполя від 17.06.2008 р. з 2005 року лабораторією
Маріупольської міськСЄС 5 разів виконувалися дослідження атмосферного повітря
АДРЕСА_1( с. Зірка). За ці рази : 18.04.2005 р., 5.08.2005 р. та 9.08.2005 р.
якість атмосферного повітря не відповідала вимогам  державних санітарних правил, а 24.03.2005 р.
та 11.06.2008 р. - відповідала цим вимогам.( а.с.277 -287 т.2).

Позивачами не надано доказів тому, що їм була
спричинена моральна шкода і саме винними діями відповідача - виконкомом
Маріупольської міської Ради. Як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 88 -94)
позивачі зверталися до медичних установ зі скаргами на стан здоров'я., однак це
не свідчить про те, що погіршення їх здоров'я стало наслідком несприятливих
умов навколишнього середовища в місці їх проживання та не доводить наявності
причинного зв'язку між забрудненням довкілля і їх захворюваннями. Інших
медичних документів, які б свідчили про чіткий зв'язок між їх станом
здоров'я  та рівнем забруднення у місці
їх проживання - позивачами не  надано.

В
судовому засіданні 20 серпня 2008 року
позивачами було заявлено клопотання у якому вони просили суд  зобов'язати
відповідачів  ВАТ ММК ім.. Ілліча
та ЗАТ «Азовелектросталь» провести обов'язкову екологічну експертизу, також
позивачі вважали, що сплачувати за проведення експертизи повинні відповідачі ,
самі ж вони відмовились проводити оплату експертизи. За таких обставин судом було
відмовлено в заявленому клопотанні( а.с. 209 т. 3), оскільки згідно з п.
20  Постанови  .Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 1997 р. №8, зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду від
25 травня 1998 р. № 15 « Про судову експертизу в кримінальних і цивільних
справах» оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони,
яка порушила відповідне клопотання. У разі незгоди сторони оплатити вартість
експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Керуючись
ст..ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 171 ЖК
України, ст.. 23, 1167 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «
Про судову  практику в справах про
відшкодування  моральної
(немайнової)  шкоди» , суд  -

В И Р І Ш И В  :

В позові  ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ВАТ ММК
ім. Ілліча, ТОВ «Сереп», виконкому Маріупольської міської Ради, Іллічівської
райадміністрації м. Маріуполя,  ЗАТ
«Азовелектросталь» про відселення з санітарно -
захисної зони та стягнення моральної шкоди -  відмовити.

На
рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через
Іллічівський районний суд м. Маріуполя. Заява про апеляційне оскарження рішення
може бути подано потягом 10 днів з дня проголошення рішення, а апеляційна
скарга повинна бути подана протягом двадцяти днів після подання заяви по
апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у
строк, встановлений для подання  заяви
про апеляційне оскарження.

Суддя: